ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"21" січня 2008 р.

14:00

Справа №  10/633/07

за адміністративним позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1.

до відповідача

Управління ПФУ в
Баштанському  р-ні Миколаївської
області, 56100, Миколаївська область, м. Баштанка, вул.. Ювілейна, 84.

про

визнання незаконними дій.

Суддя    Горобченко Д.М.

Секретар  Сербін К.Л.

Представники:

Від позивача

ОСОБА_2., дов. №06/д-04 від
30.08.2007р.

Від відповідача

не з'явився.

Відповідач свого представника у
судове засідання не направив, у письмовому відзиві позов не визнав.

Відповідно до ч. 2 ст.128 КАС
України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони
не є перешкодою для розгляду справи.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
господарський  суд ,

встановив:

Позивач просить визнати незаконними
дії управління Пенсійного фонду України в Баштанському районі Миколаївської
області  щодо донарахування відповідачеві
своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків в сумі 153,98грн. та
скасувати вимогу управління Пенсійного фонду України в Баштанському районі
Миколаївської області від 13.11.2006р. №Ф-341 про сплату недоїмки в сумі
153,98грн.

Відповідачем позовні вимоги не
визнано з посиланням на наступне.

Протягом січня-лютого 2005 р.
ОСОБА_1. здійснювала підприємницьку діяльність за спрощеною системою
оподаткування, а саме сплачувала фіксований патент.

Відповідно до абзацу 3 п.11.12
Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003р. №21-1 та зареєстрованою в МЮУ 16 січня 2004р. за
№64/8663 платники, які обрали особливий спосіб оподаткування, подають до органу
пенсійного фонду до 1 квітня, наступного за звітним роком річний звіт про
нараховані та сплачені суми фіксованого розміру страхових внесків за формою
згідно з додатком 26 інструкції.

В своєму звіті позивач не вказав
встановлений фіксований розмір страхових внесків, дані про фактично сплачені
страхові внески відсутні.

Відповідно до ст. 1 Закону України
“Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності,
які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з
не перерозподілом Державним казначейством України податків до Пенсійного фонду
України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності,
фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І
кварталу 2005“ від 16 березня 2006р. №3583-ІV, позивачу був зроблений
розрахунок сум фіксованого внеску з урахуванням не отриманих коштів від сплати
фіксованого патенту.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

15.11.2007р. відповідачем по справі
отримано вимогу позивача від 13.11.2006р. №Ф-341, відповідно до ст. 106 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, про сплату
недоїмки зі сплати страхових внесків в сумі 153,98грн.

Позивач відповідно до ст. 11 Закону
України “Про державну підтримку малого підприємництва”, сплачує податки та інші
обов'язкові платежі за спрощеною системою оподаткування, яка передбачає заміну
сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів)
сплатою єдиного податку.

Законом України “Про систему
оподаткування” збір на обов'язкове державне пенсійне страхування віднесений до
загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів): п. 17 ч. 1 ст. 14
Закону України “Про систему оподаткування”.

Відповідно до п. 6 Указу президента
України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” № 727/98 від 03.07.1998 року, суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно Преамбули та статті 1 Закону
України  від 16.03.06 року N 3583-IV “Про
вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не
перерозподілом Державним казначейством України податків до Пенсійного фонду
України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності,
фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року -І
кварталу 2005 року ним регулюються суперечності, які виникли при прийнятті ЗУ
"Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004 року №
2285- ІV та ЗУ «Про внесення змін та доповнень до Закону України" Про
державний бюджет України на 2005 рік" від 25 березня  2005 року № 2505 - ІV у суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови господарювання,
обліку та звітності щодо сплати внесків до Пенсійного фонду України, які були
сплачені ними у складі податків згідно з чинним законодавством протягом 2004
року І кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки у
зв'язку із застосуванням Державним казначейством України діючого на той момент
ЗУ "Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004 року
№ 2285- ІV.

Відповідно до статті 2 цього Закону
донарахування та фінансові  (штрафні)
санкції до суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови  оподаткування, обліку та звітності щодо сум
фактично сплачених внесків у 2004 році -
I  кварталі 2005  року, не застосовуються.

Враховуючи зазначене, а також те,
що у складі податків згідно чинного законодавства України сплачено та не
перераховано до бюджету Пенсійного фонду України страхові внески, частина
внесків, яка не була сплачена страхувальниками за вказаний період безпосередньо
на рахунки органів Пенсійного фонду та/або не погашена у порядку, визначеному
частиною п'ятою статті 106 Закону № 1058, не вважається заборгованістю та не
підлягає стягненню у примусовому порядку.

Таким чином дії відповідача по
нарахуванню позивачеві своєчасно не сплачених страхових внесків в сумі
153,98грн. є незаконними, вимога про сплату зазначеної недоїмки від
13.11.2006р. №Ф-341 підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 71, 94, 122, 128, 161-163 КАС України, госпо-дарський суд

П О С Т А Н О
В И В  :

Позов задовольнити.

Визнати незаконними дії управління
Пенсійного фонду України в Баштанському районі Миколаївської області  щодо донарахування відповідачеві своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових внесків в сумі 153,98грн.

Скасувати вимогу управління
Пенсійного фонду України в Баштанському районі Миколаївської області від
13.11.2006р. №Ф-341 про сплату недоїмки в сумі 153,98грн.

Стягнути з Управління ПФУ в
Баштанському  р-ні Миколаївської області
(56100, Миколаївська область, м. Баштанка, вул.. Ювілейна, 84. код 20916681) на
користь Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ід.номер НОМЕР_1) судові витрати в сумі 3,40грн.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга,
подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без
розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не
знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя