ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2008 р.

№
9/3721

Вищий
господарський суд України у складі: суддя
Селіваненко В.П.-головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Коробенко Г.П.

розглянув
касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Хмельницький (далі
-СПД                      ОСОБА_1)

на
рішення господарського
суду Хмельницької області від 19.06.2007 та

постанову
Житомирського
апеляційного господарського суду від 13.11.2007

зі
справи № 9/3721

за
позовом  СПД ОСОБА_1

до Хмельницької районної державної
адміністрації, м. Хмельницький (далі -Хмельницька РДА), та

Управління
праці та соціального захисту населення
Хмельницької РДА,              м.
Хмельницький (далі - Управління),

третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачів -Головне
управління державного казначейства України у Хмельницькій області, м.
Хмельницький (далі -ГУ Держказначейства у Хмельницькій області),

про стягнення  37 623,35 грн.

Судове засідання
проведено за участю представників:

СПД ОСОБА_1 -ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3,

Хмельницької РДА
-Мартинюк А.В.,

Управління -Братенко
Г.М.,

ГУ Держказначейства у
Хмельницькій області -не з'яв.

За результатами розгляду
касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

СПД
ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Хмельницької області з позовом (з
урахуванням уточнення позовних вимог) про стягнення з Хмельницької РДА та
Управління  в солідарному порядку 31 685,
26 грн. збитків, які, на думку позивача, виникли у зв'язку з заборгованістю з
відшкодування коштів за перевезення пільгових категорій громадян.

Рішенням
названого суду від 19.06.2007 (суддя Олійник Ю.П.), залишеним без змін
постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 13.11.2007
(колегія суддів у складі: суддя
Горшкова Н.Ф. -головуючий, судді Майор Г.І., Філіпова Т.Г.), у
задоволенні позову відмовлено з мотивів відсутності порушень з боку  відповідачів договірних зобов'язань.

СПД
ОСОБА_1 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою,
в якій просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських
судів  скасувати та прийняти нове рішення
зі справи про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування
попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права,
зокрема, статті 525 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), статей 224,
225, 229 Господарського кодексу України (далі -ГК України), статей 7, 29 Закону
України “Про автомобільний транспорт” (далі -Закон)  в його чинній редакції та статті 40 Закону (в
редакції Закону України від 05.04.2001 № 2344-III, що втратила чинність з 07.04.2006,
далі -попередня редакція Закону).

У
відзиві на касаційну скаргу Управління заперечує проти доводів скаржника,
зазначаючи про їх необґрунтованість та невідповідність нормам матеріального
права, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу -без
задоволення.

Учасників
судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце
розгляду касаційної скарги.

Перевіривши
на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин
правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права,
заслухавши пояснення учасників судового процесу, Вищий господарський суд
України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги
з огляду на таке.

Судовими
інстанціями у справі встановлено, що:

-  21.07.2005 Хмельницька РДА та СПД ОСОБА_1
уклали договір № 1, за умовами якого Хмельницька РДА надала СПД ОСОБА_1 право
здійснювати перевезення пасажирів автомобільним транспортом за маршрутом “м.
Хмельницький - с. Лапківці” з 21.07.2005 по 21.07.2008;

-
05.01.2006 СПД ОСОБА_1 (перевізник) та Управління (платник) уклали договір № 44
(далі -Договір) про відшкодування коштів на перевезення автомобільним
транспортом пасажирів пільгових категорій, за умовами  якого:

Управління
зобов'язується сплачувати СПД ОСОБА_1
відповідно до  Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” компенсацію за перевезення протягом 2006
року пільгових категорій громадян за рахунок відповідних субвенцій з державного
бюджету в межах суми бюджетних асигнувань, виділених Хмельницькому
району на 2006 рік, і затверджених рішенням Хмельницької районної ради, по мірі
надходження коштів з державного бюджету та на підставі наданих перевізником
документів, передбачених цим Договором (підпункт 2.3 пункту 2 Договору);

перевізник
зобов'язується до 5 числа кожного місяця, наступного  за звітним, подавати тимчасові розрахунки,
складені відповідно до відомостей автобусних станції. На підставі цих
розрахунків Управління “складає акти звіряння форми № 3 -пільга на суму  субвенції з державного бюджету прямо
пропорційно між кожним перевізником та перераховує перевізникові суму
відшкодування за пільгове перевезення окремих категорій громадян по мірі
надходження коштів  субвенції у межах
кошторисних призначень” (підпункт 3.1 пункту 3 Договору)

-
04.10.2006 сторонами було внесено зміни до Договору, згідно з якими зазначений
підпункту 3.1 пункту 3  викладено в такій
редакції: “При поданні щомісячних тимчасових розрахунків перевізник  обов'язково подає Головному розпорядникові
коштів підписані керівником автостанції (автовокзалу) відомості про кількість
перевезених пасажирів пільговиків на пасажирському маршруті. Тимчасові
розрахунки подаються щомісяця до 25-го числа поточного місяця, на підставі яких
платник складає акт звіряння форми 3-пільга, який перевізник підписує до 28
числа. На підставі акта звіряння платник проводить реєстрацію зобов'язань у
ВДК Хмельницького району станом на перше число кожного місяця. У разі
неподання перевізником розрахунку в зазначений термін дані розрахунку
зараховуються в наступному місяці”:

-
рішенням Хмельницької районної ради від 27.01.2006 затверджено обсяги субвенцій
з державного бюджету, зокрема, в додатку до рішення зазначено, що компенсаційні
виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним
транспортом  затверджено в сумі 2 570 300
грн. Зазначена сума відображена в наявних в матеріалах справи кошторисі та
плані асигнувань Управління на  2006 рік;

-
згідно з довідками про зміни до річного розпису бюджету (кошторису) Управління
на 2006 рік суму  компенсаційних виплат
за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом  в 2006 році збільшено до  3 059 583 грн.;

-
Управління згідно з Договором сплатило позивачеві відповідними платіжними
дорученнями на підставі підписаних сторонами актів звірки            63 892,48 грн.;

-  за твердженням позивача (з урахуванням
уточнених позовних вимог), відповідно до чинного законодавства та умов
зазначених договорів компенсації підлягає вся сума понесених ним витрат з
перевезення пільгових категорій громадян, тому з відповідачів  в солідарному порядку підлягають стягненню
збитки в сумі  31 685, 26 грн.

Причиною
виникнення спору у справі є питання про наявність підстав для повної
компенсації позивачеві збитків у зв'язку з перевезенням пільгових категорій
громадян в 2006 році.

За
приписом частини сьомої статті 179 ГК України господарські договори укладаються
за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених
цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В
частині четвертій цієї статті зазначено, що при укладенні господарських
договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які
умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно
до приписів підпункту “б” пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102
Бюджетного кодексу України  видатки
місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає
компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян,
фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256
затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету. Відповідно до пункту 2 цього
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами
соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених
державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних
бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та
Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного
значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Згідно
з пунктом 3 зазначеного Порядку головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення.

Відповідно
до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею
610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом
статті 611 цього ж Кодексу відшкодування збитків є одним із правових наслідків
порушення зобов'язання.

З
урахуванням наведених норм чинного законодавства господарські суди з огляду на
встановлені ними факти виконання Управлінням зобов'язань у обсязі, визначеним
Договором, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення
з відповідачів збитків. Тому Вищий господарський суд України не бере до уваги
доводи касаційної скарги щодо  невірного
застосування попередніми судовими інстанціями приписів статті 525 ЦК України
та  статей 224, 225, 229 ГК України.

Посилання
ж скаржника на приписи статті 40 Закону (в його попередній редакції) як на
підставу для  повного відшкодування
збитків з пільгового перевезення є неправомірним з огляду на таке.

Частиною
другою зазначеної статті передбачалося, що збитки пасажирського перевізника від
пільгових перевезень та від перевезень за регульованими збитковими тарифами
повністю компенсуються за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Водночас
частиною другою статті 36 Закону (в його попередній редакції) було визначено,
що види та обсяги пільгових перевезень встановлюються державним замовленням,
в якому визначається порядок компенсації пасажирським
перевізникам збитків від цих перевезень.

Отже,
попередня редакція Закону передбачала повну компенсацію збитків з пільговим
перевезенням лише в обсязі державного замовлення.

Разом
з тим, згідно з частиною другою статті 1 Закону України “Про державне
замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб”: поставки товарів,
робіт і послуг для пріоритетних державних потреб забезпечуються за рахунок
коштів Державного бюджету України та інших джерел фінансування, що залучаються
до цього; обсяги коштів для закупівлі зазначених товарів, робіт і послуг
передбачаються в Законі про Державний бюджет України на поточний рік та
визначаються Кабінетом Міністрів України відповідними рішеннями про
використання позабюджетних джерел фінансування.

Частиною
другою статті 29 Закону (в чинній редакції) встановлено, що органи виконавчої
влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які
здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за
регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Тобто,
як попередньою, так і чинною редакцією Закону передбачено, що відшкодування
збитків з перевезення пільгових категорій громадян здійснюється в межах
субвенцій з Державного бюджету України.

Таким
чином, оскаржувані рішення та постанова попередніх судових інстанцій з даної
справи є законними та обґрунтованими і визначених законом підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись
статтями 1119 - 11111 Господарського процесуального
кодексу України , Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
господарського суду Хмельницької області від 19.06.2007 та постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 зі справи №
9/3721 залишити без змін, а касаційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 - без
задоволення.

Суддя           В.
Селіваненко

Суддя           І.
Бенедисюк

Суддя           Г. Коробенко