ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2008 р.

№ 2-82/05

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:

Михайлюка М.В.,
Дунаєвської Н.Г., Рибака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Абаниклер Металл Санаи ве Тиджарет ЛТД. ШТИ"

на ухвалу

апеляційного суду Запорізької
області від 31.05.2005 року

у справі

№ 2-82/05 Ленінського районного
суду м. Запоріжжя

за позовом

ТОВ "Абаниклер Металл Санаи
ве Тиджарет ЛТД. ШТИ"

до     про

ОСОБА_1ТОВ "Спільне
українсько-турецьке підприємство Форт Сема ЛТД" ТОВ "Фірма
"Форт" Виконком Запорізької міської ради спонукання до виконання
зобов'язань, визнання протоколу загальних зборів товариства недійсним,
скасування реєстрації змін в установчі документи

та за зустрічним позовом
до   про

ОСОБА_1ТОВ "Абаниклер Металл
Санаи ве Тиджарет ЛТД. ШТИ" визнання угоди недійсною

за участю представників сторін:

позивача

не з'явились,

відповідача 1
відповідача 2 відповідача 3  відповідача 4

не з'явились, не з'явились, не
з'явились, не з'явились,

В С Т А Н О В
И В :

В січні 2001 р. ТОВ "Абаниклер
Металл Санаи ве Тиджарет ЛТД. ШТИ" звернулось до суду з позовом про
спонукання ОСОБА_1до виконання
зобов'язань  за угодою від
16.06.1999 р., стягнути з останнього 110344,81 грн. боргу з врахуванням 3%
річних та індексу інфляції.

ОСОБА_1звернувся до суду з
зустрічним позовом до ТОВ "Абаниклер Металл Санаи ве Тиджарет ЛТД.
ШТИ" в якому просив: визнати недійсною угоду від 16.06.1999 р.

ТОВ "Абаниклер Металл Санаи ве
Тиджарет ЛТД. ШТИ" доповнило позовні вимоги та просило визнати недійсним
протокол зборів учасників ТОВ "Форт Сема ЛТД" і зміни в установчих
документах, відповідно до яких до складу учасників зазначеного товариства
прийнятий ОСОБА_1з власною часткою у статутному фонді.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 03.03.2005 р. (суддя: Нестеренко Л.А.), залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31.05.2005 р. у справі №
2-82/05 (судді: Пільщик Л.В., Давискіба Н.Ф., Крилова О.В.) в задоволенні
первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено: визнано недійсною
угоду від 16.06.1999 р., укладену
позивачем та ОСОБА_1.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного суду, позивач звернувся з касаційною скаргою в якій просив
скасувати прийняті у справі судові акти та прийняти нове рішення, яким первісний
позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. В
обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно
застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що
касаційна скарга  підлягає  задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як зазначив апеляційний суд,
місцевий суд повно та всебічно дослідив обставини справи і не знайшов підстав
для задоволення первісного позову, поданого ТОВ
"Абаниклер Металл Санаи ве Тиджарет ЛТД. ШТИ", при цьому він
виходив з того, що дані вимоги ґрунтуються на недійсному зобов'язанні про
уступку частки в уставному фонді.

Суди прийшли до висновку, що в
угоді про уступку частки від 16.06.1999 р. відсутня згода іншого учасника
товариства, а саме ТОВ "Форт", яка є обов'язковою з огляду на вимоги
ст. 53 Закону України "Про господарські товариства", якою
передбачено, що відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю
своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено
статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі
частки (її частини) учасника.

Суди спростували доводи позивача
про те, що на загальних зборах учасників ТОВ "Абаниклер Металл Санаи ве
Тиджарет ЛТД. ШТИ" вирішувалось лише питання про уступку частки, а не
прийняття ОСОБА_1до товариства з самостійним внеском та зазначили, що в
протоколі де йде мова про прийняття третього учасника є підпис та печатка
"Абаниклер Металл Санаи ве Тиджарет ЛТД. ШТИ".

Як зазначив апеляційний суд, за
наявності суперечностей в оформлених сторонами протоколах, судом враховано
фактичні дії сторін, зокрема, прийняття
ОСОБА_1до складу учасників ТОВ "Абаниклер Металл Санаи ве Тиджарет
ЛТД. ШТИ" шляхом внесення частки до статуту. Суди наголосили, що на зборах
учасників товариства 16.06.1999 р. були присутні всі учасники, в тому числі
ОСОБА_1і вони одностайно постановили рішення про введення до складу учасників
товариства останнього, про перерозподіл часток. Протокол від 16.06.1999 р.
підписано всіма уповноваженими на це особами від  трьох осіб.

Суди також взяли до уваги висновок
аудитора, яким підтверджено, що змінився статутний фонд товариства за рахунок
внесення  ОСОБА_1внеску до
статутного  фонду.

За таких обставин, суди
задовольнили позовні вимоги за зустрічним позовом, а у задоволенні первісного
позову відмовили.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України "Про судове рішення” від 29.12.76 року №11 із змінами,
внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 року №  4, від 25.12.1992 року № 13, рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з
загальних засад і змісту законодавства України. Мотивувальна частина рішення
повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів.
Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки
суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна
містити чіткі та безумовні

висновки, що ґрунтуються на аналізі
та оцінці фактичних обставин викладених у його мотивувальній частині, та
відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Разом з тим, оскаржувані рішення та
постанова зазначеним вимогам не
відповідають, з наступних підстав.

Суди першої та апеляційної
інстанцій зазначили, що на загальних зборах учасників ТОВ  "Спільне українсько-турецьке
підприємство "Форт Сема ЛТД" 16.06.1999 р. приймалось рішення про
збільшення статутного фонду. Суди відхилили доводи позивача про те, що питання
збільшення статутного фонду на  загальних
зборах учасників ТОВ "Спільне українсько-турецьке підприємство "Форт
Сема ЛТД " 16.06.1999 р. не вирішувалось з огляду на те, що позивач не
довів факту підробки протоколу.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст.
61 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, що діяла
на момент виникнення спірних відносин) про проведення загальних зборів товариства
учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і
місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено
не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників
товариства вправі вимагати розгляду питання на зборах учасників за умови, що
воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш
як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути
надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного
зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися
тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Зважаючи на те, що в протоколі
загальних зборів учасників ТОВ
"Спільне українсько-турецьке підприємство "Форт Сема ЛТД"
від 16.06.1999 р. відсутні відомості про те, що до порядку денного вносились
зміни, то суди повинні були дослідити питання про те, які питання порядку
денного були включені до повідомлення про проведення загальних зборів учасників
товариства 16.06.1999 р. та з'ясувати який з примірників протоколу загальних
зборів учасників ТОВ  "Спільне
українсько-турецьке підприємство "Форт Сема ЛТД" від 16.06.1999 р. є
дійсним та відповідає вимогам законодавства, а саме наданий позивачем чи наданий
відповідачем.

Окрім того, суди не перевірили
доводи позивача про незаконність внесення змін до статутних документів та
реєстрації таких змін до статутних документів, оскільки установчий договір від
імені позивача підписала не уповноважена особа (а.с. 62-67 т. 1).

Відповідно до положень ст. 29 ЦК
УРСР юридична особа набуває цивільних прав і бере на себе цивільні обов'язки
через свої органи, що діють у межах прав, наданих їм за законом або статутом
(положенням).

Дирекція (директор) діє від імені
товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.
Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені
товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом (ст. 62
Закону України "Про господарські товариства").

З урахуванням викладеного, скаржник
наголошує, що діяти без довіреності від імені юридичної особи може лише
директор. Разом з тим, довіреність №11308 від 26.02.1996 р., на яку є посилання
в установчому договорі та копія якої міститься в матеріалах справи (т. 1 а.с.
10-12) видана ОСОБА_1для вчинення від імені позивача дій для відкриття
представництв та філіалів, а не для підписання змін до установчих документів чи
реалізації корпоративних прав позивача.

Водночас, суди не перевірили доводи
скаржника про порушення при реєстрації ст. ст. 7, 51, 52 Закону України
"Про господарські товариства", яким, зокрема, передбачено, що зміни,
які сталися в установчих документах товариства і які вносяться до державного
реєстру, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені
для державної реєстрації товариства. Установчі документи товариства з обмеженою
відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні
містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та
порядок внесення ними вкладів. До моменту реєстрації товариства з обмеженою
відповідальністю кожен з учасників зобов'язаний внести не менше 30 відсотків
вказаного в установчих документах вкладу, що підтверджується документами,
виданими банківською установою.

Разом з тим, суди не звернули увагу
на те, що зміни до статутних документів та їх реєстрація проходили у липні 1999
р., в той як документи, які підтверджують сплату внеску до статутного фонду
датовані лютим 2001 р. (а.с.71, 72 т. 1), тобто після реєстрації відповідних
змін до статутних документів і до того ж,
після подання позову у даній справі.

Враховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно
застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, а
тому прийняті у справі рішення та постанова не можуть вважатися законними та
обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 1117
Господарського  процесуального  кодексу
України  касаційна  інстанція
не має  права  встановлювати
або  вважати  доведеними
обставини, які не були
встановлені  у рішенні або  постанові
господарського суду або відхилені
ним, вирішувати  питання про  достовірність
того чи іншого доказу,  про
перевагу  одних  доказів
над  іншими,  збирати
нові  докази  або додатково
перевіряти  докази.

Згідно вимог пунктів 2, 5
Перехідних положень Закону України № 483 - V від 15.12.2006 року “ Про внесення
змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з
питань приватизації та з корпоративних спорів ” після набрання чинності цим
Законом заяви і скарги у справах, передбачених абзацом першим пункту 1 та
пунктом 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу
України, по яких не порушено (не відкрито) провадження, розглядаються
господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним
кодексом України. Після набрання чинності цим Законом касаційні скарги
(подання) на судові рішення у справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих
положень цього Закону, підлягають розгляду за правилами ГПК України.

Положеннями ч. 5 ст. 16 ГПК України
передбачено, що справи у спорах між господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарського товариства, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього
товариства, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням
господарського товариства згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

З огляду на викладене, рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2005 р. та ухвала
апеляційного суду Запорізької області від 31.05.2005 р. підлягають скасуванню,
а справа передачі на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об'єктивно з'ясувати всі
обставини справи, надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення
для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють
спірні відносини та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 - 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий
господарський  суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 03.03.2005 р. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області
від 31.05.2005 р. у справі № 2-82/05 скасувати, справу передати на новий
розгляд до господарського суду Запорізької області.

Копію постанови Вищого
господарського суду України від 30.01.2008 року у справі № 2-82/05 надіслати
для відома Ленінському районному суду м.Запоріжжя.

Головуючий, суддя                                                   М.Михайлюк

Судді:
Н.Дунаєвська

В. Рибак