ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2008 р.

Справа № 13/258-07-7637

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Бєляновського В.В.,

Суддів: Шевченко В.В.

Мирошниченко М.А.

при секретарі - Волощук О.О.,

за участю представників:

Від позивача: Титенко О.М.

Від відповідача: Руденко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства компанії „Райз”, м. Київ

на рішення господарського суду Одеської області

від 15 листопада 2007 року

у справі № 13/258-07-7637

за позовом: Закритого акціонерного товариства компанії „Райз”, м. Київ

до відповідача: Селянського фермерського господарства „Обрій”, Одеська область, Любашівський район, с. Новокарбівка.

про стягнення 97339,28 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2007 року Закрите акціонерне товариство компанія „Райз” (далі - Компанія) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до фермерського господарства „Обрій” (далі - Господарство) про стягнення 50212,81 грн. боргу, що виник у зв’язку з непроведенням остаточного розрахунку за поставлений у квітні 2006 року на умовах товарного кредиту товар згідно з договором № 1597 –004 від 13.03.2006 р., 28972,89 грн. збитків, завданих неналежним виконанням зобов’язання, 4631,59 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань та 13521,99 грн. - 28% річних за неправомірне користування коштами.

Відзив на позов від відповідача не надходив.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.11.2007 року у справі (суддя –Панченко О.В.) у позові відмовлено з посиланням на те, що договір поставки на умовах товарного кредиту № 1597 –004 від 13.03.2006 р. був укладений між ДП „Райз - Агросервіс” та фермерським господарством „Обрій”, однак доказів, що підтверджують державну реєстрацію припинення юридичної особи ДП „Райз - Агросервіс” позивачем до суду не надано, а тому Компанія є неналежним позивачем по справі.

В апеляційній скарзі Компанія посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відзив на апеляційну скаргу від Господарства не надходив.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 22.01.2008 року представник відповідача заявив клопотання про перенесення розгляду справи на інший день для надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Зазначене клопотання визнано колегією суддів необґрунтованим та відхилено з огляду на те, що непідготовленість представника сторони до судового засідання відповідно до ст. 77 ГПК України не є достатньою підставою для перенесення судового розгляду, оскільки, згідно з ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов’язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони. З наведеного випливає, що своє процесуальне право на ознайомлення з матеріалами справи сторони повинні використовувати до початку судового розгляду справи, а не під час її розгляду, та не припускатися дій спрямованих на штучне затягування судового процесу, що порушує право другої сторони на розгляд її справи судом упродовж розумного строку.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2006 року між дочірнім підприємством „Райз - Агросервіс” (постачальник) та фермерським господарством „Обрій” (покупець) було укладено договір поставки на умовах товарного кредиту № 1597 –004, відповідно до якого постачальник зобов’язався в терміни визначені цим договором передати у власність покупця продукцію виробничо –технічного призначення (товар), а останній зобов’язався прийняти цей товар і оплатити його вартість (ціну), сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору.

Умовами даного договору сторони встановили, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю, гривнева вартість товару та її доларовий еквівалент, порядок та термін оплати вартості товару (в т. ч. тієї частина вартості товару, яка оплачується авансом, а також частини, яка оплачується на умовах відстрочення платежів) та нарахованих відсотків, інші умови, погоджені сторонами –визначені в договорі та специфікації (додатки № 1 та № 1а , які є невід’ємною частиною договору); покупець проводить оплату вартості (ціни) товару та відсотків за користування товарним кредитом шляхом перерахування коштів в розмірі гривневої суми ціни договору, вирахуваної відповідно до положень п. 2.2, на банківський рахунок постачальника, платіжні реквізити якого вказані в кінці тексту договору; вартість (ціна) частини товару, яка оплачується на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, сплачується покупцем трьома платежами в таких розмірах та в наступні терміни: перший платіж в розмірі 20 відсотків відстроченої з оплатою суми –першого вересня року, в якому покупець отримав товар, другий платіж в розмірі 50 відсотків відстроченої з оплатою суми –першого жовтня року, в якому покупець отримав товар, третій платіж в розмірі 30 відсотків відстроченої з оплатою суми –першого листопада року, в якому покупець отримав товар (терміни сплати, визначені в цьому пункті застосовуються в разі, якщо інші терміни оплати відстрочених платежів не будуть встановлені сторонами в додатку № 1а); товар (його вартість (ціна), в т. ч. ПДВ), отриманий покупцем у власність на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, визнається товарним кредитом. За користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника проценти. Умови щодо процентів за користування товарним кредитом викладені в п. п. 2.7-2.12 договору та в додатку № 1а; Строк користування товарним кредитом починається з дня, наступного за днем отримання товару покупцем та закінчується днем, в який згідно договору підлягає оплаті сума (або її частина) відстроченого платежу. Проценти за користування товарним кредитом нараховуються покупцем та підлягають сплаті в термін, визначений договором для сплати останнього відстроченого платежу. В цей же термін підписують акт надання (приймання - передачі) послуг товарного кредитування; розмір процентів, які покупець сплачує на користь постачальника за користування товарним кредитом, встановлюється в залежності від термінів оплати покупцем вартості товару, отриманого на умовах товарного кредиту і становить (якщо інший розмір процентів не встановлений в додатку № 1а до договору): у разі оплати до 01 серпня року, в якому отриманий товар –6 відсотків річних від вартості товару, отриманого на умовах товарного кредиту, у разі оплати до 01 вересня року, в якому отриманий товар – 10 відсотків річних від вартості товару, отриманого на умовах товарного кредиту, у разі оплати до 01 жовтня року, в якому отриманий товар –14 відсотків річних від вартості товару, отриманого на умовах товарного кредиту, у разі оплати покупцем вартості товару, отриманого на умовах товарного кредиту, після 01 жовтня року, в якому отриманий товар, розмір процентів за користування товарним кредитом встановлюється на рівні, визначеному у п. 2.9.3 (або встановленому в додатку № 1 а для строку, що починається із 01 жовтня0 та збільшується на 1 процент за кожний повний або неповний місяць користування товарним кредитом; у випадку недостатності коштів, отриманих від покупця на виконання в повному обсязі його зобов’язань по цьому договору, постачальник має право провести зарахування коштів в наступному порядку: в першу чергу кошти зараховуються в рахунок погашення заборгованості по сплаті процентів за користування товарним кредитом, в другу чергу –в рахунок сплати відсотків за неправомірне користування коштами та штрафу, а сума, що залишається, зараховується в рахунок оплати вартості товару. В решті випадків, кошти зараховуються наступним чином: в першу чергу –в рахунок оплати нарахованих процентів за користування товарним кредитом, строк оплати яких настав, та прострочених з оплатою, в другу чергу –в рахунок оплати вартості (ціни) товару, в третю чергу –в рахунок сплати відсотків за неправомірне користування коштами, в четверту чергу –в рахунок сплати штрафних санкцій; покупець за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань по оплаті у встановлені договором терміни вартості (ціни) товару та/або процентів за користування товарним кредитом, сплачує за кожний день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу; покупець відшкодовує збитки, завдані постачальнику невиконанням або неналежним виконанням грошових зобов’язань по цьому договору. Сторони встановлюють розмір збитків постачальника в твердій сумі: 50 процентів вартості (ціни) товару. Збитки відшкодовуються в повній сумі понад неустойку (штраф); покупець у випадку прострочення виконання грошових зобов’язань по оплаті вартості товару та сплаті відсотків, сплачує на користь постачальника відсотки за неправомірне користування коштами в розмірі 28 процентів річних з простроченої суми; нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язань, припиняється в день виконання стороною зобов’язання, забезпеченого санкцією.

На виконання своїх зобов’язань за цим договором ДП „Райз - Агросервіс” у квітні 2006 року поставило Господарству насіння горіху та кукурудзи загальною вартістю 57945 грн. 78 коп., що підтверджується накладною № 1311/043809 - 014 від 07.04.2006 р., довіреністю на отримання товару - № 828721 від 07.04.2006 р. та не заперечується відповідачем.

Проте, Господарство свої зобов’язання за договором належним чином не виконало і у визначений строк –01 жовтня 2006 року грошові кошти за отриманий товар та відсотки за користування товарним кредитом постачальнику не сплатило.

04 грудня 2006 року сторонами було складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків, котрим визначено, що станом на 01.12.2006 року заборгованість відповідача зі сплати вартості отриманого товару становить 57945 грн. 78 коп. та нараховані відповідно до умов п. 2.9 договору відсотки за користування товарним кредитом в розмірі 2267 грн. 03 коп., а загальна сума боргу відповідно складає 60212 грн. 81 коп.

19 січня 2007 року відповідачем в рахунок погашення боргу було сплачено 10 000 грн. і на момент пред’явлення даного позову заборгованість Господарства за отриманий згідно з договором від 13.03.2006 р. товар становить 50212 грн. 81 коп.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а також, у строк (термін) обумовлений зобов’язанням, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунками позивача наявними у справі на момент вирішення даного спору прострочена заборгованість відповідача за поставлений згідно з договором від 13.03.2006 р. товар з відсотками за користування товарним кредитом становить –50212 грн. 81 коп., нараховані відсотки річних за період з 02.10.2006 р. по 01.09.2007 р. в сумі 13521 грн. 99 коп., сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання за період з 02.10.2006 р. по 31.01.2007 року становить 4631 грн. 59 коп. Вказані розрахунки відповідають чинному законодавству та умовам договору і відповідачем не оспорені як в цілому, так і за їх складовими.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з Господарства заборгованості за поставлений товар з відсотками за користування товарним кредитом, нарахованих процентів річних та пені за прострочення виконання грошового зобов’язання є обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ч. 5 ст. 225 ГК України, сторони господарського зобов'язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов'язання чи строків порушення зобов'язання сторонами. Не допускається погодження між сторонами зобов'язання щодо обмеження їх відповідальності, якщо розмір відповідальності для певного виду зобов'язань визначений законом.

Посилаючись на цю правову норму та на умову п. 7.4 договору, якою сторони обмежили розмір збитків постачальника в твердій сумі: 50% вартості товару, позивач просить стягнути з відповідача 28972 грн. 89 коп. збитків, завданих неналежним виконанням зобов’язання.

За вимогами ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У відповідності з вимогами п.4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)збитків;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006 у справі № 42/266 - 6/492).

Разом з тим, позивачем не доведено за допомогою законодавчо встановлених засобів доказування наявності збитків у своїй майновій сфері, протиправності дій відповідача та причинного зв’язку між такими протиправними діями та збитками.

Згідно з ч. 2 ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Юридична заінтересованість позивача у судовому процесі зобов’язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і на відповідача має бути покладено відповідальність на передбачених законом або умовах договору підставах.

За таких обставин, правові підстави для задоволення позову в частині стягнення збитків в сумі 28972 грн. 89 коп. відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд виходив із того, що Компанія є неналежним позивачем у справі, оскільки нею не надано доказів підтверджуючих реєстрацію припинення юридичної особи - ДП „Райз - Агросервіс”, яка укладала договір поставки з фермерським господарством „Обрій”.

Проте, з таким висновком погодитися не можна, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи та вимогам закону.

З наявної у справі копії витягу з протоколу № 2 загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства компанії „Райз” від 10.05.2006 р. вбачається, що загальними зборами було прийнято рішення припинити діяльність ДП „Райз - Агросервіс” шляхом приєднання до Компанії та остання є правонаступником підприємства, що припиняється.

На виконання даного рішення Компанією та ДП „Райз - Агросервіс” 25 липня 2006 року було складено передавальний акт (баланс), в якому міститься положення про правонаступництво Компанією щодо всіх зобов’язань ДП „Райз - Агросервіс” стосовно всіх його кредиторів та боржників, у тому числі зобов’язання за договором поставки від 13.03.2006 року.

Зазначений передавальний акт (баланс) був затверджений рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ компанії „Райз” від 22 серпня 2006 року, що підтверджується копією витягу з протоколу № 4 .

Відповідно до ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частинами 2 та 3 ст. 107 ЦК України встановлено, що після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), які мають містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов'язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення. Нотаріально посвідчені копії передавального акта та розподільчого балансу передаються в орган, який здійснює державну реєстрацію, за місцем державної реєстрації юридичної особи, що припиняється, а також в орган, який здійснює державну реєстрацію, за місцем державної реєстрації юридичної особи правонаступника.

Згідно з роз’ясненнями президії Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних із створенням, реорганізацією та ліквідацією підприємств” від 12.09.1996 р. № 02-5/334 з наступними змінами та доповненнями, що містяться у п. 10, при вирішенні майнових спорів, пов'язаних з реорганізацією підприємств, господарським судам необхідно враховувати таке: у разі злиття, поділу, приєднання підприємств момент переходу майна та відповідних прав і обов'язків до нових підприємств визначається, якщо інше не передбачено законом чи постановою про реорганізацію, днем підписання передаточного або розподільного акта чи балансу, і тому може не співпадати у часі з моментом здійснення реорганізації підприємства, тобто виключення його з державного реєстру. Вирішуючи питання про правонаступництво, потрібно мати на увазі, що запис в установчих документах про правонаступництво має істотне значення для визнання правонаступництва. Однак суттєве значення мають також фактично здійснені організаційно-економічні перетворення, з якими чинне законодавство пов'язує перехід майнових прав та обов'язків, а саме: рішення власника (власників), підписання передаточного або розподільного акта чи балансу. Отже у разі виникнення питань, пов'язаних з правонаступництвом, слід здійснювати аналіз документів, що стосуються переходу прав і обов'язків на майно (майнові права) чи його відповідну частину.

Таким чином, з моменту підписання передавального акту (балансу), тобто з 25 липня 2006 року, права та обов’язки ДП „Райз - Агросервіс” за договором поставки від 13.03.2006 р., укладеним з фермерським господарством „Обрій”, перейшли до Компанії.

Окрім того, чинний Господарський процесуальний кодекс України не містить такого визначення, як неналежний позивач.

Згідно з вимогами ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 2 ст. 21 ГПК України визначено, що позивачем є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Разом з тим, якщо в процесі вирішення спору судом буде встановлено, що позивач не є тією особою, яка має суб’єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого поданий позов, то відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, але аж ніяк не визнання такого позивача неналежним.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд надав невірну юридичну оцінку фактичним обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, у зв’язку з чим зазначене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України за рахунок відповідача позивачеві підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати зі сплати державного мита в сумі 683 грн. 66 коп. та на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу в сумі 41 грн. 53 коп.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105, 122 ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства компанії „Райз” –задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 15.11.2007 року у справі № 13/258-07-7637 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства „Обрій” (66551, Одеська область, Любашівський район, с. Новокарбитівка, п/р 8001 в АКБ „Імексбанк” м. Одеса МФО 328384, ) на користь Закритого акціонерного товариства компанії „Райз” (03143, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 152, п/р 6675 в ВАТ „Укрсімбанк”, м. Київ, МФО 322312, ) 50212 грн. 81 коп. боргу, 4631 грн. 59 коп. –пені, 13521 грн. 99 коп. процентів річних та 725 грн. 19 коп. судових витрат по справі.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

В решті частини позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Мирошниченко М.А.

Шевченко В.В.