ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2008 р.

№
34/251пн

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди
Д.С.,

суддів:

Жаботиної
Г.В., Уліцького А.М.

розглянувши
касаційну скаргу

Приватного
підприємця ОСОБА_1

на
постанову

від
10-17.06.08 Донецького апеляційного господарського суду

у
справі

№34/251пн

господарського
суду

Донецької
області

за
позовом

прокурора
Гірницького району м. Макіївка в інтересах держави в особі Макіївської
міської ради

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1

про

звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки

за
участю представників сторін

від
позивача:

у
засідання не прибули

від
відповідача:

у
засідання не прибули

від
ГПУ:

ОСОБА_2.,
посв.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор
Гірницького району м. Макіївка звернувся до господарського суду Донецької
області з позовом в інтересах держави в особі Макіївської міської ради до
Приватного підприємця ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку площею 0,3 га, розташовану у АДРЕСА_1 "б", з
приведенням її у придатний для використання стан.

Позов
мотивовано посиланням на положення ст.ст. 125, 126, 212 ЗК України та обставини
безпідставного використання відповідачем спірної земельної ділянки для
організації полігону з продажу будівельного автотранспорту.

Відповідач
проти позову заперечив, посилаючись на вжиття ним під час розгляду справи
заходів, направлених на отримання прав на спірну земельну ділянку в
установленому законом порядку.

Рішенням
від 05.02.08 господарського суду Донецької області (суддя Кододова О.В.), яке
залишено без змін постановою від
10-17.06.08 Донецького апеляційного господарського суду (колегія суддів
у складі: Алєєвої І.В. -головуючого, Величко Н.Л., М'ясищева А.М.), позов
задоволено у повному обсязі.

Судові
рішення мотивовані доведеністю обставин самовільного використання спірної
земельної ділянки позивачем.

Ухвалою
від 29.07.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за
касаційною скаргою відповідача, в якій заявлено вимоги про скасування постанови
суду апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Касаційна
скарга мотивована посиланням на положення ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК
України. Також касатор посилається на безпідставність зазначення в резолютивній
частині рішення стосовно належності відповідачу спірної земельної ділянки.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника Генеральної прокуратури України,
перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, Управлінням з контролю за
використанням та охороною  земель у
Донецькій області проведено перевірку
дотримання вимог земельного законодавства, якою встановлено обставини
самовільного використання відповідачем для організації полігону з продажу
будівельного потужного транспорту земельної ділянки площею 0,3 га по вул.
Автотранспортній, 43 "б", вкритої асфальтовим покриттям та з правого
боку огородженої бетонним декоративним парканом.

За
результатами перевірки складено акт від 05.06.07, направлено відповідачеві
припис №010137 від 06.06.07 з вимогою оформити правоустановчі документи на
земельну ділянку або звільнити її, а також протокол про адміністративне
правопорушення №006041 від 06.06.07.

Повторною
перевіркою, проведеною 13.08.07, Управління з контролю за використанням та
охороною  земель у Донецькій області
встановило обставини неусунення відповідачем вказаних порушень та 14.08.07
направило повторний припис №012138 і протокол про адміністративне
правопорушення №006610.

За
фактом неправомірного використання земельної ділянки відповідача притягнуто до
адміністративної відповідальності на підставі постанов від 07.06.07 та від
16.08.07 про накладення адміністративного стягнення.

Проведеною
31.10.07 перевіркою Управлінням з контролю за використанням та охороною земель
у Донецькій області також встановлено порушення відповідачем вимог земельного
законодавства щодо самовільного зайняття вказаної земельної ділянки.

У
зв'язку з викладеними обставинами прокурор Гірницького району м. Макіївка
звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі
Макіївської міської ради, заявивши вимоги про зобов'язання відповідача
звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,3 га, розташовану у
АДРЕСА_1 "б", з приведенням її у придатний для використання стан.

Такий
спосіб захисту прав передбачений ст. 212 ЗК України, відповідно до ч.ч. 1, 3
якої самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного
користування ними; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться
за рішенням суду.

Поняття
самовільного зайняття земельних ділянок визначено в ст. 1 Закону України
"Про державний контроль за використанням та охороною земель" як
будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй
земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її
меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на
неї, та до його державної реєстрації.

Вказана
норма кореспондується зі ст. 125 ЗК України, яка передбачає виникнення права на
земельну ділянку після одержання її власником або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою,
або укладення договору оренди та їх державної реєстрації; а також забороняє
приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації.

Задовольняючи
позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з встановлення
обставин відсутності у відповідача права на спірну земельну ділянку відповідно
до вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України.

При
цьому суди дослідили обставини щодо місцезнаходження спірної земельної ділянки
по вул. Автотранспортна, 43 "б", вкритої асфальтовим покриттям та з
правого боку огородженої бетонним декоративним парканом, та на підставі наданих
сторонами доказів встановили обставини щодо фактичного використання
відповідачем цієї земельної ділянки.

В
силу ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Як
вбачається з рішення і постанови судів першої та апеляційної інстанції, при
розгляді справи судами відповідач не спростував обставини щодо використання ним
спірної земельної ділянки, а звертаючись з касаційною скаргою, не доводить
надання ним з цього приводу відповідних доказів, які не були враховані судами.
Отже, викладені в касаційній скарзі доводи щодо відсутності обставин
використання відповідачем спірної земельної ділянки не підлягають прийняттю до
уваги.

Також
при розгляді справи відповідач не доводив обставини щодо наявності у нього
передбачених законом підстав для користування спірною земельною ділянкою.
Доводи щодо вжиття відповідачем заходів, спрямованих на оформлення земельної
ділянки в користування на умовах оренди шляхом складання проектної
документації, правомірно відхилені судами як такі, що не доводять наявності
обставин, передбачених ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України.

Також
безпідставним є посилання в касаційній скарзі на положення ст. 377 ЦК України
та ст. 121 ЗК України за відсутністю доведення відповідачем при розгляді справи
судами обставин, які передбачають застосування положень вказаних норм, зокрема
розташування на спірній земельній ділянці належного відповідачеві нерухомого
майна.

З
огляду на викладене судова колегія погоджується з висновком судів про наявність
підстав для задоволення позову.

Разом
з тим, відповідач правильно зауважує в касаційній скарзі про безпідставність
зазначення в резолютивній частині рішення суду першої інстанції стосовно
належності відповідачу спірної земельної ділянки. Зважаючи на встановлення
судами при розгляді справи обставин відсутності у відповідача прав на спірну
земельну ділянку, які стали підставою для задоволення позову, рішення та
постанова у справі в цій частині підлягають зміні.

Керуючись
ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-11 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

2.          Рішення господарського суду Донецької
області від 05.02.08 та постанову Донецького апеляційного господарського суду
від 10-17.06.08 у справі №34/251пн змінити, виключивши з частин 1 та 2
резолютивної частини рішення фразу "що належить відповідачу".

3.          В решті постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 10-17.06.08 у справі №34/251пн залишити
без змін.

Головуючий
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький