ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

№  3/8

28.02.08

За
позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю
«Приватель»

До                       Київської міської державної
адміністрації

Про                        стягнення 86 592,82 грн.

Суддя
Сівакова В.В.

Представники:

від
позивача             Колесніков Ю.А. -по
дов. № б/н від 01.08.2007

від
відповідача             Старик А.М. -по
дов. № 001-107 від 12.02.2008

У засіданні брали участь

Відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні
14.02.2008 оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

На
розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю
«Приватель»про стягнення з Київської міської державної адміністрації 76 323,32
грн. матеріальних збитків у вигляді витрат на утилізацію вилученої продукції, 8
042,54 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 3% річних в сумі 2 226,96
грн.

Відповідач
у письмовому відзиві на позовну заяву зазначає наступне. Відповідно до рішення
Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при виконавчому органі
Київради (Київській міській державної адміністрації) від 17.02.2006 № 1 (далі
-рішення), прийнятого згідно з п. 5 «Положення про Державну надзвичайну
протиепізоотичну комісію при Київській, Севастопольській міських державних
адміністраціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.1998
№ 517 (з наступними змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України №
282 від 28.03.2001, № 619 від 26.04.2003 та № 1027 від 22.10.2005), іноземна
продукція тваринного походження, яка знаходилась в холодильній камері СПД
ФООСОБА_1 за адресою:АДРЕСА_1, загальною вагою 51 418 кг, з причини відсутності
маркування на тарі та підробки супровідних документів, була передана на
відповідальне зберігання ТОВ «Приватель»(смт. Вишневе Київської області). Це
рішення визначило, що частина продукції (печінка ялова вагою 12 316 кг)
підлягала знищенню, а решту - технічній утилізації. З цим рішенням представник
позивача Колесников Ю.А. особисто ознайомився. Цим рішенням, яке є чинним до
ц.ч., не оскаржувалось і не є визнаним недійсним в установленому порядку, було
доручено ТОВ «Приватель»звернутися до Асоціації «Укрветсанзавод»для проведення
знищення та технічної утилізації вищезазначеної продукції за кошти державного
бюджету. Відповідно до п. 6 «Загальних вимог до здійснення переробки,
утилізації, знищення або подальшого використання вилученої з обігу неякісної та
небезпечної продукції», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від
24.01.2001 № 50, така продукція підлягає знищенню відповідно до вимог
нормативних документів. Станом на 17.02.2006 - день винесення рішення (і до
10.02.2007) був чинним спільний наказ Міністерства аграрної політики України і
Міністерства фінансів України № 92/197 від 21.03.2002 «Про затвердження Порядку
використання бюджетних коштів на здійснення заходів запобігання розповсюдженню
збудників інфекційних хвороб тварин»(далі - Порядок), зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 04.06.2002 за № 473/6761. Відповідно до п.2.1
цього Порядку для одержання коштів з державного бюджету на компенсацію витрат
на здійснення заходів запобігання розповсюдженню збудників інфекційних хвороб
тварин ветсанзавод включається в мережу відповідного розпорядника, якому в
органі Державного казначейства відкривається відповідний рахунок; ветсанзаводи
подають асоціації «Укрветсанзавод»розрахунки витрат на збір сировини тваринного
походження, виходячи із нормативів витрат на збір, заготівлю та утилізацію
тваринної сировини згідно з додатком 1. Зокрема, зазначеним додатком було
встановлено, що Костопільскому ветсанзаводу визначено норматив компенсації з держбюджету
- 140 грн. за тонну сировини. Проте, всупереч чинному Порядку та не виконавши
рішення, позивач на власний розсуд розпорядився переданою йому на відповідальне
зберігання сировиною, яка підлягала знищенню. Тому будь-які підстави для
задоволення його позовних вимог відсутні. Просить відмовити позивачу у
задоволенні позову повністю.

Розглянувши
матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський
суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17
лютого 2006 року відбулося засідання Державної надзвичайної протиепізоотичної
комісії при виконавчому органі Київради (Київської міської державної
адміністрації) (далі - Комісія).

Як
вбачається з протоколу № 1 на вказаному засіданні Комісії слухалася інформація
про вирішення питання щодо подальшого поводження з вилученою з обігу
працівниками УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві іноземної продукції тваринного
походження, яка знаходилася в холодильній камері СПД ФО         ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,
загальною вагою 51 418 кг, і була передана на відповідальне зберігання ТОВ
«Приватель»смт. Вишневе.

За
наслідками розгляду вказаного питання Комісією було прийнято рішення - вилучену
продукцію тваринного походження: печінку ялову 12 316 кг, походження США
(згідно маркування), визнати такою, що не відповідає вимогам
нормативно-правових актів, являється неякісною та небезпечною, а тому підлягає
знищенню; окорока курячі 31 066 кг, курячі спинки та м'ясо механічного
обвалкування 8 036 кг, визнати такою, що не відповідає вимогам
нормативно-правових актів, являється неякісною та небезпечною, а тому підлягає
технічній утилізації. У зв'язку з цим Комісією було доручено ТОВ «Приватель»у
термін до 24.02.2006 звернутися до Асоціації «Укрветсанзавод»для проведення
знищення та технічної утилізації вищезазначеної продукції за кошти державного
бюджету.

Відповідно до пункту 5 Положення про Державну
надзвичайну протиепізоотичну комісію при Київській, Севастопольській міських
державних адміністраціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 20.04.1998 № 517, Комісія має право вирішувати питання про забій і знищення
тварин, птиці у разі виявлення особливо небезпечних інфекційних захворювань, а
також про знезараження, перероблення або інше використання продуктів і сировини
тваринного і рослинного походження, визнаних непридатними для використання. При
цьому, такі рішення Комісії є обов'язковими для виконання місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та підприємствами,
установами, організаціями всіх форм власності, посадовими особами та громадянами.

Відповідно
до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зважаючи
на вказане вище, між ТОВ «Приватель»та державою в особі Державної надзвичайної
протиепізоотичної комісії при виконавчому органі Київради (Київської міської
державної адміністрації) виникли цивільні права та відносини, пов'язані з
утилізацією та знищення продукції згідно протоколу № 1 від 17.02.2006.

Як
вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Приватель»до Асоціації «Укрветсанзавод»для
проведення знищення та технічної утилізації продукції, вказаної у протоколі № 1
від 17.02.2006, за кошти державного бюджету не зверталося, натомість 21.02.2006
ТОВ «Приватель»уклало з Костопільським Ветсанзаводом договір, відповідно до
умов якого Костопільський Ветсанзавод зобов'язався прийняти і провести
утилізацію продукції тваринного походження  загальною кількістю 51 418 тонн згідно
протоколу засідання Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при
виконавчому органі Київради від 17.02.2006 № 1.

Матеріалами
справи підтверджується, що Костопільський Ветсанзавод входить до складу
Української господарської асоціації «Укрветсанзавод»та є її членом.

У
матеріалах справи наявний акт від 24.02.2006, складений старшим інспектором
відділу ветеринарної міліції при ГУ МВС України в м. Києві Ніколайчуком Р.В.,
старшим інспектором цього ж відділу Луцем І.О., інспектором відділу
ветеринарної міліції при УМВС України в Рівненській області Корчемним І.М., за
участю представників директора Костопільського ветсанзаводу Мусія Ю.В.,
дільничого інспектора Костопільського РВ УМВ України в Рівненській області   Тітова Р.С., міліціонера-кінолога групи ППСМ
цього ж райвідділу міліції Алєксійчука М.А., у присутності менеджера ТОВ
«Приватель»ОСОБА_2, з якого вбачається, що продукція, вказана у протоколі № 1
від 17.02.2006, була доставлена до Костопільського Ветсанзаводу.

Пункт
2.3 договору, укладеного між ТОВ «Приватель»та Костопільським Ветсанзаводом, як
зобов'язання оплатності цього договору шляхом передплати за перероблену
сировину судом не приймається, оскільки з тексту цього пункту не можливо
зробити  висновок про те, у якій валюті
та у яких одиницях ТОВ «Приватель»зобов'язане сплачувати за 1 кг переробленої
сировини.

Також
у матеріалах справи наявна копія приймальної квитанції № 52 від 25.02.2006,
якою підтверджено, що від ТОВ «Приватель»Костопільський Ветсанзавод прийняв 51
418 тонн  продукції, вказаної у протоколі
№ 1 від 17.02.06. При цьому, у цій приймальній квитанції зазначено, що трупи
тварин і конфіскати передаються заводу безоплатно.

Наявну
у матеріалах справи копію платіжного доручення № 32 від 23.02.2006, за якою ТОВ
«Приватель»сплачено 4629,16 грн. згідно договору від 21.02.2006, як доказ
оплатності договору, укладеного між ТОВ «Приватель»та Костопільським
Ветсанзаводом, судом теж не приймається, оскільки зробити висновок про те, що
4629,16 грн. ТОВ «Приватель»було сплачено саме на рахунок Костопільського
Ветсанзаводу на виконання укладеного з ним договору від 21.02.2006, із цього
платіжного доручення зробити не можливо.

Таким
чином, з вище викладеного, суд дійшов висновку, що Костопільському Ветсанзаводу
ТОВ «Приватель»було передано 51 418 тонн
продукції, вказаної у протоколі № 1 від 17.02.06, для її утилізації та
знищення Костопільським Ветсанзаводом безоплатно.

З
викладеного вище випливає, що ТОВ «Приватель»не доведено дійсне понесення
витрат у розмірі 4629,16 грн. на оплату утилізації продукції згідно протоколу №
1 від 17.02.2006. Тобто, позивачем не доведено наявність шкоди у заявленому
розмірі 4629,16 грн.

Щодо
витрат у розмірі 29 073,89 грн., понесених позивачем у зв'язку із оплатою
вантажних робіт (3599,26 грн.), оплати транспортних послуг з перевезення
продукції з м. Києва до м. Вишневе (18 996 грн.), оплати розвантажувальних
робіт у м. Вишневому (3599,26 грн.) та за
зберігання вилученої продукції (2879,38 грн.) суд зазначає, що ці
витрати не знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із прийнятим рішенням
Комісії щодо утилізації і знищення вилученої продукції, зазначеної у протоколі
№ 1 від 17.02.2006.

Щодо
витрат, понесених ТОВ «Приватель»на транспортні і завантажувальні послуги,
пов'язані із доставкою продукції згідно протоколу № 1 від 17.02.06 до
Костопільського Ветсанзаводу у розмірі 42620,26 грн. суд зазначає, що пунктом
2.1 договору, укладеного між ТОВ «Приватель» та Костопільським Ветсанзаводом
ТОВ «Приватель»добровільно взяло на себе зобов'язання здійснити доставку
продукції, вказаної у протоколі № 1 від 17.02.06, до місця утилізації за
власний рахунок.

Згідно
протоколу № 1 від 17.02.2006 ТОВ «Приватель»не було зобов'язане за власні кошти
здійснювати доставку продукції до місця утилізації.

Посилання
позивача на пункт 4 постанови КМУ від 25.08.1998 № 1340 судом не приймається,
оскільки дія вказаного пункту втратила свою чинність згідно постанови КМУ від
03.03.2004 № 221.

Таким
чином, витрати у розмірі 42620,26 грн., що були понесені позивачем за
укладеними договорами на транспортне обслуговування та здійснення
завантажувальних робіт, не знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із
рішенням Комісії, зазначеним у протоколі № 1 від 17.02.2006 та понесеними
позивачем витратами.

Відповідальність
за завдання позадоговірної шкоди встановлена главою 82 Цивільного кодексу
України, статті 1173 якої зазначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих
органів.

При
цьому, обов'язковою складовою для притягнення особи до такої відповідальності є
наявність у її діях складу цивільного правопорушення, а саме, шкода,
протиправність поведінки, вина, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою.

З
огляду на викладене вище, у діях відповідача відсутній склад цивільного
правопорушення як підстави для притягнення до цивільної відповідальності у
вигляді відшкодування завданої шкоди.

Крім
того, відповідно до статті 18 Закону України «Про вилучення з обігу, переробку,
утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної
продукції», загальні вимоги щодо порядку, умов та правил переробки, утилізації,
знищення або подальшого використання вилученої з обігу неякісної та небезпечної
продукції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно
до статті 20 Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію,
знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції», оплати
робіт, пов'язаних з переробкою, утилізацією, знищенням або подальшим
використанням вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції,
здійснюється власником цієї продукції.

Згідно
статті 21 Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію,
знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції», у разі
виявлення неякісної та небезпечної продукції, яка не має власника або власник
якої невідомий, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування після одержання відповідного висновку спеціально уповноважених
органів виконавчої влади забезпечують за рахунок коштів місцевих бюджетів
переробку, утилізацію, знищення або подальше використання цієї продукції згідно
з вимогами, встановленими цим Законом. При цьому, відповідні місцеві органи
виконавчої влади та органи місцевого самоврядування вживають заходів до встановлення
власника неякісної та небезпечної продукції, який зобов'язаний відшкодувати всі
витрати, пов'язані з переробкою, утилізацією, знищенням або подальшим
використанням цієї продукції.

Пунктом
1.3 Порядку використання коштів на здійснення заходів запобігання
розповсюдження збудників інфекційних хвороб тварин, затверджених наказом
Міністерства аграрної політики України та Міністерства фінансів України від
21.03.2002 № 92/197, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від
04.06.2002 № 473/6761 (яке діяло на час виникнення спірних відносин) (далі -
Порядок), визначено, що дія цього Порядку поширюється на ветеринарно-санітарні
заводи України, які виконують функції збирання, транспортування, заготівлі та
утилізації трупів загиблих тварин, боєнських, інших відходів тваринного
походження і вилученої з обігу неякісної і небезпечної продукції та продуктів
переробки її на сухі білкові корми, запобігання розповсюдженню інфекційних
захворювань серед людей і тварин, забезпечують поліпшення екології довкілля та
здійснюють заходи запобігання розповсюдженню збудників інфекційних хвороб
тварин і потребують компенсації з державного бюджету частини витрат на
здійснення зазначених заходів.

У
відповідності до пункту 1.4 Порядку, головним розпорядником коштів державного бюджету,
що виділені на здійснення заходів запобігання розповсюдженню збудників
інфекційних хвороб тварин, є Міністерство аграрної політики України.

Порядок
одержання коштів на державного бюджету на компенсацію витрат на здійснення
заходів запобігання розповсюдженню збудників інфекційних хвороб встановлено
пунктом 2.1 Порядку, зокрема, для одержання таких коштів ветсанзавод
включається в мережу відповідного розпорядника, якому в органі Державного
казначейства відкривається відповідний рахунок. Ветсанзаводи подають асоціації
«Укрветсанзавод»розрахунки витрат на збір сировини тваринного походження,
виходячи із нормативів витрат на збір, заготівлю та утилізацію тваринної
сировини згідно з додатком 1, диференційованих у залежності від середньої
віддалі перевезень сировини та виду палива (газ, мазут, кам'яне вугілля), що
використовується при утилізації. Асоціація «Укрветсанзавод»подає зведений
розрахунок на збір сировини тваринного походження до Міністерства аграрної
політики України. У залежності від розміру бюджетних коштів, визначених на
відповідний рік, асоціацією «Укрветсанзавод»робиться зведений розрахунок
виділених коштів між ветсанзаводами (лімітна довідка) і направляється
Міністерству аграрної політики України. Міністерство аграрної політики України
на підставі зведеного розрахунку виділених коштів подає до Державного
казначейства розподіл коштів для здійснення видатків на зазначені заходи.
Кошти, що передбачені в державному бюджеті для здійснення заходів запобігання
розповсюдженню збудників інфекційних хвороб тварин, перераховуються Державним
казначейством України за розподілом Міністерства агарної політики України у
межах бюджетних асигнувань відповідно до Порядку виконання державного бюджету
за видатками за умови функціонування внутрішньої платіжної системи,
затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.08.2001 № 140 і
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.08.2001 за № 756/5947.
Ветсанзаводи подають до Державного казначейства плани використання бюджетних
коштів, затверджені та погоджені розпорядником коштів. План використання
бюджетних коштів є основним плановим документом, на підставі якого ветсанзаводу
перераховуються бюджетні кошти і він має право на їх використання.

Відповідно
до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З
огляду на те, що головним розпорядником коштів державного бюджету, що
виділяються на відшкодування витрат зі знищення та утилізації вилученої продукції
є Міністерство аграрної політики України, вимоги позивача до Київської міської
державної адміністрації є безпідставними.

Враховуючи
вище викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Витрати
по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В
позові відмовити повністю.

Суддя

В.В.
Сівакова