ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 жовтня 2008 р.

№ 4/430

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів:

Н. Дунаєвської, І. Воліка
(доповідача), Н. Мележик,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційні скарги

1) Суб'єкта підприємницької
діяльності (СПД) - фізичної       особи
ОСОБА_1;  2) Суб'єкта підприємницької
діяльності (СПД) -фізич-       ної
особи  ОСОБА_2;

на постанову

від 02.07.2008

Київського апеляційного
господарського суду

у справі

№ 4/430

за позовом

СПД - фізичної особи ОСОБА_1

до

1)  СПД - фізичної особи ОСОБА_2; 2)  СПД - фізичної особи ОСОБА_3;

третя особа

Товариство з обмеженою
відповідальністю (ТОВ) "Офісбуд"

про

розірвання договору оренди

та за зустрічним позовом

СПД - фізичної особи ОСОБА_2;

до

СПД - фізичної особи ОСОБА_1;

треті особи

1) ТОВ "Офісбуд",  2) СПД - фізична особа ОСОБА_3

про

визнання продовженим договору
оренди

В судове засідання прибули
представники сторін:

позивача

ОСОБА_4 (дов. від 02.10.2008 №
10124);

відповідача-1

ОСОБА_5 (дов. від 24.11.2007 №
4933);

відповідача-2

ОСОБА_6 (дов. від 22.01.2008 №
189);

третьої особи

не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року СПД - фізична
особа ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до СПД - фізичної
особи ОСОБА_2 та СПД - фізичної особи ОСОБА_3 про розірвання договору оренди
нежилого приміщення від 24.02.2005 та додаткової угоди № 1 про зміну та
доповнення до договору оренди нежилого приміщення від 07.06.2007 та виселення
відповідачів з нежилого приміщення площею 164, 60 кв.м., що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги позивача
обґрунтовані тим, що відповідачі в порушення умов договору  оренди
прострочили термін платежу на три місяці та систематично сплачували суму
орендної плати нижче ніж передбачено договором оренди, а тому на підставі ст.
782 ЦК України  просить розірвати договір
оренди нежитлового приміщення.

Заперечуючи проти позову відповідач
-СПД - фізична особа ОСОБА_2, 18.02.2008 пред'явила зустрічний позов до СПД -
фізична особа ОСОБА_1 про продовження дії договору оренди від 24.02.2005.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 31.03.2008 у справі № 4/430 (суддя Борисенко І.І.) у первісному
позові СПД - фізичної особи ОСОБА_1 до СПД -фізичної особи ОСОБА_2 про
розірвання договору оренди від 24.02.2005 року відмовлено повністю.

Зустрічний позов задоволено у
повному обсязі. Визнано договір оренди нежилого приміщення від 24.02.2005
укладеного між СПД - фізичною особою ОСОБА_1 та СПД -фізичною особою ОСОБА_2
продовженим; стягнуто з СПД - фізичної особи ОСОБА_1 на користь СПД - фізичної особи
ОСОБА_2 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. інформаційних витрат;
повернуто СПД - фізичній особі ОСОБА_1 з державного бюджету      85,00 грн. зайво перерахованих коштів по
сплаті державного мита.

Відмовляючи в задоволенні
первісного позову господарський суд першої інстанції виходив з того, що
орендарі не порушували істотних умов договору, не використовували майно не за
цільовим призначенням та сплачували орендні платежі в повному обсязі та на
умовах договору; розрахунок заборгованості по орендній платі, ґрунтується на
невірному тлумаченні умов договору щодо розміру та порядку здійснення
розрахунків; істотні порушення договору відсутні, а тому немає підстав
передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України  для
розірвання договору оренди.

В частині задоволення зустрічного
позову господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що договір від
24.02.2005 є належно оформленим, відповідач виконує всі обов'язки покладені на
нього умовами договору, тому договір є дійсним та таким, що не втратив
чинності.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.07.2008 (колегія суддів: Мартюк А.І., Зубець Л.П.,
Лосєв А.М.) рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2008 у справі №
4/430 скасовано.

Первісний позов СПД - фізичної
особи ОСОБА_1 до СПД -фізичної особи ОСОБА_2, СПД -фізичної особи ОСОБА_3
задоволено; розірвано договір оренди нежилого приміщення від 24.02.2005 та
додаткову угоду №1 про зміни та доповнення до договору оренди нежилого
приміщення від 07.06.2007; виселено СПД -фізичну особу ОСОБА_2 з нежилого
приміщення № 277-КАФЕ, загальною площею 164,60 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

У зустрічному позові СПД -фізичної
особи ОСОБА_2 до СПД -фізичної особи ОСОБА_1 про визнання продовженим договору
оренди - відмовлено. Стягнуто з СПД -фізичної особи ОСОБА_2 на користь СПД
-фізичної особи ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі за подачу апеляційної
скарги: суму державного мита в розмірі 255,00 грн., суму збору за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн.

Задовольняючи первісний  позов, господарський суди апеляційної
інстанції виходили з того, що позивачем надані суду належні докази порушення
відповідачами пунктів 3.3, 3.5 договору оренди, що відповідно до ст. 782 ЦК
України дає право позивачеві відмовитися від договору оренди.

Також, відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову апеляційний господарський суд виходив  з того, що вимога про продовження строку  дії договору оренди може бути заявлена у випадку
закінчення строку дії договору оренди та відмови орендодавця від його
продовження. Оскільки дія договору оренди не закінчилася, то відсутність
спірного матеріального правовідношення між сторонами означає відсутність
предмет спору.

Не погоджуючись з судовим рішенням
господарського суду апеляційної інстанції СПД -фізична особа ОСОБА_2 звернулася
до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить
постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 у справі №
4/430 скасувати, а рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2008
залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог скаржник СПД -фізична особа
ОСОБА_2  посилається на порушення
господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема
ст.ст. 526, 533 759, 767, 773 ЦК України, що призвело до прийняття незаконного
судового рішення.

Також, не погоджуючись з судовим
рішенням господарського суду апеляційної інстанції СПД -фізична особа ОСОБА_1
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 у
справі № 4/430  в частині відмови
стягнення з відповідача за первісним позовом судових витрат пов'язаних  оплатою юридичних послуг скасувати та
прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача за первісним
позовом витрат за надання юридичної допомоги в сумі 2 525,00 грн. В
обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування
господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення
процесуальних норм.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський
суд України, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін та
перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Згідно з Роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 № 11
"Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив
справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх відсутності -на підставі закону, що регулює
подібні відносини, або, виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, 24.02.2005 між СПД -фізичною особою ОСОБА_1 (орендодавець) та СПД
-фізичною особою Осмоловською Т.П., СПД -фізичною особою ОСОБА_3 (орендарі) був
укладений договір оренди нежилого приміщення площею 164,60 кв.м., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (літера А), згідно умов якого орендодавець
(позивач за первісним позовом) надав, а відповідачі прийняли в строкове платне
користування нежиле приміщення.

05.04.2007 СПД -фізична особа
ОСОБА_3 за нотаріально оформленою заявою відмовився від участі у договорі
оренди, що стало підставою для внесення змін та доповнень до договору оренди
від 24.02.2005 та  закріплено додатковою
угодо № 1 від 07.06.2007.

07.06.2007 в договір оренди були
внесені зміни та доповнення, що стосувалися складу учасників договору,
предмету, орендної плати, прав та обов'язків сторін, терміну дії.

Пунктом 1.1. договору оренди
визначено, що нежиле приміщення знаходиться у стані придатному до використання
у відповідності до умов цього договору.

Відповідно до п.п. 3.3. договору
оренди встановлено, що орендна плата за поточний календарний місяць сплачується
з 01 по 05 число поточного місяця.

При цьому,  п.п. 3.5. договору оренди передбачено що
орендна плата починає нараховуватись орендодавцем та сплачуватися орендарями з
01.09.2005. За період з дати підписання цього договору до 01.09.2005 орендна
плата не нараховується орендодавцем та не сплачується орендарями.

Згідно з частиною 1 статті 762 ЦК
України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що всупереч умовам договору сплачувати орендну плату з 01 по 05
вересня 2005 року, відповідач-1 (за первісним позовом) здійснив свій перший
платіж 25.12.2005, чим прострочив термін платежу більше ніж на три місяці. В
подальшому відповідачі (за первісним позовом) порушували строки сплати за
договором оренди, що підтверджується прибутковими касовими ордерами та
виписками за особовим рахунком позивача.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується матеріалами справи, окрім порушень по сплаті
орендної плати, відповідачами порушено п.п. 3.4. договору оренди по сплаті
водопостачання, опалення, телефонних розмов, електроенергії, комунальних
послуг, вказані послуги сплачувалися за рахунок позивача за первісним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 615
ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має
право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 ст. 782 ЦК
України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати
повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом
трьох місяців підряд. Отже, наведеною нормою закону, а  також договором оренди позивача наділено
правом відмовитися від зобов'язання у випадку його порушення.

Відповідно до частини 2 ст. 651 ЦК
України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною,
встановлених договором та законом. При цьому,
істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала
при укладенні договору.

Зважаючи на встановлені фактичні
обставини справи та норми матеріального права, колегія суддів вважає, що
господарський суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про
задоволення позовних вимог за первісним позовом.

Враховуючи встановлені судами
попередніх інстанцій обставини справи, колегія судів погоджується з висновком
господарського суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для
задоволення зустрічного позову, оскільки дія договору оренди не закінчилася, то
відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами означає
відсутність предмет спору за зустрічним позовом.

Крім того, колегія суддів
погоджується з висновками господарського суду апеляційної інстанцій щодо
обґрунтованості відмови в задоволенні позовної вимоги за первісним позовом в
частині стягнення витрат за надання юридичної допомоги, оскільки  здійснення витрат повинно підтверджуватися
розрахунковими документами про перерахування коштів, видатковим касовим
ордером.

Отже, доводи касаційних скарг
зводяться до намагань скаржників оцінювати докази та тлумачити законодавство
виключно на свою користь, тому до уваги судом не беруться. Окрім того, ці
твердження спростовуються встановленими обставинами справи.

На підставі викладеного колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43
ГПК України постанова Київського апеляційного господарського суду від
02.07.2008 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам
матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарги не
спростовують висновку господарського суду апеляційної інстанції, у зв'язку з
чим підстав для скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119-11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу СПД -фізичної
особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу СПД -фізичної
особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 02.07.2008 у справі № 4/430 залишити без змін.

Головуючий, суддя
Н. Дунаєвська

Судді
:                                                                        І.
Волік

Н.
Мележик