Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2008 р. Справа № 3/648-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Золотаревська О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 155С/3-7) на рішення господарського суду Сумської області від 13.12.07 р. по справі № 3/648-07

за позовом СЗАТ "Маяк" с. Боромля

до ВАТ "Хлібозавод "Залізничник" м. Тростянець

про стягнення 87995,17 грн. -

встановила:

В листопаді 2007 р. позивач –СЗАТ „Маяк”, с. Боромля, Сумської області звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій просив суд стягнути з відповідача –ВАТ „Хлібозавод „Залізничник”, м. Тростянець Сумської області 77341,16 грн. заборгованості, 10654,01 грн. пені та судових витрат мотивуючи свої вимоги тим, що останній неналежним чином виконав взяті на себе зобов’язання щодо оплати за одержану продукцію в рамках укладеного між сторонами договору № 33 від 27.10.06 р.

Рішенням господарського суду Сумської області від 13.12.07 р. (суддя Левченко П.І.) по справі № 3/648-07 позов задоволено. З відповідача на користь позивача стягнуто 77341,16 грн. основного боргу, 10654,01 грн. пені, 879,95 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що відповідач не надав доказів виконання взятих на себе зобов’язань щодо оплати за одержану продукцію за договором № 33 від 27.10.06 р.; що пеня підлягає стягненню з відповідача на підставі умов спірного договору та вимог чинного законодавства України.

Крім того, в означеному рішенні суд відмовив відповідачу в задоволенні клопотання про зменшення розміру пені та про відстрочку виконання рішення, з посиланням на те, що в даному випадку з урахуванням вимог п. 3 ст. 83, ст. 121 ГПК України підстави для його задоволення відсутні.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення змінити, та надати відповідачу відстрочку на його виконання до 01.04.08 р. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що суд безпідставно залишив без задоволення подане ним клопотання про відстрочку виконання рішення, не звернувши при цьому уваги на додані відповідачем документи, які, на думку відповідача, свідчать про наявність обставин, що на даний момент унеможливлюють виконання прийнятого по справі рішення. При цьому, на думку відповідача, скрутне фінансове становище підприємства відповідача є винятковим випадком для зменшення судом розміру пені та надання відповідачу відстрочки для виконання рішення та ін.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, відзиву чи пояснення по скарзі не надав, про причини неприбуття представника не повідомив.

Разом з тим в судовому засіданні яке відбулося 25.02.08 р. представник позивача повідомив про залік по розрахунках за іншими договорами, проте, на запити суду щодо певних правовідносин та здійснення відповідних заходів по розрахунках відповісти не зміг.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, 27.10.2006 р. між сторонами укладено договір № 33 відповідно до умов якого позивач зобов’язався передати відповідачу зерно пшениці 3-го класу в кількості 100 тонн, а відповідач провести розрахунок за нього до 30.11.06 р.

П. 3.2 договору сторонами обумовлено, що за несвоєчасну сплату продукції відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

На виконання вимог зазначеного договору позивач за накладними № 2659 від 08.11.2006 р. та № 3637 від 02.11.2006 р. передав відповідачу озиму пшеницю в кількості 101,25 тонн на загальну суму 78 975 грн., проте відповідач всупереч вимогам спірного договору оплату за вказане зерно не здійснив, в зв’язку з чим, станом на момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає 77341,16 грн., що крім іншого також підтверджується укладеним сторонами актом звірки взаєморозрахунків (а.с. 13). Разом з тим, наявність заборгованості за одержану продукцію відповідачем не оспорюється.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідач не надав доказів виконання взятих на себе зобов’язань щодо оплати за одержану продукцію за договором № 33 від 27.10.06 р.; що пеня підлягає стягненню з відповідача на підставі умов спірного договору та вимог чинного законодавства України.

Однак, викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, не повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, і хоча правовідносинам, які склалися між сторонами судом була надана правильна та належна правова оцінка, однак суд задовольняючи позов в частині стягнення пені не звернув уваги на вимоги законодавства щодо строку, за який може нараховуватись пеня, в зв’язку з чим, прийняте по справі рішення підлягає зміні.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не надав доказів оплати заборгованості за одержану від позивача продукцію в рамках спірного договору та не заперечує її наявність, висновки господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 77341,16 грн. є правомірними.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно в повному обсязі задовольнив заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення пені.

Як вже зазначалось вище, п. 3.2 спірного договору сторони передбачили, що за несвоєчасну сплату продукції відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до вимог Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

При цьому відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання повинно бути виконане.

Враховуючи викладене, прийняте по справі рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 4170,07 грн., нарахованої позивачем поза межами 6-місячного терміну з моменту коли зобов’язання повинно було виконане відповідачем (30.11.06 р., п. 2.1 спірного договору), підлягає скасуванню.

Разом з тим, не можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача про те, що господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення нібито безпідставно залишив без задоволення подане ним клопотання про зменшення судом розміру пені, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Відповідно до п. 3 ст. 84 ГПК України Господарський суд, приймаючи рішення, крім іншого має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

При цьому відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, а також по-перше те, що відповідач безпідставно на протязі тривалого часу не проводив розрахунок за одержану від позивача продукцію та при цьому належним чином не довів неможливості його проведення в даний момент, по-друге те, що даною постановою суду апеляційної інстанції прийняте по справі рішення господарського суду змінено, і розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача вже зменшено, в даному випадку у суду відсутні підстави для зменшення її розміру на підставі п. 3 ст. 84 ГПК України.

З урахуванням вимог ст. 49 ГПК України також підлягає скасуванню рішення господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 41,70 грн. держмита. При цьому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 20,85 грн. держмита по скарзі.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду частково відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, і воно підлягає зміні з інших підстав та мотивів ніж ті, що означені заявником в апеляційній скарзі..

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 4 ст. 103, п. 1 ст. 104, ст. ст. 105, 106 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 13.12.07 р. по справі № 3/648-07 змінити.

В частині стягнення 4170,07 грн. пені та 41,70 грн. держмита рішення скасувати та в позові в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Стягнути з Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства „Маяк” (Сумська область, Тростянецький район, с. Боромля, вул. ім. Швецова, 33; ) на користь Відкритого акціонерного товариства хлібозаводу „Залізничник” (42600, Сумська область, м. Тростянець, провулок Гаївський, 2 б; ) 20,85 грн. держмита по скарзі.

Наказ доручити видати господарському суду Сумської області.

Повний текст постанови підписано 24.03.08 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Плужник О.В.