ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2008 р.

№ 26/282/06-20/139/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Приазовкурорт” на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 16.08.2007р. у справі за позовом Закритого акціонерного товариства “Приазовкурорт” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Санаторій “Нива” про стягнення сум

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, суд

У С Т А Н О В И В :

У липні 2006 року ЗАТ “Приазовкурорт” пред'явило в господарському суді позов до ТОВ “Санаторій “Нива” про, з урахуванням подальших уточнень позовних вимог, стягнення 58385,61 грн. основного боргу за січень-квітень 2006р. з урахуванням інфляційних за договором №7 від 01.05.2005р. на використання теплової енергії в гарячій воді, 1878,96 грн. 3% річних та 52434,94 грн. пені за період з 10.05.2006р. по 09.05.2007р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.05.2007р. (суддя Гандюкова Л.П.) первісний позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 52434,94 грн. основного боргу, 5950,67 грн. інфляційних та 1878,96 грн. 3% річних. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач оскаржило дане рішення в апеляційному порядку.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 16.08.2007р. (судді Кричмаржевський В.А. –головуючий, Колодій Н.А., Мірошниченко М.В.) апеляційну скаргу було задоволено, рішення господарського суду Запорізької області від 30.05.2007р. скасовано частково, у позові відмовлено повністю.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 16.08.2007р., а рішення господарського суду Запорізької області від 30.05.2007р. залишити в силі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Предметом спору є стягнення суми заборгованості. а також інфляційних 3% річних та пені за договором від 1.05.2005 року № 7 на використання теплової енергії у гарячій воді відповідно до умов якого постачальник приймає на себе зобов’язання поставити споживачеві теплову енергію у гарячій воді в необхідних обсягах, а споживач зобов’язаний оплатити отриману теплову енергію за встановленими тарифами у строки

За приписом статті ст. 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Частиною 1 статті 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За частиною 6 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Відповідно до пункту 2 ст. 15, ст. 20 Закону України “Про теплопостачання” основним завданням державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання є, зокрема, регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат.

Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб’єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб’єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії. на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

За приписом пункту “а” підпункту 2 ст. 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів сільських, селищних. міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Як достовірно встановлено судом другої інстанції позивач в установленому законом порядку відповідні тарифи не погоджував, не зазначались вони і в згадуваному договорі.

Отже, коли сторонами у належній формі не було досягнуто згоди щодо такої істотної умови як ціна щодо вартості спожитої теплової енергії у вигляді гарячої води, апеляційний господарський суд прийшов до правильного висновку, що договір, який було покладено позивачем як підставу позову, вважається неукладеним.

За цих обставин суд другої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності ухваленої судом другої інстанції постанови.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Приазовкурорт” залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 16.08.2007р. без змін.

Головуючий В.Перепічай

С у д д і

І.Вовк

П.Гончарук