ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.08 р.                     Справа № 34/147пн

Господарський суд Донецької області у складі судді Кододової О.В. При секретарі судового засідання Котельніковій О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Красноармійської об’єднаної державної податкової інспекції

до відповідача Державного підприємства “Селидіввугілля” м. Селидове

про застосування адміністративного арешту коштів у вигляді тимчасового зупинення видаткових операцій на рахунках позивача строком на 30 календарних днів, крім операцій по погашенню податкових зобов’язань і податкового боргу підприємства.

За участю:

Представників сторін:

від позивача – Черняк О.А., Шевцов А.В. (за дорученнями)

від відповідача – не з’явився

Суть спору: Заявлено позов Селидівською об’єднаною державною податковою інспекцією до Державного підприємства “Селидіввугілля” м. Селидове про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача строком на 30 календарних днів.

Додатковою заявою від 08 травня 2007року (вхід. 02-41/18117) позивач уточнив позовні вимоги та просить суд прийняти рішення про застосування адміністративного арешту коштів у вигляді тимчасового зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача: №51 у ЗАТ “Прокредит банк” МФО 320984 м. Київ, вул. Боженка, №,№0817, №0817, 0817, 0817,0817, 0817 у філії відділення Промінвестбанку в м. Селидове, МФО 334312 м. Селидове, вул. Леніна,83, №8979, 8979 у філії Головного управління Промінвестбанку в Донецькій області, МФО 334635, м. Донецьк, бульвар Шевченка,25, №4878 у Управління державного казначейства у Донецькій області, МФО 834016, м. Донецьк, площа Радянська,1, №34, 34 у філії Донецьке обл. Управління ВАТ “ДОБУ” м. Донецьк, МФО 335106, м. Донецьк, вул. Університетська,87 Б, строком на 30 календарних днів, крім операцій по погашенню податкових зобов’язань і податкового боргу підприємства.

Позивач у клопотанні від 23 січня 2008 року (вхід. №02-41/2143) у зв’язку з реорганізацією Селидівської об’єднаної державної податкової інспекції шляхом приєднання її до складу Красноармійської ОДПІ просить суд здійснити заміну Селидівської ОДПІ на її наступника Красноармійську ОДПІ. Як доказ правонаступництва позивач надав наказ №321 від 31.07.2007року про реорганізацію органів державної податкової служби.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в порушення п.п.8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону України №2181-ІІІ за період з 01.04.2006року по 01.03.2007року не узгоджувались з податковим органом операції з купівлі основних засобів на загальну суму 52994314,17грн., а також відчужено готової продукції на суму 1825,97грн.

Як зазначає позивач, ним складено акт №3 від 04.04.2007року про проведення перевірки стану збереження активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, на підставі якого прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 11.04.2007року про застосування штрафної санкції за самостійне відчуження активів, які перебувають у податковій заставі у розмірі 1825,97грн.

Відповідач у запереченнях від 08 травня 2007 року (вхід. №02-41/18170) проти позову заперечує в повному обсязі за тих підстав, що у нього відсутні обмеження у розпорядженні своїми активами. Крім того законодавством не передбачений порядок застосування арешту на грошові кошти платника податків на підставах, передбачених у ст.9 Закону №2181.

Відповідач зазначає, що податкове повідомлення-рішення №000001244/0 від 11.04.2007року про застосування штрафних санкцій оскаржено у судовому порядку .

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до пункту 2-1 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

Вислухавши у судовому засіданні представників позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Позивачем здійснено перевірку стану збереження активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, відповідача, за наслідками якої складено акт № 3 від 04 квітня 2007року “Про проведення перевірку стану збереження активів платника податків, які перебувають у податковій заставі” (а.с.11-12).

Під час перевірки було встановлено (а.с.12), що в період з 01.04.2006року по 01.03.2007року ДП “Селидіввугілля” у порушення п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181 від 21.12.2000року з податковим органом не узгоджувались операції купівлі основних засобів, на загальну суму 52994314,17грн., а також відчужено готову продукцію, вугілля ГР 0-100, на суму 1825,97 (без ПДВ). За результатами перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення – рішення №/0 від 11.04.2007року на суму 1825,97грн.

Відповідно до наявної у матеріалах довідки наданої позивачем за відповідачем обліковується заборгованість 114740178,55грн.

Згідно довідки про розрахунки з бюджетом ДП “Селидіввугілля” станом на 07.05.2007року заборгованість на цю дату складає 115602102,71грн.

Господарський суд ухвалами від 17.04.2007року та від 08.05.2007року витребував у позивача акт опису активів, що знаходяться у податковій заставі, позивач не виконав вимоги суду у цій частині та не довів те, що майно відповідача перебуває у податковій заставі.

П.п 9.1.1. п. 9.1 ст. 9 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” визначено, що адміністративний арешт активів платника податків (далі - арешт активів) є виключним способом забезпечення можливості погашення його податкового боргу.

П.п. 9.1.2 п. 9.2 ст. 9 наведеного закону визначений перелік обставин, які можуть бути підставами для застосування арешту активів. Зокрема п. а) передбачено, що арешт активів застосовується у разі якщо платник податків порушує правила відчуження активів, визначені пунктом 8.6 статті 8 цього Закону.

Відповідно до п.п 8.6.1. п. 8.6 ст. 8, платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом.

У пункті 8.6.2 п.8.6 ст.8 Закону України №2181 визначено, що платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, має право здійснювати операції з коштами без їх узгодження з податковим органом, за винятком операцій, визначених у підпункті "б" підпункту 8.6.1 цього пункту. ( Положення підпункту 8.6.2 пункту 8.6 статті 8 визнано конституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2005 від 24.03.2005 ). Підпункті "б" підпункту 8.6. передбачає узгодження операцій із заставленими активами у разі використання об'єктів нерухомого чи рухомого майна,

майнових чи немайнових прав, а також коштів для здійснення прямих чи портфельних інвестицій, а також цінних паперів, що засвідчують відносини боргу, надання гарантій, поручительств, уступлення вимоги та переведення боргу, виплату дивідендів, розміщення депозитів або надання кредитів.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що письмовому узгодженню з податковим органом підлягають не всі операції, які здійснюються платником податків, а, зокрема, операції з відчуження активів, які перебувають у податковій заставі. Будь-яких обмежень щодо операцій з придбання активів за кошти законодавство не містить.

Крім того, підпунктом 8.2.2. п. 8.2 ст. 8 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в редакції що діяла до набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 24.03.2005 р. N 2-рп/2005, було передбачено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу.

Рішенням Конституційного Суду України від 24.03.2005 р. N 2-рп/2005 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу.

Положення абзацу другого підпункту 8.2.1, підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення., тобто з 24.03.2005 р.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржено.

У наведеному рішенні Конституційного суду України зазначено.

На думку Конституційного Суду України, розмір податкової застави виходячи із загальних принципів права повинен відповідати сумі податкового зобов'язання, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмірності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпорядження активами платника податків за несплату чи несвоєчасну сплату податкового зобов'язання та диференціювання такого обмеження залежно від розміру несплати платником податкового боргу.

Поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків, яка перевищує суму податкового зобов'язання чи податкового боргу, може призвести до позбавлення такого платника не тільки прибутків, а й інших активів, ставлячи під загрозу його подальшу підприємницьку діяльність аж до її припинення.

Виходячи зі змісту наведених норм та рішення конституційного суду вартість майна платника податку, що знаходиться у податковій заставі не може перевищувати суму податкового боргу платника податку.

ДПІ не надано до матеріалів справи переліку майна, що перебуває у податковій заставі. Таким чином, позивачем не доведено, що зазначене майно перебуває у податковій заставі.

Крім того відповідачем було подано позов до адміністративного суду про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 11 квітня 2007року №/0.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2007року було задоволено позов ДП “Селидіввугілля” до Красноармійської ОДПІ Донецької області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 11 квітня 2007року №/0 на суму 1825,97грн..

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2007року апеляційну скаргу Красноармійської ОДПІ Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2007року залишено без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2007року залишено без змін.

Основними засадами судочинства відповідно до ст. 129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Одним із принципів ( п.4 ст.7 КАСУ) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно до п.1ст.11 КАСУ розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.1 ст.71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до п.4 цієї статті суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Податковий орган (позивач по справі) не надав суду доказів щодо придбання відповідачем основних засобів на суму 52994314,17грн. Суд ухвалою від 08.05.2007року (а.с.85) витребував у позивача перелік основних засобів, які придбані на суму 52994314грн. Податковий орган (позивач по справі) ухвалу суду не виконав і у письмових поясненнях від 21.05.2007року (вхід. №02-41/20206) зазначив (а.с.97), що вартість закуплених основних засобів дорівнює 52994314грн. і відображена в головних книгах відокремлених підрозділів. В акті надано розшифровку придбаних активів невиробничого характеру. Позивач у листі робить висновок, що фінансові санкції за придбання товарів діючим законодавством не передбачено, в акті не надавався перелік усіх інших активів.

Згідно до приписів статті 86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що адміністративний арешт є виключним способом забезпечення погашення податкового боргу (п.п.9.1.1 п.9.1 ст.9 Закону України №2181) і відповідач здійснює вільне розпорядження своїми активами (п.п.8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону України №2181), а вимоги позивача про застосування адміністративного арешту ґрунтуються на недоведені факту придбання основних засобів на суму 52994314.17грн. та невірному тлумаченні приписів Закону України №2181, який не містить будь-яких обмежень щодо операцій з придбання активів за кошти та надає право платнику податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснювати операції з коштами без їх узгодження з податковим органом (п.п. 8.6.2 п.8.6 ст.8 Закону України №2181), а також неправомірність податкового повідомлення-рішення від 11 квітня 2007року №/0 на суму 1825,97грн. встановленого рішенням суду, вимоги позивача не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та, керуючись Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Рішенням Конституційного Суду України від 24.03.2005 р. N 2-рп/2005, та ст.ст.2-15, 17-18, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 99, 100, 104-107, 121, 122-143, 151-154, 158, 163, 167, 185-186, 254 пунктами 6,7 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Красноармійської об’єднаної державної податкової інспекції до Державного підприємства “Селидіввугілля” м. Селидове про застосування адміністративного арешту коштів у вигляді тимчасового зупинення податкових операцій на рахунках відповідача: №51 у ЗАТ “Прокредит банк” МФО 320984 м. Київ, вул. Боженка, №,№0817, №0817, 0817, 0817,0817, 0817 у філії відділення Промінвестбанку в м. Селидове, МФО 334312 м. Селидове, вул. Леніна,83, №8979, 8979 у філії Головного управління Промінвестбанку в Донецькій області, МФО 334635, м. Донецьк, бульвар Шевченка,25, №4878 у Управління державного казначейства у Донецькій області, МФО 834016, м. Донецьк, площа Радянська,1, №34, 34 у філії Донецьке обл. Управління ВАТ “ДОБУ” м. Донецьк, МФО 335106, м. Донецьк, вул. Університетська,87 Б, строком на 30 календарних днів, крім операцій по погашенню податкових зобов’язань і податкового боргу підприємства, відмовити повністю .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня складання постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кододова О.В.