КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2008                                                                                           № 13/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:           Студенця В.І.

За участю представників:

від прокуратури - Хруленко О.В.

від позивача - Софійський С.Ю.

від відповідача - Лавріненко Т.М.

від третьої особи - Пустоляков Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Українська транспортна компанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.11.2007

у справі № 13/14

за позовом                               Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до                                                   ЗАТ "Українська транспортна компанія"

третя особа           Центральне управління військових сполучень Збройних Сил України

про                                                  стягнення неустойки, ціна позовув 9083,36 грн.

за зустрічним позовом ЗАТ "Українська транспортна компанія"

до Міністерства оборони України

про стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди, ціна позову 49825,91 грн., зобов’язання укласти додаткову угоду

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства оборони України із позовною заявою про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Українська транспортна компанія» 4723,33 грн. пені за прострочення виконання зобов’язань за договором про надання транспортно-експедиційних послуг № 17/2/06 від 17.03.2006 р.

Після порушення провадження у справі прокурором було збільшено позовні вимоги до 9083,36 грн.

Під час розгляду справи відповідачем було подано зустрічний позов у якому він просив суд зобов'язати Міністерство оборони України укласти з ним додаткову угоду до договору № 17/2/06 про надання транспортно-експедиторських послуг від 17 березня 2006 p., проект якої доданий до листа № 03/05-01 від 3 травня 2006 p., стягнути з Міністерства оборони України 24825,91 грн. боргу. та відшкодувати заподіяну моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2007 р. позов заступника військового прокурора Центрального регіону задоволений, стягнуто із Закритого акціонерного товариства "Українська транспортна компанія" на користь Міністерства оборони України 9083,36 грн. пені, стягнуто із Закритого акціонерного товариства "Українська транспортна компанія" у доход Державного бюджету України 102 грн. державного мита; зустрічний позов Закритого акціонерного товариства "Українська транспортна компанія" м. Києва задоволений частково, стягнуто з Міністерства оборони України на користь Закритого акціонерного товариства "Українська транспортна компанія" 24825,91 грн. боргу, 248,26 грн. грн. витрат по оплаті державного мита, 29,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у позові в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ЗАТ "Українська транспортна компанія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині задоволення первісного позову та відмови у зустрічному позові та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову повністю та задоволення зустрічного позову повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Зокрема заявник посилається на те, що порушення строків навантаження відбулось не з вини ЗАТ "Українська транспортна компанія", а з вини Міністерства оборони України, оскільки останнім не було вчасно надано експедитору документи для митного оформлення вантажу. Крім того апелянт стверджує про те, що внаслідок невиконання з боку Міністерства оборони України зобов’язань по договору № 17/2/06 від 17.03.2006 р. діловій репутації ЗАТ "Українська транспортна компанія" було завдано істотну шкоду, яку підприємство оцінює в 25000,00 грн.

Заступник військового прокурора Центрального регіону України також вніс апеляційне подання на рішення суду від 06.11.2007 р., у якому просив суд скасувати рішення в частині задоволення зустрічного позову про стягнення 24 825,91 грн. боргу та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у зустрічному позові повністю.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що ЗАТ "Українська транспортна компанія" не надала Міністерству оборони України документів, які б підтверджували її витрати у сумі 24825,91 грн., а тому у Міністерства оборони України відсутні підстави для укладення додаткової угоди та проведення оплати по ній.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

17.03.2006 р. між ЗАТ "Українська транспортна компанія" та Міністерством оборони України укладено договір № 17/2/06 про надання транспортно-експедиторських послуг.

Згідно з вказаним договором ЗАТ "Українська транспортна компанія" за завданням Міністерства оборони України зобов'язався надати транспортно-експедиторські послуги з перевезення морським транспортом озброєння, техніки та майна при виведенні 3 окремого інженерного батальйону українського миротворчого контингенту Тимчасових сил ООН з Лівану від порту Бейрут (Ліван) до СМП Октябрськ (Україна), а Міністерство оборони України зобов’язалось забезпечити ЗАТ "Українська транспортна компанія" необхідними для виконання зобов'язання коштами у розмірі 1135416,75 грн., що за курсом НБУ станом на 17.03.2006 р. становило 22 4835 доларів США.

Відповідно до умов розділу 2 договору ЗАТ "Українська транспортна компанія" зокрема, зобов'язалось провести маркетингове дослідження ринку і вибрати оптимальний варіант здійснення перевезення, зафрахтувати морські судна для виконання перевезення, організувати транспортно-експедиторське обслуговування вантажу у порту Бейрут та СМП Октябрськ, у т.ч. приймання вантажу, його навантаження та вивантаження, виконання необхідних формальностей та оформлення необхідних документів на шляху прямування судна тощо.

Виконання зобов'язань за Міністерство оборони України здійснювалось за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до умов п. 1.3, абз. 4 п. 3.1 договору, додатку № 2 до договору виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу, повинно бути здійснено згідно з погодженим графіком.

Зокрема, датою постановки суден до причалу у порту Бейрут (Ліван) визначено 5 квітня 2006 p., навантаження -6-7 квітня 2006 p., початок перевезення 8 квітня 2006 p., прохід Турецьких протоків -12-13 квітня 2006 p., прибуття судна до порту вивантаження -14-15 квітня 2006 p., вивантаження вантажу з судна у порту призначення - 15-16 квітня 2006 р.

Як вбачається з листів відповідача №№ 09/04-01 від 9 квітня 2006 p., 10/04-01 від 10 квітня 2006 p., 12/04-01 від 12 квітня 2006 р., залучене відповідачем для здійснення перевезення судно "GENI П" було поставлене до причалу у порту Бейрут (Ліван) 9 квітня 2006 p., навантаження судна було проведене 10 квітня 2006 p., розпочате перевезення було 12 квітня 2006 p.

Таким чином відбулось порушенням встановлених строків виконання зобов'язання щодо постановлення судна до причалу прострочене на 3 доби, навантаження - на 2 доби, початок перевезення - на 3 доби.

Відповідно до вимог ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, виконання якого фінансується за рахунок Державного бюджету України, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Договором між сторонами не встановлено відповідальності за порушення строків виконання зобов'язання з організації виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

За таких обставин з відповідача на користь позивача на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України підлягає стягненню 9083,36 грн. пені.

Доводи відповідача, що прострочення сталося з вини позивача є необгрунтованими, оскільки суперечать наявним у справі доказам.

Так, з листів відповідача на адресу третьої особи (повірений позивача на укладення та виконання спірного договору) №№ 04/04-02 від 4 квітня 2006 p., 05/04-1 від 5 квітня 2006 р. слідує, що причиною затримки прибуття судна "GENI H" до порту Бейрут була його затримка у порту Салоніки у зв'язку з виконанням іншого рейсу. Тобто, причинний зв'язок між затримкою судна та діями або бездіяльністю позивача відсутній.

Посилання на несвоєчасне виконання позивачем обов'язку з підготовки вантажу до навантажування та його митного оформлення є безпідставними, оскільки належними доказами не підтверджені.

При цьому листом відповідача № 04/04-02 від 4 квітня 2006 р. та поданими ним до матеріалів справи перекладами з арабської мови стверджується, що належні позивачу техніка та інше майно були готові до навантаження протягом 3-4 квітня 2006 p., а необхідні митні дозволи були одержані 10 квітня 2007 р. одразу після постановлення судна до причалу та готовності його до завантаження.

Відповідно до умов додатку № 1 до спірного договору погоджена між сторонами вага вантажу становила 937,970 т. З розрахунку такої кількості вантажу згідно додатку № 5 до договору було погоджено калькуляцію робіт (послуг).

З наявних у справі доказів, зокрема з акту виконаних робіт між ними від 1 травня 2006 p., коносаменту, вантажного маніфесту від 12 квітня 2006 р. тощо, вбачається, що фактична вага вантажу, організацію перевезення якого виконав відповідач, становить 1022,156 т, що на 84,186 т перевищує вагу, погоджену сторонами.

Як вбачається з договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 215-06 з доповненням № 1 від 21 березня 2006 p., платіжних доручень в іноземній валюті № 1 від 3 квітня 2006 p., № 2 від 11 квітня 2006 р., для виконання свої обов'язків за спірним договором відповідачем було залучено компанію "Карвел Шиппінг Компані Лтд", Республіка Кіпр.

З акту приймання-здачі виконаних робіт між відповідачем та компанією "Карвел Шиппінг Компані Лтд"№ 3 від 21 квітня 2006 p., інвойсу компанії "Карвел Шиппінг Компані Лтд" № 030-25 від 21 квітня 2006 р. вбачається, що у зв'язку з перевищенням позивачем погодженої спірним договоропм ваги вантажу на 84,186 т, відповідачем були понесені додаткові витрати під час навантаження у порту Бейрут вказаної кількості вантажу у розмірі 4879,40 доларів США.

Судом встановлено, що листом № 320/1/176 від 08.02.2007 р. начальник ЦУ ВІСП Збройних Сил України п. Григоров О.М., який діяв на підставі довіреності МОУ від 14.03.2006 р. № 220/122/д, безпідставно відмовив у задоволенні вимог щодо сплати додаткових витрат та підписання додаткової угоди, що є порушенням умов укладеного між сторонами договору та акту виконаних робіт від 01.05.2006 р.

Згідно з поданим до зустрічної позовної заяви розрахунком, проведеним відповідно до умов укладеного між сторонами по справі договору та вимог чинного законодавства, з урахуванням належних з відповідача обов'язкових платежів за перерахування коштів в іноземній валюті розмір понесених ним додаткових витрат становить 25186,72 грн.

Відповідно до умов п. 3.7 спірного договору у випадку понесення експедитором за погодженням із замовником додаткових витрат, що пов'язані з організацією і виконанням послуг від імені і за рахунок замовника, як передбачено договором, замовник зобов'язаний додатково перерахувати кошти експедитору у розмірі додатково понесених витрат. Оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з дати надання експедитором рахунку та підтверджуючих документів.

Доказів здійснення належної оплати позивачем понесених відповідачем додаткових витрат суду не надано.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач із загального розміру додаткових витрат заявив до стягнення 24825,91 грн., то з позивача на користь відповідача відповідно до вимог ст.ст. 622, 929, 931 ЦК України підлягає стягненню 24825,91 грн. боргу.

Доводи Міністерства оборони України про те, що суми, заявлені відповідачем як додаткові витрати, на користь компанії "Карвел Шиппінг Компані Лтд" фактично не сплачені, не спростовують факту понесення додаткових витрат за спірним договором, оскільки у відповідача виник об'єктивний обов'язок по сплаті компанії "Карвел Шиппінг Компані Лтд" відповідних сум, який він зобов’язаний виконати.

Враховуючи, що право відповідача на відшкодування додаткових витрат захищене судом шляхом стягнення на його користь відповідних сум, підстави для задоволення позову в частині вимог про зобов'язання позивача підписати додаткову угоду щодо відшкодування цих витрат відсутні.

Виходячи з наведеного у позові в цій частині відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Всупереч вимог ст. 33 ГПК України відповідач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неналежного виконання позивачем зобов'язання за договором № 17/2/06 про надання транспортно-експедиторських послуг від 17 березня 2006 р.

За таких обставин у позові в цій частині належить відмовити.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 06.11.2007 року у справі № 13/14 про задоволення позовних вимог прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства «Українська транспортна компанія» та апеляційне подання Заступника військового прокурора Центрального регіону України підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 06.11.2007 року у справі № 13/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська транспортна компанія»та апеляційне подання Заступника військового прокурора Центрального регіону України - без задоволення.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Студенець В.І.

20.02.08 (відправлено)