ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.02.2008

Справа №2-27/10243.1-2007А

За позовом - ВАТ «Победа», Нижньогірський район, с. Жемчужна, вул..Шкільна, 2.

До відповідачів – 1. ДПІ в Нижньогірському районі АР Крим, с.м.т. Нижньогірський, вул.. Шкільна, 16.

2. Нижньогірській районний центр зайнятості, с.м.т. Нижньогірський, вул.. Победи, 89.

Про спонукання до вчинення певних дій.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Круцюк П. С.

представники:

Від позивача – Дзвінник Н. П., дор. у справі.

Від відповідачів - 1. не з’явився.

2. Бєлоцький А. В., дор. у справі.

Сутність спору:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про спонукання списати безнадійний податковий борг, а саме спонукати першого відповідача списати безнадійну податкову заборгованість в сумі 55019, 06 грн.

Рішенням ГС АРК по справі № 2-25/10325 – 2004 від 07.10.2004 р. позов було задоволено частково.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.12.04 р. апеляційна скарга Нижньогірського районного центру зайнятості було повернуто без розгляду.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 21.04.2005 р. ухвалу Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.12.04 р. було скасовано.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.06.2005 р. рішення ГС АРК по справі № 2-25/10325 – 2004 від 07.10.2004 р. було залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 26.06.07 р. касаційна скарга задоволена частково, рішення господарського суду АРК від 07.10.2004 р. і постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.06.05 р. скасовано, справа передана на новий розгляд до господарського суду АР Крим, яка доручена судді Воронцовой Н. В. із привласненням йому № 2-27/10243.1 -07.

Відповідно до Розділу VII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ КАСУ Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 1 вересня 2005 року за винятком, встановленим пунктом 2 цього розділу.

Відповідно до п. 6 Розділу VII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ КАСУ до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року ( 1798-12 ), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.. 3 КАСУ права адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАСУ компетенція адміністративних судів поширюється на зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Предметом розгляду даної справи є спонукання до вчинення певних дій суб’єкта владних повноважень.

При таких обставинах справи, суд ухвалою від 17.08.2007 р. провадження по справі розпочав у відповідності до норм КАСУ.

Відповідач №2 проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у запереченнях на позов.

Позивач клопотанням від 04.09.2007 р. уточнив позовні вимоги та просить суд забовязати Нижньогірській районний центр зайнятості представити до ДПІ в Нижньогірському районі довідку про наявність безнадійного боргу по страховим внескам в Фонд загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття в сумі 52642,87 грн. Відносно відповідача №1 позовні вимоги позивач залишив без змін.

Суд прийняв до уваги уточнення позивача.

Позивач клопотанням від 20.12.2007 р. просив провадження по справі зупинити до розгляду Верховним судом України касаційної скарги за винятковими обставинами на ухвалу Вищого Адміністративного суду України від 26.06.2007 р. по справі №2-25/10325-2004.

Приймаючи до уваги, що результат розгляду Верховним судом України касаційної скарги за винятковими обставинами на ухвалу Вищого Адміністративного суду України від 26.06.2007 р. по справі №2-25/10325-2004, має суттєве значення для розгляду дійсною справи, суд ухвалою від 20.12.2007 р. провадження по справі 2-27/10243.1 – 2007А зупинив.

Позивачем по справі було надіслано до суду ухвалу Верховного суду України від 12.12.2007 р., відповідно до якого скарга ВАТ «Победа» була залишена без розгляду.

З урахуванням викладеного, суд ухвалою від 22.01.2008 р. провадження по справі поновив.

Позивач клопотанням від 21.02.2008 р. просить суд прийняти до уваги той факт, що по результатам господарської діяльності позивача за 2007 р. до підприємства було направлено на роботу і навчання безробітних громадян у кількості 225 чоловік. Фактично позивач є постійним базовим господарством Фонду зайнятості.

Відповідач №1 явку представника в судове засідання не забезпечив, клопотанням від 21.02.2008 р. просить справу розглянути у відсутності свого представника за наявними у неї матеріалами.

Відповідач №2 проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у запереченнях на позов.

В судовому засіданні, що відбулося 21.02.2008 р., суд у виконання п. 2 – 1 Прикінцевих та Перехідних Положень КАСУ, здійснював повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до ст.. 41 КАСУ.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача №2, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ВАТ «Победа» є платником страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття.

Станом на 02.07.2004 р. за позивачем значиться заборгованість по сплаті страхових внесків у розмірів 55019,06 грн., що не була позивачем погашена в зв’язку з настанням форс – мажорних обставин, що підтверджується висновками Торгово – Промислової палати України №1579/05-4 від 29.04.2004 р., №308/05-4 від 17.07.2002 р., №7778/05 -4 від 23.12.2002 р., №1642/05 – 4 від 05.05.2004 р.

Підпунктом 18.2.3 цього пункту Закону N 2181 та підпунктом 1.5 пункту 1 Порядку списання безнадійного податкового боргу віднесено до виключної компетенції податкових органів.

Податкові органи здійснюють щоквартальне списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання визначається центральним податковим органом за узгодженням з Міністерством фінансів України (п.п. 18.2.3 п. 18.2 ст. 18 Закону).

Такий Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків затверджено наказом Державної податкової адміністрації України

від 14 березня 2001р. N103 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 січня 2002 р. за N 16/6304.

Відповідно до п. 4.6 Порядку списанню підлягає борг по податку з доходів фізичних осіб, який знайшов відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. 1ДФ) та виник у податкового агента внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), починаючи з відповідного місячного податкового періоду звітного кварталу, в якому такі обставини настали, і до закінчення відповідного податкового періоду (кварталу).

П. 4.1 Порядку встановлює, що визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами державної податкової служби, здійснюється:

- за даними карток особових рахунків платників податків, що ведуться в органах державної податкової служби в установленому порядку, за станом на день виникнення безнадійного податкового боргу;

- за даними довідки відповідного контролюючого органу про наявність безнадійного податкового боргу на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому, відповідно до п. 4.2 Порядку днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в пункті 3.3 цього Порядку, вважається дата прийняття рішення керівника контролюючого органу, а у випадку, визначеному в пункті 3.4 цього Порядку, - наступний день за граничним терміном погашення податкових зобов'язань за період, на який припадає дата, вказана в документі, що засвідчує факт непереборної сили.

Згідно з п. 5.1 Порядку у випадках, передбачених підпунктами 3.3, 3.4 цього Порядку, платник податків звертається до контролюючого органу за місцем обліку безнадійного податкового боргу або за місцем своєї реєстрації (якщо контролюючим є податковий орган) з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків, зборів, інших платежів, які просить списати.

До заяви обов'язково додається будь-який з документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, який підтверджує, що податковий борг вважається безнадійним.

21.01.2004 р. позивач звернувся з клопотанням до Нижньогірського районного центру зайнятості про списання безнадійного податкового боргу по сплаті страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття в сумі 55019,06 грн. Списання боргу позивач провести в зв’язку з настанням форс – мажорних обставин, що мали місце в 2002 – 2004 р. р.

Листом від 28.01.2004 р. відповідач №2 відмовив у списанні вказаного безнадійного боргу в зв’язку з тим. що він виник до вступу в силу Закону України від 20.02.2003 р. №550 «Про внесення змін до Закону України «Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №2181. Відносно списання заборгованості станом на 09.10.2003 р. по висновку Торгово – Промислової палати про форс – мажорні обставини від 27.11.2003 р., списання безнадійного податкового боргу по страховим внескам на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, що виник в наслідок настання форс – мажорних обставин, тимчасово зупинено листом Державного центру зайнятості №09 – 4020 від 12.11.2003 р.

Відповідачем №1 позивачу також було відмовлено у списанні, оскільки відповідно до п.п. 4.1 п. 4 Порядку списання безнадійного податкового боргу, затвердженого наказом ДПА №103 від 14.03.2001 р., борг підлягає списанню органами державної податкової служби за даними довідки відповідного контролюючого органу про наявність безнадійного податкового боргу на день його виникнення.

При таких обставинах справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533 законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» і інших нормативно – правових актів, що регулюють відносини в сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких дано Верховною Радою України.

Тобто відносини в сфері соціального страхування на випадок безробіття врегульовано спеціальним законодавством.

В силу п. 2 Прикінцевих положень Закону №1533, до приведення законодавства у відповідність з цим Законом, закони і інші нормативно – правові акти застосовуються в частині, йому не суперечної, а пунктом 4 Кабінетові Міністрів України в шестимісячний строк із дня опублікування цього Закону доручено підготувати і подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції по приведенню законів України у відповідність до цього Закону.

Таким чином, з моменту набуття законної сили зазначеного Закону, тобто з 01.01.2001 р., не діють норми Закону України «Про систему оподатковування» у частині йому суперечної.

Отже, з 01.01.2001 р. страхові внески на випадок безробіття не є податковим збором, не входять у систему оподатковування і не можуть бути стягнені в іншому порядку, чим передбачено Законом № 1533.

Відповідно до п. п. 2.2 п. 2 ст. 35 Законом України «Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття» роботодавці зобов'язані сплачувати страхові внески в розмірах установлених Законом України від 11.01.2001 р. №2213 «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування».

За змістом ст.. 67 Конституції України розмірі податків і зборів, порядок їх сплати встановлюється законом. Таким загальним законом є Закон України “Про систему оподаткування”.

Перелік податків і зборів ( обов’язкових платежів ), наведений у ст.. 14, 15 даного закону, є вичерпним. Податки і збори ( обов’язкові платежі ), справляння яких не передбачено цим Законом, крім зазначених Законом України “про джерела фінансування дорожнього господарства України”, сплаті не підлягають

Згідно до преамбули закону України від 21.12.00р. №2181 “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, цей закон є спеціальним законом з питань оподаткування.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533 законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» і інших нормативно –правових актів, що регулюють відносини в сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких дано Верховною Радою України.

Тобто відносини в сфері соціального страхування на випадок безробіття врегульовано спеціальним законодавством.

В силу п. 2 Прикінцевих положень Закону №1533, до приведення законодавства у відповідність з цим Законом, закони і інші нормативно – правові акти застосовуються в частині, йому не суперечної, а пунктом 4 Кабінетові Міністрів України в шестимісячний строк із дня опублікування цього Закону доручено підготувати і подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції по приведенню законів України у відповідність до цього Закону.

Таким чином, з моменту набуття законної сили зазначеного Закону, тобто з 01.01.2001 р., не діють норми Закону України «Про систему оподатковування» у частині йому суперечної.

Отже, з 01.01.2001 р. страхові внески на випадок безробіття не є податковим збором, не входять у систему оподатковування і не можуть бути стягнені в іншому порядку, чим передбачено Законом № 1533.

Податковим боргом визначено податкове забовязання, яке в свою чергу складається з забовязань платників податків сплатити податки і збори ( обов’язкові платежі ) до бюджетів і державних цільових фондів. Державні цільові фонди – це фонди, створені відповідно до законів України, які формуються за рахунок визначених законами податків і зборів ( обов’язкових платежів ) юридичних осіб незалежно від форми власності і фізичних осіб. Державні цільові фонди включаються до складу Державного бюджет України ( ст.. 2 Закону України “Про систему оподаткування” ). Включення органів Фонду у перелік контролюючих органів відповідно до Закону України №2181 не змінює правову природу платежів в Фонд.

Страхові внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, не включені до податків і зборів, встановлених Законом України “Про систему оподаткування”. Закон України №2181 не може розширювати перелік податків і зборів або поширювати порядок погашення забовязань платників податків на платежі, які не включені у систему оподаткування.

Відповідно до ст.. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533 Фонд загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організаціє, і кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що по своєї правової природі внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття не можна вважати податковим боргом, на які поширюються дія Закону України №2181 , так як це протирічить вимогам ч. ч. 1, 6 ст. 1, ч. 4 ст. 2, ст.. ст.. 3, 14 Закону України “Про систему оподаткування” , ст.. ст.. 3, 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533.

Вказану позицію підтверджено також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.06.2007 р. по справі №К – 11574/06.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАСУ висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

При таких обставинах справи, суд дійшов висновку у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.