ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2008 р.

№ 6/309

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. –головуючий-доповідач,

Разводова С.С.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши

касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства «Групова збагачувальна фабрика «Білоріченська»

на ухвалу

господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2007

у справі

господарського суду

№ 6/309

Дніпропетровської області

за позовом

відкритого акціонерного товариства «Групова збагачувальна фабрика «Білоріченська»

до

відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля»

про

стягнення 6902,96 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача

Скиба С.Г. (дов. від 20.12.2007)

від відповідача

Бондарєв В.В. (дов. №3 від 08.02.2008)

ВСТАНОВИВ :

відкрите акціонерне товариство «Групова збагачувальна фабрика «Білоріченська»(далі –позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля»(далі –відповідач) про стягнення 16158 грн. 91 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2003 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 5484,89 грн., збитки від інфляції в сумі 934,80 грн., річні в сумі 483,27 грн., держмито в сумі 69,03 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. та на виконання рішення було видано наказ від 18.08.2003 №6/309.

01.08.2007 відповідач звернувся до суду у порядку статті 117 Господарського процесуального кодексу України із заявою від 30.07.2007 №8/2080, в якій просив визнати наказ господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2003 №6/309 про стягнення боргу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2007 заяву задоволено, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2003 №6/309 про стягнення боргу визнано таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, аргументуючи порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 124 Конституції України, статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі - Закон), статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», статті 117 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, проте що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 4 статті 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Положення частини 4 цієї статті узгоджуються з положеннями пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

В силу частин першої та другої статті 14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Як було встановлено судом першої інстанції, Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2003 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 5484,89 грн., збитки від інфляції в сумі 934,80 грн., річні в сумі 483,27 грн., держмито в сумі 69,03 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. та на виконання рішення було видано наказ від 18.08.2003 №6/309.

Державним виконавцем ВДВС Тернівського МУЮ в Дніпропетровській області 28.08.2003 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за наказом суду від 18.08.2003 №6/309.

11.01.2005 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство відповідача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідача (т.2 а.с. 10), про що було опубліковано оголошення у газеті «Голос України»від 24.09.2005 № 181; протягом 30 днів з моменту опублікування названого оголошення позивач у справі - відкрите акціонерне товариство «Групова збагачувальна фабрика «Білоріченська»не звернулося в установленому порядку із заявою з вимогами до боржника –відповідача та відповідно не було включено до реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою суду від 31.07.2006 у справі про банкрутство відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля»(т.2 а.с. 11-19).

24.01.2005 прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі пункту 8 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки було встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2005 порушено провадження у справі №Б26/7/05 про банкрутство відповідача (т.2 а.с. 8).

Вимоги позивача підтверджені рішенням суду у даній справі і виникли до 11.01.2005, тобто до дня порушення провадження у справі про банкрутство відповідача № Б26/7/05, а тому є конкурсними за своєю правовою природою.

Наявність судового рішення та наказу про його виконання не звільняло позивача у справі від обов'язку звернення з заявою про визнання його вимог до відповідача у справі про банкрутство відповідача №Б/26/7/05, тому відповідні вимоги позивача вважаються погашеними на підставі частини 2 статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що відповідно до положень частини 4 статті 117 Господарського процесуального кодексу України, 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»є підставою для закінчення виконавчого провадження. З такою правовою позицією погодився Верховний Суд України у Постанові №07/235 від 18.09.2007 у справі №3/332.

Враховуючи викладене, колегія Вищого господарського суду України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції від 28.08.2007.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Групова збагачувальна фабрика «Білоріченська»залишити без задоволення.

2.          Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2007 залишити без змін.

Головуючий Л. Катеринчук

Судді                                                                        С. Разводова

Н. Ткаченко