ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" січня 2008 р.

Справа  № 29/293-07-6917

За позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1;

до відповідача Відкрите акціонерне
товариство “Енергопостачальна компанія Одесаобленерго”

про визнання права власності

За зустрічним позовом: Відкрите
акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго"

до
відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про визнання недійсним договору

Суддя Аленін О.Ю.

Представники
сторін:

від позивача: ОСОБА_2. за
довіреністю

від відповідача: Ченкова Н.Я. за
довіреністю

Суть спору: Позивач звернувся  до суду з позовною заявою, в якій просить
суд   визнати  за ним
право власності  на не
житлове  приміщення павільйон ПК-2У,
загальною площею 110 кв. м., що
розташоване за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с.
Ліски,                  вул.
Касьяненко,19 посилаючись на набуття ним права власності за договором оренди №
3 від 19.02.2001 р.

В ході розгляду справи, позивач уточнив   позовні вимоги та просив визнати за ним
право власності на не житлове  приміщення
павільйон ПК-2У, загальною площею 110 кв. м., що  розташоване за адресою: Одеська область,
Комінтернівський район, с. Ліски,                  вул. Лісна, 2-а, посилаючись
на набуття ним права власності за договором оренди № 3 від 19.02.2001 р.

Представник  позивача в судовому засіданні позов, а
наступному уточнений позов, підтримав.

Відповідач  позов не визнав, з підстав зазначених у  відзиві на позов. Під час  розгляду справи  ВАТ “Одесаобленерго” подало   зустрічну
позовну  заяву, в якій просить суд   визнати недійсним  договір оренди № 3 від 19 лютого 2001 року
укладений між  ним та  СПД ОСОБА_1. з посиланням на ст. 48 ЦК
України в ред 1963 р. (далі ЦК УРСР) та невідповідністю його до ст. 41
Конституції України, п.1.18.2 Закону України “Про оподаткування прибутку
підприємств”, ст. 23 Закону України “Про оренду державного та комунального
майна”, ст. 4, 86, 151 ЦК УРСР.

Представник  відповідача в судовому засіданні  підтримав заперечення проти первісного
позову, а в наступному уточненого позову СПД ОСОБА_1та наполягав на
задоволені  зустрічних позовних  вимог.

Розглядом справи встановлено:

19.02.2001 р. між ВАТ
“Одесаобленерго” (орендодавець) та СПД ОСОБА_1(орендар) було укладено договір
оренди № 3 (далі скорочено за текстом
договір), за яким орендодавець зобов'язався передати орендарю приміщення
площею 110 кв. м., розташований за адресою:
селище Ліски Комінтернівського району Одеської області, вул. Касьяненко,
19. Договір оренди № 3 від 19.02.2001 р. підписаний з протоколом
узгодження  розбіжностей від 19.02.2001
р.  У відповідності до п. 1.2 договору,
строк  оренди встановлюється  з 15 грудня 2000 р. по 31 грудня 2006 р. з
правом подальшого викупу.

Сторони визначили в п.2.1.
договору, що орендодавець передає орендарю приміщення магазину, що є  власністю орендаря  на підставі
акту приймання-передачі в якому зазначається вартість  та технічний стан приміщення (дальше
написать, что не доведені утвержждения о реконструкции, т.к. нет акта) і
обладнання на момент їх здачі в оренду, підписаного сторонами та який складає
невід'ємну  частину договору, а
також  на підставі  розрахунку вартості орендної плати (додаток
№1), який також є  невід'ємною
частиною  договору. П. 2.2 договору
визначено, що  об'єкт оренди  вважається
переданим  в оренду з дня,
наступного за днем підписання акту приймання-передачі. Зазначені умови
сторонами не переглядались та  були
чинними в первісній редакції до закінчення строку дії договору.

Акт приймання-передачі приміщення
та обладнання орендарю,  наявність якого
визначено сторонами обов'язковою умовою та невід'ємною частиною договору, яка
повинна містити відомості про вартість та
технічний стан приміщення та обладнання, на вимогу суду в матеріали справи
не наданий.  За поясненнями представників
позивача та відповідача, акт приймання-передачі об'єкта оренди не може бути
наданий суду, оскільки не складався та з боку орендаря та орендодавця не
підписувався.

28 серпня 2003 р. між позивачем та
відповідачем укладена угода про внесення змін
в доповнення до додатку № 1 до договору оренди № 3 від 19.02.2001 р.
(далі -угода), яким сторони  погодили
викласти доповнення №1 до договору оренди
№ 3 від 19.02.01 р.  в новій
редакції.

Підпунктом 1 п. 2 угоди сторони
визначили, що   у відповідності  з Положенням (Стандартом) бухгалтерського
обліку 14 “Оренда, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від
28.07.2000 р. та внесенням змін  в Закон
України “Про оподаткування прибутку підприємств” п.1.18.2, затвердженого  Президентом України  від 24.12.2002 р.          № 349,  сума орендних платежів по фінансовій оренді,
при якій орендар  набуває право
власності  на орендований актив по
закінчені  строку оренди, визначається
методом дисконтування та включає в себе відшкодування вартості
орендованого  майна  і суму
процентів за надання  в
користування майна  з відстрочкою
платежу.

При розгляді вимог зустрічної
позовної заяви,  суд враховує
преюдиціальний висновок, встановлений
рішенням господарського суду Одеської області від  30.05.2007 р. у справі № 16/74-07-1903 під
час розгляду  спору між  відповідачем та позивачем з приводу
зобов'язання передачі СПД ОСОБА_1повернути майно  після закінчення строку дії договору оренди №
3 від   19.02.2001 р., яке залишено в
силі постановою Вищого господарського суду України від 16.10.07 р. про те,
що  визначення  сторонами за договором  умови набуття орендарем права  власності на орендований  актив після закінчення строку  оренди надає
спірній угоді  ознаку
фінансової  оренди.

Відповідач
в зустрічному позові  просить суд
визнати договір  оренди недійсним на
підставі ст. 48 ЦК УРСР, з огляду на те, що вважає, що п. 2 угоди про внесення
змін  в доповнення до додатку № 1 до
договору оренди № 3 від 19.02.2001 р. не відповідає  ст. 41 Конституції України,   п.1.18.2 Закону України “Про оподаткування
прибутку підприємств” та ст. 23 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна”, ст. 4, 86, 151 ЦК України (в ред 1963 р.,  далі за текстом  - ЦК УРСР).

В договорі оренди № 3  та угоди,
СПД ОСОБА_1 виступає як суб'єкт приватної форми власності.

Ст. 41 Конституції України
передбачає, що  кожен має право  володіти, користуватися і розпоряджатися
своєю  власністю, результатами  своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право
приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, у зв'язку з чим
суд погоджується з доводами
енергопостачальної компанії, що договір за яким набувається право
приватної  власності, повинен відповідати
закону.

Спірний договір укладений з
посиланням на спеціальні закони, а саме Закони України “Про оренду державного
та комунального майна”, “Про оподаткування прибутку підприємств”. Ст.ст. 2 та
23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” передбачає, що
орендою -є засноване на договорі строкове платне  користування
майном; передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно.
Поряд з тим,  спірний договір має ознаки
фінансової оренди, істотні умови та ознаки цього виду договорів визначені
виключно спеціальним законом -  Законом
України “Про оподаткування прибутку підприємств”, тому слід погодитись з
позивачем за зустрічним позовом, що якщо умови договору не відповідають цьому
закону такий договір - є недійсним з наслідками, визначеними ст. 48 ЦК УРСР (в
ред. 1963 р.).

Оцінюючи зміст  договору оренди № 3 від 19.02.2001 р. в
цілому  та окремі його умови, а саме:

п.1.1., який передбачає, що  орендодавець
передає орендарю  приміщення, що
надалі іменується  “об'єктом оренди”;

п.1.2, який передбачає, що строк
оренди  встановлюється з 15.12.00 р. по
31.12.06 р. з правом подальшого викупу;

п.2.1 який передбачає,  що
орендодавець передає  приміщення
магазину  на підставі акту приймання-передачі,
в якому зазначається  вартість  та технічний стан приміщення, що є невід'ємною
частиною договору;

п. 2.2, який передбачає, що  об'єкт оренди вважається  переданим
в оренду з дня, наступного за днем підписання  акту приймання-передачі;

п. 7.2 , який передбачає, що
повернення  орендованого приміщення по
закінчені  строку  договору проводиться  по акту приймання-передачі;

п.7.3 який передбачає, що  у випадку розірвання договору, закінчення
строку  його дії або відмови від
його  пролонгації або банкрутства орендаря,
він зобов'язаний повернути  орендодавцю
об'єкти оренди;

п. 2 угоди, яким сторони  визначили метод, за яким  визначається сума орендних платежів по
фінансовій  оренді, а саме метод
дисконтування  що включає в себе
відшкодування вартості орендованого
майна  і суму  процентів за надання  в користування майна  з відстрочкою платежу при 12% річній ставці,
що визначається виходячи з ринкової
ставки процента (середньозважений банківський процент на займи)

суд доходить  до наступного висновку.

Пункт 1 ст. 10 Закону України “Про
оренду державного та комунального майна” передбачено, що  істотними
умовами договору оренди є умови виконання зобов'язання. Сторони у
спірному договорі не змінили зміст зобов'язання, а саме обов'язку орендаря
повернути об'єкт після закінчення строку дії договору та одночасно не узгодили
умову, що орендодавець зобов'язаний придбати об'єкт оренди, що
визначається  абз. 2 ч. 2 ст. 1.18.2  ЗУ “Про оподаткування прибутку підприємств”
обов'язковою умовою для угоди фінансової оренди. Втім, ст. 4 ЦК УРСР
передбачає, що в угоді повинний бути зазначений зміст зобов'язання, якщо
зобов'язання виникає з договору, за вимогами ст. 151 ЦК УРСР  зобов'язанням є  певна дія, яку особа зобов'язана
вчинити,  а інша особа має право
вимагати  виконати. Право власності -це,
згідно ст. 86 ЦК УРСР, врегульовані законом
суспільні  відносини щодо
володіння, користування і розпорядження майном.
Отже, передача права власності - це передача в сукупності речових прав
володіння, користування та розпорядження майном. Як свідчить  зміст спірного договору, обов'язок ВАТ
“Одесаобленерго” передати (відчужити) СПД ОСОБА_1права володіння, користування
і розпорядження об'єктом оренди в ньому не передбачений,  законом такий обов'язок також для ВАТ
“Одесаобленерго”  не встановлений, а
навпаки встановлений обов'язок орендаря повернути об'єкт.  Отже, в спірному договорі не встановлено
взаємних зобов'язань сторін, умов та підстав передачі (переходу) права
власності орендарю, що виключає можливість одностороннього набуття ним   права власності на об'єкт оренди.

Суд доходить до висновку, що  спірний договір оренди в частині підпунктів 1
та 3 пункту 2  угоди про внесення змін до
додатку № 1 договору оренди не відповідає ст. 1.18.2  ЗУ “Про оподаткування прибутку підприємств та
Положенню (Стандарту) бухгалтерського обліку 14 “Оренда”, оскільки не містить  жодної з нижче  умов, визначених  цими
спеціальним законом  та  нормативно-правовим актом для визнання угоди
фінансовою орендою, а саме:

об'єкт лізингу передається на
строк, протягом якого амортизується не менше 75 відсотків його первісної
вартості за нормами амортизації, визначеними статтею 8 цього Закону, та орендар
зобов'язаний придбати об'єкт лізингу у власність протягом строку дії
лізингового договору або в момент його закінчення за ціною, визначеною у такому
лізинговому договорі;

сума лізингових (орендних) платежів
з початку строку оренди дорівнює або перевищує первісну вартість об'єкта
лізингу;

якщо у лізинг передається об'єкт,
що перебував у складі основних фондів лізингодавця протягом строку перших 50
відсотків амортизації його первісної вартості, загальна сума лізингових
платежів має дорівнювати або бути більшою 90 відсотків від звичайної ціни на
такий об'єкт лізингу, діючої на початок строку дії лізингового договору,
збільшеної на суму процентів, розрахованих виходячи з облікової ставки Національного
банку України, визначеної на дату початку дії лізингового договору на весь його
строк;

майно, яке передається у фінансовий
лізинг, є виготовленим за замовленням лізингоотримувача (орендаря) та після
закінчення дії лізингового договору не може бути використаним іншими особами,
крім лізингоотримувача (орендаря), виходячи з його технологічних та якісних
характеристик;

орендар набуває права власності на
орендований актив після закінчення строку оренди;

орендар має можливість та намір
придбати об'єкт оренди за ціною, нижчою за його справедливу вартість на дату
придбання (при умові що  мінімальні
орендні платежі складаються з мінімальної орендної плати  за весь строк оренди та суми, яку слід  сплатити згідно  з угодою на придбання об'єкта оренди);

строк оренди становить більшу
частину строку корисного використання (експлуатації) об'єкта оренди;

теперішня вартість мінімальних
орендних платежів з початку строку оренди дорівнює або перевищує справедливу
вартість об'єкта оренди. Мінімальні
орендні платежі -це платежі, що підлягають  оплаті орендарем протягом  оренди, збільшені  на суму
його гарантованої ліквідаційної вартості.

Окрім того,  суд
вважає, що підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги            ВАТ “Одесаобленерго” про визнання
недійсним договору оренди № 3 від 19.02.2001 р., з огляду на те, що  він суперечить ч.4 та ст. 10  Закону України “Про оренду державного та
комунального майна”. Слід погодитись з
доводами  зустрічного позову,
що    істотною  умовою договору оренди -є згідно ст. 4 та ст.
10 цього Закону об'єкт оренди, тобто нерухоме майно (будівлі, споруди,
приміщення) та інше  індивідуально
визначене  майно  підприємств.
Отже, для дійсності договору та відповідності  його
закону,  сторони  зобов'язані визначити в договорі об'єкт та його  індивідуальні ознаки.

Адреса, за якою згідно п. 1.1
Договору розташоване приміщення площею 110 кв. м.,  яке передається в оренду -  є вул.Кась'яненко, 19 с.Ліски
Комінтернівського району. Поряд з тим,
п.1 додатку № 1 до договору зазначена назва  об'єкту оренди - Павільон ПК-2У (110 кв.м.).

Втім, за адресою вул. Кась'яненко,
19 в с. Ліски павільйон ПК-2У площею 110 кв. м. не розташований,  об'єкта нерухомості з такими характеристиками
не існує.

В матеріали судової справи надані:
наказ Мінпаливенерго від 21.04.95 р., наказ ПЕВ “Одесаенерго” від  20.09.95 р., довідка про включення  до ЄДРПОУ
від 17.03.99 р., якими підтверджується, що  ВАТ “Одесаобленерго” створене в процесі
корпоратизації та приватизації на базі ПЕВ “Одесаенерго” та Державної акціонерної
компанії “Одесаобленерго”, до складу якого входить структурний підрозділ  Регіональний
спеціалізований
учбово-тренувальний центр ВАТ Одесаобленерго” (далі РСУТ-центр), з
місцем розташування   Одеська обл.
Комінтернівський р-н с.Ліски,  вул.
Касьяненко, 12. Наказом Мінпаливенерго від 04.11.2003 р. № 635  затверджено “Перелік нерухомого майна, яке
увійшло  до статутного фонду  ВАТ “Одесаобленерго” під час корпоратизації
станом на 01.07.1995 р.”, у відповідності до
п. 542 якого  до статутного
фонду  увійшов Павільйон ПК -2У за
адресою с.Ліски, вул. Касьяненко, 12. Станом на 01.07.1995 р., тобто на час
приватизації все майно, що перебувало на
балансі  РСУТ -центру у відповідності
до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу  та
Балансу   структурної одиниці на
01.07.95 р. -склало цілісний майновий комплекс за адресою вул.Касьяненко, 12.
Також в матеріали справи  надані  накладні та платіжні документи підтверджуючі
придбання  відповідачем за первісним
позовом матеріалів на будівництво Павільйона ПК-2У, акт та рішення органів
місцевого самоврядування щодо
вибору  земельної ділянки  для будівництва  павільйону.

В матеріали справи  надане рішення Крижанівської  сільської ради 17 сесії ІV скликання  № 653у від 31.03.05 р. (пункт 1), яким
присвоєна Павільйону ПК 2-У юридичну адресу -вул. Лісна 2-а с.Ліски, а
також  технічний паспорт від 23.12.2006
р., виданий КП “Комінтернівський РБТІ”, в якому зазначено, що Павільон, який
належить ВАТ “Одесаобленерго”
розташований за адресою  Лісна,
2-а с.Ліски має такі  призначення та
характеристику: Павільон -літер “А” площею 126 кв. м., прибудова  - літер “а” площа 10,2 кв.м., навіс -літер
“а1”, площею  14,2 кв. м.

Також   на підтвердження того, що Павільон ПК 2У не
розташований за адресою с.Ліски, вул. Касьяненко, 19 свідчить те, що за цією
адресою розташований інший об'єкт нерухомості, який також належить ВАТ
“Одесаобленерго” на праві приватної власності, оскільки увійшов до статутного
фонду під час приватизації та корпоратизації, про що свідчить “Перелік нерухомого
майна що увійшло до Статутного фонду ВАТ “Одесаобленерго”, який затверджено
Наказом Мінпаливенерго від 04.11.03 р. № 635 (пункт 540 Переліку),  рішення Крижанівської  сільської ради 17 сесії ІV скликання  № 653у від 31.03.05 р. (пункт 1) та технічний
паспорт  на виробничий будинок  від 20.12.2006 р., виготовлений
Комінтернівським РБТІ. За названими документами, яки сприймаються судом як
належні докази, об'єкт нерухомості, який розташований за адресою с.Ліски, вул.
Касьяненко, 19  являє собою Кафе-магазин
літ “А-А5а “ загальною площею 210,3 кв. м., який складається з основної будівлі
та прибудов -літер “А-А5а “, тамбуру -літер “а”, погрібу -літер “Б” та огорожи
-літер “№1”, який предметом договору оренди № 3 від 19.02.2001 р. та  всіх додатків до нього не являється.

Отже, оцінивши надані матеріали суд
приходить до висновку, що за адресою вул. Кась'яненко, 19 в с. Ліски павільйон
ПК-2У площею 110 кв. м. не розташований; об'єкта нерухомості з такими
характеристиками не існує. Отже, індивідуальні ознаки об'єкта оренди, що
зазначені в п.1.1 договору не відповідають дійсності, що виключає
законність  договору оренди.

Крім того, при розгляді справи суд
бере до уваги, наступні обставини.

Постановою Вищого господарського
суду України у справі № 16/74-07-1903 встановлено, що ВАТ “Одесаобленерго” не
має право вимагати повернення об'єкту павільйон ПК-2У по вул. Лісної 2-а,
оскільки  як встановлено  господарським судом Одеської області  до суду
було надано  договір оренди  земельної ділянки від 10.04.2006 р. відповідно
до умов якого  Крижанівська  сільська рада
передала в оренду СПД ОСОБА_1
земельну ділянку  для розміщення
магазину, яка знаходиться за адресою
с.Ліски, вул. Касьяненко, 19 і безпосередньо рішенням Крижанівської  сільської ради 17 сесії ІV скликання  № 653у від 31.03.05 р. павільйону ПК-2У була
надана  юридична адреса вул. Лісна 2-а.
Тому ВГСУ дійшло до висновку про нетотожність об'єктів, наданих СПД у
користування на умовах оренди на підставі договору оренди від 19.02.2001 р. та
об'єкту, який вимагає повернути ВАТ “Одесаобленерго”, тобто Павільйону ПК-2У за
адресою вул. Лісна, 2а.

Окрім того, рішенням господарського
суду Одеської області № 16/74-07-1903 встановлено, що СПД ОСОБА_1. було
передано  в оренду приміщення  площею 110 кв. м, у той час як за висновком
про ринкову вартість об'єкта, яка була проведена  на замовлення ПП Аргумент 27.02.2007 р.
оцінка проводилась  відносно об'єкту
площею 127,5 кв. м., що також викликає у суду сумніви щодо тотожності  об'єктів.

Враховуючи вимоги ст. 35 ГПК України,
вказаний   висновок суду має
преюдиціальне значення.

Поряд з тим, господарські суд не
встановлювали  під час розгляду справи №
16/74-07-1903, обставину чи знаходиться за адресою  Одеська обл. Комінтернівський район с.Ліски,
вул. Касьяненко, 19  об'єкт нерухомості
під назвою  Павільйон ПК -2У площею 110
кв. м., який є предметом договору оренди № 3.

Об'єкту нерухомого майна Павільону
ПК 2У за адресою вул. Касьяненко, 19, загальною площею 110 кв. м. не
існує,  він не є предметом матеріального
світу, а тому відносно нього не можуть виникати
цивільні права та обов'язки

Отже, склад і відомості про майно
(об'єкт оренди) не відповідають дійсності, що
свідчить про те,  що Договір
оренди № 3 з додатками не відповідає п.1 ст. 10, ст. 151 ЦК УРСР, ст.4, п.1 ст.
10 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, ст.
1.18.2  ЗУ “Про оподаткування прибутку
підприємств та Положенню (Стандарту) бухгалтерського обліку 14 “Оренда”,  а отже є підставою для визнання договору
недійсним згідно ст. 48  ЦК УРСР.

Не підлягає задоволенню позов СПД
ОСОБА_1. до ВАТ “Одесаобленерго”  у
зв'язку з наступним.

Позивач  обгрунтовує вимоги тим, що набув право
власності на Павільйон ПК-2У площею 110 кв.м., що розташований по вул.
Касьяненко, 19 в момент закінчення строку договору оренди № 3 від 19.02.2001 р.

В уточнених позовних вимогах, СПД
ОСОБА_1посилається на те, що під час дії договору, адреса об'єкту оренди
змінилася, та на час розірвання договору
була такою      вул. Лісна, 2-а, а
тому просить визнати право  власності на   Павільйон ПК-2У площею 110 кв.м., що
розташований по вул.Лісна, 2-а.

Відмовляючи в позові суд виходить з
такого. Предметом позову СПД ОСОБА_1є визнання права власності на  індивідуально визначену річ. Згідно ст. 179
ЦК України (в ред. 2004 р.) річчю є предмет матеріального світу, щодо якого
можуть виникати цивільні права та обов'язки. Згідно до ст. 181 ЦК України, до
нерухомих речей  відносяться об'єкти,
розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення. Крім того,
ст. 182 ЦК України передбачає, що річ
є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй
властивими ознаками, що вирізняють її з - поміж інших однорідних речей,
індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Предметом спору є визнання за
позивачем   права власності на
індивідуально визначену річ (об'єкт нерухомого майна) Павільйон ПК -2У площею
110 кв. м., що розташована за адресою Одеська обл. Комінтернівський район с.Ліски,
вул. Лісна, 2-а. Зазначене майно предметом договору оренди № 3 від 19.02.2001
р., на який позивач посилається як на правову підстав набуття  права власності не є. Суд доходить до такого
висновку, з огляду на те, що як зазначалося вище постановою  Вищого господарського суду України у справі №
16/74-07-1903 від 16.10.07 р. встановлено, що
об'єкти  надані СПД ОСОБА_1у
користування на умовах оренди на підставі договору оренди від 19.02.2001 р. № 3
та об'єкту, який вимагав  повернути ВАТ
“Одесаобленерго”, тобто Павільйону ПК-2У за адресою вул. Лісна, 2а є
нетотожними. Отже, не приймаються доводи позивача, що під час дії договору,
адреса об'єкту оренди змінилася, та на час розірвання договору  була вул. Лісна, 2-а, оскільки суперечать ст.
35 ГПК України та преюдиціальному  висновку,
встановленому рішенням суду, що вступило в силу.

Не підтверджуються позовні
вимоги  СПД ОСОБА_1 змістом договору № 3
від 19.02.2001 р. Відсутність акту приймання -передачі,  в
якому згідно  п.2.1 договору
оренди № 3 від 19.02.2001 р., повинні бути засвідчені індивідуальні ознаки  (характеристики) об'єкту та засвідчений факт
передачі майна, також не доводить позовних вимог позивача  стосовно спірного майна.

Матеріалами справи  підтверджено, що Павільйон ПК-2У площею 110
кв.м., що розташований по вул.Лісна, 2-а увійшло  до статутного фонду  ВАТ “Одесаобленерго” під час корпоратизації
станом на 01.07.1995 р., у відповідності до
п. 542 “Переліку нерухомого майна, яке увійшло  до статутного фонду  ВАТ “Одесаобленерго” під час корпоратизації
станом на 01.07.1995 р.”, затвердженого наказом Мінпаливенерго від 04.11.2003
р. № 635   до статутного фонду  увійшов Павільйон ПК -2У за адресою с.Ліски,
вул. Касьяненко, 12.

Суду не доведено, що між позивачем
та відповідачем  існує будь-яка інша
господарсько-правова або цивільно-правова угода, стосовно  переходу права  на
Павільйон ПК-2У площею 110 кв.м., що розташований по вул.Лісна, 2-а від
відповідача до позивача.

Ст. 33 ГПК України, передбачає, що
кожна  сторона повинна довести ті
обставини, на які посилається.

На підставі наведеного в
задоволенні первісного позову слід відмовити повністю, а зустрічний позов
підлягає задоволенню з визнанням недійсним договору оренди № 3 від 19 лютого
2001 року укладений між  ВАТ „ЕК „Одесаобленерго”
та  СПД ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст.
82-85,  ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні первісного позову
відмовити.

2.          Зустрічний позов задовольнити.

3.          Визнати недійсним договір  оренди № 3 від 19 лютого 2001 року укладений
між  ВАТ „ЕК „Одесаобленерго” та  СПД ОСОБА_1.

4.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1(АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь ВАТ „ЕК
„Одесаобленерго” (м. Одеса, вул. Садова, 3, код 00131713) 85 грн. держмита та
118 грн. за ІТЗ судового процесу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК
України.

Суддя
Аленін О.Ю.