ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.10.08
р.
Справа № 8/186пн

за
позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м.Маріуполь, код
НОМЕР_1

до
відповідача Міського комунального підприємства „Маріупольське бюро
технічної

інвентаризації”,
м.Маріуполь,

про
визнання права власності

Суддя
Ємельянов А. С.

Представники:

від
позивача: ОСОБА_2 - по дов.

від
відповідача: не з'явився

В
засіданні суду брали участь:

СУТЬ
СПРАВИ:

Фізична
особа - підприємецьОСОБА_1, м.Маріуполь, позивач, звернувся до господарського
суду з позовом до відповідача, Міське комунальне підприємство „Маріупольське
бюро технічної інвентаризації”, м.Маріуполь про визнання права власності на
основні нежитлові будівлі: абк-Б-1, А2-1-склад, а-1-склад, а2-1-склад,
а5-1-склад, а3-1-тамбур, а6-1-бокс, А3-1-фундамент, що розташовані за адресою:
вул.Тополина, 12, Жовтневий район, м.Маріуполь.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наявність у нього права
користування земельною ділянкою, на якій самочинно збудовані спірні будівлі, а
також на відсутність з його боку будь-яких порушень прав інших осіб під час
будівництва об'єктів нерухомості.

Відповідач
у поясненнях №514 від 16.10.2008р. проти задоволення позовних вимог надав
заперечення, посилаючись на проведення позивачем самовільного будівництва.
Одночасно, у вказаному листі відповідачем надане клопотання про розгляд справи
без участі представника Міського комунального підприємства „Маріупольське бюро
технічної інвентаризації”.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Між
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Маріупольською міською радою був
укладений договір оренди від 09.12.2006р., за умовами якого  позивач отримав у користування земельну
ділянку, яка розташована за адресою: вул.Тополина, 12, Жовтневий район,
м.Маріуполь.

Виходячи
зі змісту позовної заяви, позивачем в процесі господарської діяльності на
вказаній земельній ділянці були збудовані основні нежитлові будівлі: абк-Б-1,
А2-1-склад, а-1-склад, а2-1-склад, а5-1-склад, а3-1-тамбур, а6-1-бокс,
А3-1-фундамент.

Листом
б/н від 18.10.2007р. позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення
державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за
адресою: вул.Тополина, 12, Жовтневий район, м.Маріуполь.

Проте,
листом №2817 від 18.10.2007р. відповідачем було повідомлено позивача про те, що
будівництво основних нежитлових будівель: абк-Б-1, А2-1-склад, а-1-склад,
а2-1-склад, а5-1-склад, а3-1-тамбур, а6-1-бокс, А3-1-фундамент проведено ним
самовільно.

За
таких обставин, у зв'язку з не проведенням Міським комунальним підприємством
„Маріупольське бюро технічної інвентаризації” у передбачені діючим
законодавством строки реєстрації права власності на зазначені об'єкти
нерухомості, а також за відсутністю відповідних правоустановчих документів,
позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на основні нежитлові
будівлі: абк-Б-1, А2-1-склад, а-1-склад, а2-1-склад, а5-1-склад, а3-1-тамбур,
а6-1-бокс, А3-1-фундамент, що розташовані за адресою: вул.Тополина, 12,
Жовтневий район, м.Маріуполь.

Відповідач
у поясненнях №514 від 16.10.2008р. проти задоволення позовних вимог заперечує,
посилаючись на проведення позивачем самовільного будівництва. Одночасно, у
вказаному листі відповідачем надане клопотання про розгляд справи без участі
представника Міського комунального підприємства „Маріупольське бюро технічної
інвентаризації”.

Виходячи
з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи,
суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, враховуючи
наступне:

Відповідно
до ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права.

Пунктом
5 ст.376 Цивільного кодексу України встановлено, що на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших
осіб.

Таким
чином, з урахуванням вимог вказаної статті, необхідними умовами для визнання
права власності на самочинно збудоване майно є наявність у позивача права
власності (користування) на земельну ділянку, на якій розташоване спірне майно,
а також встановлення того факту, що самочинне будівництво не порушує прав інших
осіб.

Відповідно
до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в
господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За
приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог
або заперечень.

Як
встановлено судом, 09.12.2006р. між позивачем та Маріупольською міською радою
був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого Фізична
особа - підприємецьОСОБА_1 є законним користувачем земельної ділянки площею
0,6180 га, що розташована по вул.Тополиній, 12
Жовтневого району м.Маріуполя.

При
цьому, як вказує позивач, самовільне будівництво проведено ним у межах площі
земельної ділянки, визначеної договором оренди від 09.12.2006р. Ці обставини з
боку відповідача не спростовані.

Таким
чином, суд дійшов висновку, що позивач як землекористувач має право на
звернення до суду з вимогою про визнання його права власності на підставі п.5
ст.376 Цивільного кодексу України.

Згідно
з наданим до матеріалів справи висновком про технічний стан будівельних
конструкцій, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю
"Донбасспецмонтаж", встановлено, що будівлі: абк-Б-1, А2-1-склад,
а-1-склад, а2-1-склад, а5-1-склад, а3-1-тамбур, а6-1-бокс, А3-1-фундамент
знаходяться в задовільному технічному стані (ІІ категорія технічного стану) та
можуть безпечно експлуатуватися надалі.

За
приписом ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Виходячи
з того, що згідно з ліцензією серії АВ №153610 Товариству з обмеженою
відповідальністю "Донбасспецмонтаж" надане право здійснювати
обстеження та оцінювання технічного стану будівельних конструкцій, суд приймає
до уваги вказаний вище висновок як доказ дотримання позивачем будівельних норм
і правил при будівництві спірних об'єктів.

На
підставі вищевикладеного, виходячи з того, що об'єкти нерухомості збудовані на
земельній ділянці, користувачем якої є позивач, приймаючи до уваги надані до
матеріалів справи документи щодо оцінки технічного стану спірних конструкцій,
суд дійшов висновку про відсутність порушень встановлених норм та правил при
будівництві вказаного вище майна.

Як
вказувалося вище, Фізична особа - підприємецьОСОБА_1 звернулася до Міського
комунального підприємства „Маріупольське бюро технічної інвентаризації” з
клопотанням про проведення державної реєстрації права власності на спірне
нерухоме майно.

За
приписами п.3.4 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від
07.02.2002р., розгляд заяви і прийняття рішення щодо реєстрації права або
відмови в реєстрації проводиться у строк, який з дня отримання заяви БТІ не
повинен перевищувати тридцяти календарних днів без урахування терміну
проведення інвентаризаційних робіт, а також строку прийняття рішення органами,
визначеними пунктом 6.1 цього Положення.

Листом
№2817 від 18.10.2007р. відповідачем було повідомлено позивача про те, що
будівництво основних нежитлових будівель: абк-Б-1, А2-1-склад, а-1-склад,
а2-1-склад, а5-1-склад, а3-1-тамбур, а6-1-бокс, А3-1-фундамент проведено
самовільно.

Виходячи
з того, що відповідачем не було проведено реєстрацію права власності позивача
на спірне нерухоме майно, суд дійшов висновку, що позивач має право на
звернення до суду за захистом свого порушеного права власності на вказані
об'єкти нерухомості.

На
підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги п.5 ст.376 Цивільного кодексу
України, приймаючи до уваги, що спірні об'єкти збудовані на земельній ділянці,
користувачем якої є позивач, а також відсутність будь-яких доказів порушення
будівництвом вказаних об'єктів прав інших осіб, позовні вимоги про визнання
права власності на основні нежитлові будівлі: абк-Б-1, А2-1-склад, а-1-склад,
а2-1-склад, а5-1-склад, а3-1-тамбур, а6-1-бокс, А3-1-фундамент, що розташовані
за адресою: вул.Тополина, 12, Жовтневий район, м.Маріуполь, є правомірними та
такими, що підлягають задоволенню.

Клопотання
відповідача про заміну неналежного відповідача - Міське комунальне підприємство
„Маріупольське бюро технічної інвентаризації” на належного - Маріупольську
міську раду Донецької області залишено судом без задоволення, враховуючи
наступне:

За
приписами ч.3 ст.24 Господарського процесуального кодексу України (з
урахуванням змін, внесених згідно із Законом України №2705-IV від 23.06.2005р.)
господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов  подано не до тієї особи, яка повинна
відповідати за позовом,  може  за згодою позивача, не припиняючи провадження
у справі,  допустити  заміну первісного відповідача належним
відповідачем.

Тобто,
виходячи зі змісту вказаної норми, проведення заміни неналежного відповідача
належним є правом господарського суду, яке застосовується останнім з
урахуванням усіх обставин та матеріалів справи при наявності відповідних
правових підстав. При цьому, така процесуальна дія суду повинна бути обумовлена
згодою позивача.

Як
встановлено судом, у судовому засіданні 16.10.2008р. позивач  проти задоволення клопотання відповідача
надав заперечення, підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі до Міського
комунального підприємства „Маріупольське бюро технічної інвентаризації”.

Крім
того, відповідно до ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень” відповідна державна реєстрація - це офіційне
визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно
з п.18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/98 від
31.01.2001р. „Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані
із здійсненням права власності та його захистом” оскільки відповідно до пункту
5 розділу V „Прикінцеві положення” Закону України „Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” до створення єдиної системи
органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі
державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться
комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації, останні можуть бути
відповідачами у таких справах.

Таким
чином, враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що з боку відповідача
не визнається право власності позивача на спірне майно, судом встановлено, що
Міське комунальне підприємство „Маріупольське бюро технічної інвентаризації” є
належним відповідачем по справі, внаслідок чого клопотання, надане у листі №514
від 16.10.2008р., залишено судом без задоволення.

Виходячи
з того, що на момент звернення позивача до суду у останнього були відсутні
правоустановчі документи на спірне майно, за висновками суду, з боку
відповідача не було припущено будь-яких неправильних дій, внаслідок яких виник
спір по цій справі.

Таким
чином, у відповідності із ст.49 Господарського процесуального кодексу України
судові витрати підлягають віднесенню на позивача повністю.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь до Міського
комунального підприємства „Маріупольське бюро технічної інвентаризації”,
м.Маріуполь задовольнити повністю.

Визнати
право власності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь на основні
нежитлові будівлі: абк-Б-1, А2-1-склад, а-1-склад, а2-1-склад, а5-1-склад,
а3-1-тамбур, а6-1-бокс, А3-1-фундамент, що розташовані за адресою: вул.Тополина,
12, Жовтневий район, м.Маріуполь.

У
судовому засіданні 16.10.2008р. оголошено повний текст рішення.

Суддя