ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31
жовтня 2008 р.

Справа
№ 6/38

Господарський суд у
складі : судді Грици Юрія Івановича при секретарі Цюрак А.М. розглянувши у  судовому засіданні  матеріали справи

за позовом  Прикарпатського національного  університету
ім.Василя Стефаника
вул.Шевченка,57, м.Івано-Франківськ,76000

до відповідача  Підприємця
ОСОБА_1. АДРЕСА_1

про усунення перешкод і
звільнення земельної ділянки,а також заборону вчинення дій,які можуть порушити
право власності та право на користування.

Представники:

Від
позивача:  Кричун В.Ф., (довіреність №
01-08/761 від 10.06.08 начальник юридичного відділу )

Від
відповідача: представник не з"явився

СУТЬ
СПОРУ: подано позов про
зобов'язання  підприємця  ОСОБА_1. припинити будь які дії пов'язані з
будівництвом, як  такі , що можуть
спричинити загрозу порушення права власності на нерухомість поАДРЕСА_2, а також
дії, що порушують право на користування земельною ділянкою що знаходиться за
вказаною адресою і належить Прикарпатському національному університету імені
Василя Стефаника на праві постійного користування.

В судових  засіданнях
23.10.08 та 29.10.08. оголошувалися перерви.

Представник позивача заявлені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі. В обгрунтування заявлених вимог   посилається
на  те, що  згідно акту
на право  постійного
користування  землею №454 від
25.09.01  та  довідки Івано-Франківського міського управління  земельних ресурсів від 18.02.04 №1-2/17
Прикарпатському національному
університету  ім.В.Стефаника
надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,5476га  по АДРЕСА_1 для  обслуговування  адміністративно-навчальних будівель і споруд
(Інститут природничих наук ), а дії відповідача по  здійсненні будівництва житлового будинку  на частині земельної ділянки перешкоджають
його праву користуватися  спірною
земельною ділянкою.

Представник відповідача проти позову
заперечив, посилаючись на те, що
спірна земельна  ділянка  належить йому на праві власності  згідно
державного  акту на право
власності на земельну ділянку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши
представників сторін, дослідивши подані ними докази, суд  встановив, що згідно   акту на право постійного користування землею
№ 454 виданого Івано-Франківською міською радою народних депутатів рішення  від 27.10.01 Прикарпатському національному
університету імені Василя Стефаника надано у постійне користування земельну
ділянку площею 1, 5476 га для обслуговування адміністративно-навчальних
будівель і споруд ( Інститут природничих наук) в  АДРЕСА_1. На даній земельній ділянці
знаходиться   навчальний  корпус Прикарпатського університету №6-Б,
який  передано на баланс університету ,
згідно акту  прийому -передачі від
10.02.06.

Однак на даній земельній  ділянці підприємцем ОСОБА_1. розпочато  будівництво багатоквартирного житлового
будинку, в той час як   позивач на  праві постійного користування земельною
ділянкою  жодних угод чи договорів з
відповідачем не укладав,   меж  щодо будівництва на вказаній земельній
ділянці не погоджував.

Тому, вважаючи,  що
відповідач  використовує  вищевказану земельну ділянку не за цільовим
призначенням  та  здійснює самочинне будівництво, позивач
звернувся до суду з позовом про
зобов'язання  підприємця  ОСОБА_1. припинити будь які дії пов'язані з
будівництвом, як  такі , що можуть
спричинити загрозу порушення права власності на нерухомість поАДРЕСА_2 , а
також дії, що порушують право на користування земельною ділянкою що знаходиться
за вказаною адресою і належить Прикарпатському національному університету імені
Василя Стефаника на праві постійного користування.

Суд вважає вимоги  позивача необгрунтованими, виходячи з
наступного.

Згідно поданого в матеріали справи  генерального плану с. Угринів   частина спірної земельної ділянки
знаходиться на території села Угринів Тисменицького району.

Відповідно до ст.12 Земельного Кодексу
України до повноважень сільської, селищної, міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст належить : розпорядження землями
територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у
власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу.

Пунктом а) ст.81 цього ж Кодексу  передбачено, що громадяни України  набувають права власності на  земельні ділянки на підставі  придбання за договором купівлі-продажу,
дарування, міни,  іншими
цивільно-правовими угодами.

Як вбачається з матеріалів справи  земельна ділянка площею 0,2066 га о
вул.Козацькій в с.Угринів  за  кадастровим
номером  091220044
використовується відповідачем  з
2001року  на підставі договору оренди
згідно   рішення 13 сесії 1
скликання  від 30.11.2001 року про
затвердження проекту відведення земельної ділянки   для влаштування автомобільної
автостоянки.  Цільове призначення
земельної ділянки - для влаштування автомобільної стоянки.

У 2004р. земельна ділянка площею 0,2066
га розташована по вул. Козацькій в с. Угринів
(кадастровий номер -091220044) була придбана відповідачем у
приватну власність, що підтверджується поданими в матеріали справи договором
купівлі-продажу земельної ділянки від 21.07.2004р., державним  актом від 20.10.2004р. та технічною документацією
з виготовлення Державного акта на право власності -2004р.

Згідно рішення ХУ сесії ІV скликання
Угринівської сільської ради від 22.02.05 підприємцю ОСОБА_1 .  надано дозвіл на зміну цільового призначення
вищевказаної земельної ділянки, що підтверджується технічною документацією щодо
зміни цільового  призначення земельної
ділянки, який затверджений Івано-Франківським обласним головним управлінням
земельних ресурсів, та державним актом
на право власності на земельну ділянку
від 20.04.2006р зареєстрованого в книзі записів  реєстрації державних  актів за № 44 ( копії до матеріалів
справи додаються).

24.10.2006р.  на підставі договору купівлі продажу
відповідачем придбана у приватну власність
земельна ділянка розташованої с. Угринів, ур. «Радіозавод»площею
0.2000га Технічна документація на викуплену земельну ділянку  додається.

В проектах відводу та технічних звітах
на земельну ділянку площею 0,2066  га
та  0,2000 га містяться погодження
суміжними землевласниками  в актах та планах
встановлених меж з  підписами суміжних
землевласників.

Частиною 1 ст.3   Земельного кодексу України встановлено, що
земельні   відносини   регулюються
Конституцією  України , цим
Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Право власності на землю -  це право
володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право
власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України,
цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

(
ст.78 ЗК України).

Право постійного користування  земельною ділянкою  - це право володіння і користування  земельною ділянкою, яка перебуває  у державній або комунальній власності, без
встановлення строку. ( ст.92 ЗК України)

Таким чином, з наведених вище   правових норм вбачається, що  чинне земельне  законодавство
чітко розмежовує  поняття  права власності   та права
постійного користування земельною ділянкою та встановлює  пріорітет
права власності.

Згідно ст.125 Земельного кодексу
України  право власності   на земельну ділянку виникає після
одержання  її власником  документа, що посвідчує право власності  та його державної реєстрації.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу
України  право власності на земельну
ділянку   посвідчується державним актом .

Із зібраних у справі доказів  випливає, що
відповідач - підприємець ОСОБА_1. набув права власності  на
спірну  земельну ділянку  відповідно до
вимог закону , що підтверджується
державними актами на право власності
на земельну ділянку від  20.04.06
за №44 та  від 18.12.06 за
№98.

У відповідності до  ст.79
цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку розповсюджується на
простір , що  знаходиться  над та під
поверхнею ділянки на висоту і на глибину , необхідні для  зведення житлових, виробничих та  інших будівель і споруд.

Статтею
90    Земельного кодексу України
передбачено, що    власники земельних
ділянок мають право: самостійно господарювати на землі,  споруджувати жилі будинки, виробничі та інші
будівлі і споруди  тощо.

Згідно
ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій»передбачено, що
фізичні і  юридичні особи, які мають
намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що
належить їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від
виконавчих органів відповідних рад, дозвіл на будівництво об'єкта
містобудування.

Стаття 29 вищевказаного Закону  встановлює, що дозвіл на  виконання будівельних робіт-це документ, що
засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт,
підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видача ордерів
на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається
інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр
наданих дозволів.

В матеріалах справи  містяться
дозвіл на зміну цільового призначення
земельної ділянки ( рішення Угринівської сільської ради від
22.02.05),  технічна документація щодо
зміни цільового  призначення земельної
ділянки,  містобудівне обгрунтування  будівництва багатоповерхового житлового
будинку із громадськими закладами,
дозвіл на виконання будівельних робіт №41 від 26.05.2006р.

За таких обставин, не можуть бути
підставою для задоволення позову посилання
позивача на те, що відповідач
використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням  та
здійснює самовільне будівництво.

Відповідно  до ст.33 ГПК України  кожна сторона
повинна   довести  ті обставини, на  які
вона  посилається   як
на  підставу   своїх
вимог і  заперечень.

Позивачем не доведено суду, що  відповідач
здійснює  самочинне будівництво
чим  порушує право  користування позивача спірною земельною
ділянкою.

Таким чином, суд вважає  вимоги позивача необгрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 124
Конституції України, ст.ст.3,12,78,81,90,92,125,126 Земельного Кодексу
України,  Законом України «Про планування
і забудову територій»,   ст.ст.33, 49,
82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                   Грица
Юрій Іванович

рішення підписане 31.10.08

Виготовлено в АС
"Діловодство суду"________________ Сивак Ірина Михайлівна