ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 34/56

12.03.08

За позовом

Закритого акціонерного товариства «Лігобуд»

до

Державного підприємства Українського державного інституту по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект»

про

стягнення 10 290,14 грн.

Суддя

Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –

Горбатенко Ю.В. (довіреність № 37л від 23.01.2008);

від відповідача –

не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

Закрите акціонерне товариство «Лігобуд»(далі –Позивач) звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства Українського державного інституту по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект»(далі –Відповідач) 10 000 грн. безпідставно набутих коштів, 60 грн. інфляційних втрат, 34,52 грн. 3% річних та 195,62 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

- Позивач 22.06.2006 помилково перерахував на розрахунковий рахунок Відповідача кошти в сумі 10 000 грн.;

- вказані особи не перебувають у договірних правовідносинах, і Позивач не має жодних зобов’язань по оплаті перед Відповідачем;

- Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою повернути вказану суму коштів, проте останній усупереч частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) у семиденний строк помилково перерахованих коштів не повернув, як і не повернув їх у строк встановлений у претензії № 265л, тобто до 07.05.2007.

Позивач просить стягнути вказану суму безпідставно набутих коштів разом з нарахованими відповідно до статті 625 ЦК України інфляційними втратами та 3% річних, а також нараховану на підставі частини 6 статті 231 Господарського кодексу України (далі –ГК України) та статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»пеню за період прострочення повернення коштів з 08.05.2007 до 18.06.2007.

Відповідач письмових заперечень проти позову не подав, в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Ухвала суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана на юридичну адресу Відповідача: м. Київ, вул. Тургенєвська, 82-А. Про отримання Відповідачем поштової кореспонденції за вказаною адресою, з даною ухвалою суду, свідчить наявне у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення 04.03.2008.

Про поважні причини неявки в судове засідання представника Відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від Відповідача не надходило.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

Позивач платіжним дорученням № 211 від 21.06.2006 перерахував 10 000 грн. на розрахунковий рахунок Відповідача.

Як убачається із вказаного платіжного доручення, підставою такого перерахування зазначено як сплата авансу за виконання проектування згідно з договором № 957 від 21.06.2006.

На вимогу суду Позивач надав довідку № 1362 від 12.03.2008, з якої вбачається, що вищезазначений договір не був підписаний сторонами, роботи за цим договором не виконувались.

19.04.2007 Позивач направив на адресу Відповідача претензію № 264л на суму 10 000 грн., у якій вказував про помилковість перерахування вказаної суми коштів, та пропонував Відповідачу у строк до 07.05.2007 повернути їх Позивачу назад. Вказана претензія була отримана Відповідачем 24.04.2007, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Пунктом 6 Указу Президента України від 16.03.1995 за № 227/95 «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України»(далі –Указ № 227/95) установлено, що підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Крім того, Позивач у претензії № 264л визначив Відповідачу строк протягом якого останній повинен був перерахувати помилково перераховані кошти, а саме до 07.05.2007.

Проте Відповідач як усупереч вищевказаної вимоги Указу, так і в порушення вимоги Позивача строки помилково зараховані на його рахунок кошти не повернув.

За таких обставин справи позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на день розгляду спору Відповідач свого зобов’язання встановленого пунктом 6 Указу № 227/95 щодо повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів не виконав.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відтак, позовна вимога про стягнення 10 000 грн. помилково перерахованих коштів є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимога Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягає задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача в сумі 60 грн. інфляційних втрат та 34,52 грн. 3% річних. Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідає нормам законодавства та матеріалам справи.

Відповідно до частини 2 статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно з частиною 2 статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Суд не бере до уваги посилання Позивача на статті 1, 3 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки вказані статті даного Закону регулюють договірну неустойку, і встановлюють граничний розмір саме договірної неустойки.

Відтак, стягненню підлягає пеня нарахована у розмірі визначеному частиною 6 статті 231 ГК України, і складає:

Сума боргу

(грн.)

Період прострочення

кількість днів прострочення

2-на облікова ставка НБУ

Пеня

(грн.)

10 000

з 08.05.2007 до 31.05.2007

24

8,5 %

55,89

10 000

з 01.06.2007 до 18.06.2007

18

8 %

39,45

Разом:

95,34

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, статтями 11, 15, 253, 254, 387, 530, 626, 1212 ЦК України, статтями 193 ГК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Українського державного інституту по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект»(04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, 82-А, ідентифікаційний код 00468177, р/р 5841 в Шевченківському відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк», МФО 322012 або з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Закритого акціонерного товариства «Лігобуд»(01025, м. Київ, вул. Воздвиженська, 60, ідентифікаційний код 25273532, р/р 42 в ВАТ ТФБ «Контракт»м. Києва, МФО 322465) 10 000 (десять тисяч) грн. боргу, 60 (шістдесят) грн. інфляційних втрат, 34 (тридцять чотири) грн. 52 коп. 3% річних, 95 (дев’яносто п’ять) грн. 34 коп. пені, а також 101 (сто одну) грн. витрат по сплаті державного мита та 116 (сто шістнадцять) грн. 82 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя

Сташків Р.Б.

Повний текст рішення підписано –12.03.2008