ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 січня 2008 р.

№ 3/164-2641

Колегія  суддів
Вищого господарського суду України
у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка
М.В.,

суддів
Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 04.10.2007р.

у  справі                     №3/164-2641 господарського
суду Тернопільської області

за позовом                 суб'єкта підприємницької
діяльності

ОСОБА_1

до відповідача
Фермерського
господарства "Веселка"

третя особа
ОСОБА_2

про                              витребування
майна з чужого незаконного володіння

за участю
представників:

СПД ОСОБА_1. -ОСОБА_1.,
ОСОБА_3;

ФГ "Веселка" -Макара
П,В.;

ОСОБА_2. -
не з'явилися

в с т а н о в
и л а :

суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Тернопільської області та просив суд
вилучити у відповідача -Фермерського господарства "Веселка" майно
-піднавіс із стінами на току, вартістю 10 000грн., та передати вказане майно
йому.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач стверджує, що набув право власності на вказане майно відповідно до умов
договору купівлі-продажу, який укладено між ним та відповідачем в усній формі.
При цьому, позивач вказує, що сплатив вартість майна відповідачу 05.05.2007р.,
однак, відповідач відмовляється передати спірне майно (а.с.4-6).

Відповідач у справі - Фермерське
господарство "Веселка" у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє,
посилаючись на те, що зазначене майно продано суб'єкту  підприємницької діяльності ОСОБА_2., а  накладна та касовий ордер на суму 10 000грн.
виписані та передані позивачу під тиском, без фактичного отримання грошових
коштів (а.с.14).

Рішенням господарського суду
Тернопільської області  від 21.06.2007р.
заявлені вимоги задоволені. Відповідно до рішення суду у відповідача вилучене
майно -піднавіс із стінами на току в с. Садки Заліщицького району
Тернопільської області, вартістю 10 000грн., та постановлено передати його у
справному стані позивачу протягом тижня з дня набрання чинності рішенням суду
(а.с.17-19).

Задовольняючи заявлені позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- позивач набув право власності на
майно, яке відповідач неправомірно утримує;

- відповідач не довів, що спірне
майно передано СПД ОСОБА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, яка відповідно до ухвали Львівського апеляційного
господарського суду від 16.07.2007р. прийнята до розгляду (а.с.35).

Під час перегляду рішення в
апеляційному порядку, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від
06.09.2007р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору залучено СПД ОСОБА_2. (а.с.118-119).

За результатами перегляду
прийнятого судового акта в апеляційному порядку, постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 04.10.2007р. рішення господарського суду
Тернопільської області від 21.06.2007р. скасовано, а у позові відмовлено
(а.с.141-145).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, апеляційна інстанція
прийняла до уваги те, що:

- спірне майно належить на праві
власності третій особі -СПД ОСОБА_2., який придбав його відповідно до умов
договору купівлі-продажу майна від 11.11.2005р., який укладено між ним та
відповідачем у справі;

- зобов'язання  за
вищевказаним договором в частині здійснення оплати третьою особою
виконані;

-
позивачем не доведено набуття ним права власності на спірне майно.

Не погоджуючись з постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 04.10.2007р., СПД ОСОБА_1
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить
її скасувати, залишивши в силі рішення господарського суду Тернопільської
області від 21.06.2007р.

Вимоги поданої касаційної скарги мотивовані
порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме ст.27
ГПК України; неповне з'ясування обставин справи, які підлягали встановленню.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального
права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить касаційну скаргу
такою, що не підлягає  задоволенню з
наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є
право володіння майном -піднавісом із стінами на току. Оспорюючи право
відповідача володіти зазначеним майном, позивач вказує на те, що таке майно
належить йому на праві власності  на
підставі усного договору купівлі-продажу від 05.05.2007р. і утримується
відповідачем незаконно.

Заявлені позивачем до відповідача
-Фермерського господарства "Веселка" правомірно визнані судом
апеляційної інстанції необґрунтованими з огляду на таке.

Під час перегляду прийнятого
рішення в апеляційному порядку, судом апеляційної інстанції встановлено, що
спірне майно відповідачем -Фермерським господарством "Веселка"
відчужено за умовами договору купівлі-продажу, який укладено 11.11.2005р. між
ним та третьою особою -суб'єктом підприємницької діяльності -ОСОБА_2. Об'єкт
купівлі-продажу -частина піднавісу для сушки зерна на току в с. Садки переданий
відповідачем третій особі за актом прийому-передачі, як встановлено судом
апеляційної інстанції; третьою особою проведена оплата такого майна, зокрема,
шляхом оплати спожитої відповідачем електроенергії, сплати послуг з
виготовлення технічної документації для відповідача тощо. При цьому, договором
передбачено, що право власності на майно переходить після повної оплати
вартості майна за договором, яка визначена у розмірі 7951,02грн.

В силу ч.1 ст.334 ЦК України, право
власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо
інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи з спеціальної умови
щодо моменту переходу права власності на майно, яка визначена договором, третя
особа набула права власності на таке майно з моменту його оплати, тобто ще у
2005р.

Звертаючись до суду з даним
позовом, позивач стверджує, що набув право власності відповідно до умов
договору, який укладено між ним та відповідачем у справі в усній формі у  травні 2007р., тобто після переходу права
власності на спірне майно до третьої особи.

Разом з тим, згідно ст.658 ЦК
України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших
випадків, встановлених законом, належить власникові товару. При цьому, якщо
продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у
випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Враховуючи положення ч.1 ст.334 ЦК
України щодо моменту переходу права власності, позивач такого права не набув,
оскільки, як він сам стверджує у поданій позовній заяві, майно відповідач
відмовляється йому передавати, а судом у встановленому порядку на підставі
належних та допустимих доказів не встановлено, що сторони досягли домовленості
щодо зміни загального правила переходу права власності, визначеного ст.334 ЦК
України -з моменту передання майна.

Відповідно до ст.387 ЦК України,
право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової
підстави, заволоділа ним належить власнику.

Враховуючи, що позивач, в порушення
вимог ст.ст.33,34 ГПК України, не довів допустимими доказами набуття ним права
власності на спірне майно, він не є особою, якій належить право вимоги.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених вимог та
скасував рішення суду першої інстанції, прийнявши нове рішення про відмову у
позові.

Посилання скаржника у поданій
касаційній скарзі на порушення судом ст.27 ГПК України, внаслідок залучення
судом апеляційної інстанції до участі у справі в якості третьої особи -СПД
ОСОБА_2. за відсутності відповідного клопотання такої особи безпідставні.

Так, згідно ст.27 ГПК України,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть
вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх
права або обов'язки щодо однієї з сторін. Поряд з цим, цією нормою також
передбачено право на залучення таких осіб за відповідним клопотання
сторін, прокурора або  з ініціативи
господарського суду.

В силу ч.2 ст.99 ГПК України,
апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку,
користується правами, наданими суду першої інстанції.

Враховуючи положення вищенаведених
норм права, апеляційна інстанція мала право залучити до участі у справі в
якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору за власною
ініціативою СПД ОСОБА_2.

За таких обставин, підстав для
зміни чи скасування постанови Львівського апеляційного господарського суду від
04.10.2007р. не має.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111  ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О
В И Л А :

постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 04.10.2007р. у справі №3/164-2641 господарського суду
Тернопільської області залишити без змін, а касаційну скаргу  суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
-без задоволення.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді
Васищак І.М.

Палій В.М.