ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/36

18.02.08

За позовом           Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЯР»

До                              Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ»

Про                              стягнення 5181,4 грн.,

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача                    не з’явились

від відповідача           не з’явились

Обставини справи:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «МІЯР»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ»про стягнення з останнього 5181,4 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов’язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою суду від 21.01.2008 було порушено провадження у справі № 6/36 та призначено розгляд останньої на 18.02.2008.

Представники сторін на виклик суду не з’явився про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідач відзиву на позов, заяв та клопотань не подав, про день та час проведення судового засідання сторона була повідомлена належним чином, ухвала суду з адреси відповідача поштовим відділенням не повернута.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив:

Між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЯР»(продавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ»(покупцем) було досягнуто усної домовленості про купівлю-продаж товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України). Правочин, для якого законом не встановлена обов’язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України).

Відповідач направив позивачеві лист № 217 від 22.05.2007, у якому просив позивача відпустити бензин А-95 (1000 л), оплату якого гарантував здійснити до 31.05.2007.

Позивач відпустив відповідачу товар на суму 4350 грн. за накладною № 3996 від 23.05.2007.

Товар було одержано за довіреністю серії ЯИХ № 296189 від 22.05.2007 на одержання товару.

Копії видаткової, податкової накладних та довіреності знаходяться у матеріалах справи.

Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ»товар не оплатило.

Позивач направив відповідачу вимогу № 8/10 від 08.10.2007 про сплату боргу за переданий товар.

Вимога залишена стороною без задоволення.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Отже, вимога про сплату боргу в сумі 4350 грн. є обґрунтованою.

Крім того, боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов’язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, що передбачено ст. 625 ЦК України.

Борг з урахуванням індексу інфляції складає 4976,45 грн., а три проценти річних - 55,42 грн.

У той же час, вимога про стягнення 149,5 грн. на підставі ст. 231 Господарського кодексу України є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Положеннями вказаної статті регулюється розмір штрафних санкцій у разі, якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки, або порушення пов’язане з виконанням державного контракту, або виконання фінансується за рахунок Державного бюджету чи за рахунок державного кредиту.

Суду доказів наявності вказаних обставин не подано.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не подав.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 4976,45 грн. та трьох процентів річних в сумі 55,42 грн. В іншій частині позову судом відмовлено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Зокрема, з останнього підлягає стягненню 99,56 грн. державного мита та 114,59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ»(м. Київ, вул. Тургенівська, 21, рахунок 958 у КБ «Хрещатик», МФО 300670, код 31749709) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МІЯР»(м. Київ, вул. Димитрова, 22б, рахунок 0102 у ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», МФО 320650, код 23536861) 4976,45 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, три проценти річних в розмірі 55,42 грн., 99,56 грн. державного мита та 114,59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя

С.А. Ковтун

Рішення підписано 24.03.2008