ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 8/286

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

М.Остапенка,

Є. Борденюк,

В. Харченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці (ГЖЕД) № 5

на постанову

від 16.10.2007 року

Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі

№ 8/286

за позовом

Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства (ОКВПТГ) “Полтаватеплоенерго”

до

ГЖЕД № 5

про

стягнення 26669,79 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Данілова Н.Н. (дов. від 01.01.2008)

Заслухавши суддю-доповідача –Є. Борденюк, пояснення представника позивача та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлений у червні 2007 року про стягнення з відповідача за період з 01.10.2004 року по 30.04.2007 року заборгованості з оплати відпущеної теплової енергії у вигляді гарячої води, поставленої на виконання укладених між сторонами договорів № 259 від 01.07.2000 року та № 259 від 03.01.2007 року. Позивачем заявлені до стягнення: борг у сумі 15398,25 грн., пеня у сумі 9650,84 грн., річні відсотки у сумі 343,92 грн. та інфляційні витрати у сумі 1276,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

01 липня 2000 року між позивачем і відповідачем укладено договір № 259 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (а.с. 3-4).

Згідно п. 1 Договору, позивач бере на себе зобов’язання по постачанню теплової енергії у вигляді гарячої води, а відповідно до п. 10 Договору, оплата за опалення стягується на основі тарифів згідно Прейскурантом К-15-02.

Пунктом 11 Договору передбачено, що розрахунки по даному договору проводяться на підставі виписаного рахунку один раз в місяць в строк до 30 числа звітного місяця. У випадку неоплати вводиться пеня в розмірі 1 % за кожен день прострочення платежу, але не більше 100 % боргу;

Згідно п. 17 Договору, термін дії Договору з початку опалювального сезону 2000 року по 31 грудня 2005 року і вважається продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення його строку не надійде заява від однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляд;

03 січня 2007 року між сторонами переукладено Договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (а.с. 5-7).

Згідно п. 21 Договору від 03 січня 2007 року № 259, даний договір заключний на період з 01 січня 2007 року по 30 квітня 2012 року.

За період з 01.10.2004 року по 30.04.2007 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 15398,25 грн.

На підставі п. 11 Договору від 01 липня 2000 року та п. 15 Договору від 03 січня 2007 року нарахована пеня в розмірі 1 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100 % боргу в сумі 9 650, 84 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 3 % річних в сумі 343,92 грн. та інфляційні збитки в сумі 1 276,78 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.08.2007 року (суддя Л.Плеханова) позовні вимоги задоволені в частині стягнення 21669,79 грн. У частині стягнення 5000,00 грн. провадження у справі припинене у зв’язку з поданою позивачем довідкою про оплату відповідачем боргу у зазначеній сумі.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.10.2007 року (колегія суддів: С.Радченко, Л.Мазур, О.Агрикова) рішення у справі змінене в частині стягнення боргу: присуджено до стягнення основного боргу в сумі 0,25 грн.; припинено провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 10398 грн., у зв’язку з оплатою боргу у цій частині.

У решті –рішення залишене без зміни.

Мотивами задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, річних та інфляційних витрат є умова обох договорів про щомісячну оплату спожитої послуги, наслідком невиконання якої передбачена сплата пені у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу, вимога про присудження до стягнення річних та інфляційних витрат відповідає законодавчому положенню статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач оскаржує в касаційному порядку судові рішення попередніх інстанцій в частині стягнення пені, річних, інфляційних витрат, посилаючись при цьому на те, що лише договір № 259 від 03.01.2007 року на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, який вважається укладеним 06.04.2007 року шляхом підписання сторонами протоколу узгодження розбіжностей до договору, містить умову щодо оплати річних та інфляційних витрат. Відсутність такої умови у попередньому договорі не надає права позивачу на стягнення річних та інфляційних витрат; законодавством не передбачена відповідальність споживачів (мешканців) за прострочку оплати комунальних послуг, які є єдиним джерелом доходів відповідача.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частково до задоволення, виходячи з такого.

Постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, що є предметом укладених між сторонами договорів, відноситься до житлово-комунальних послуг, які споживаються та оплачуються мешканцями житлових приміщень.

Відповідач несе відповідальність за оплату поставленої теплової енергії. Однак, частина вартості спожитих мешканцями житлово-комунальних послуг оплачується державою шляхом надання відповідних пільг. Порядок такої оплати визначається законом (стаття 44 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", постанова Кабінету міністрів України № 20 від 11.01.2005 року). У матеріалах справи знаходиться протокол-погодження розрахунків № 2631/19 від 22.08.2007 року, відповідно до якого взаємозаліком погоджена заборгованість відповідача перед позивачем на суму 10 398,00 грн., що стало підставою для припинення провадження у справі в цій частині оскаржуваною постановою щодо стягнення основного боргу. Чинне законодавство не передбачає відповідальності житлово-експлуатаційного підприємства щодо строків виконання державою оплати наданих нею пільг споживачам житлово-комунальних послуг.

Зважаючи на те, що договір № 259 від 03.01.2007 року набув чинності 06.04.2007 року (стаття 180 Господарського кодексу України), а попередній договір не містить умови щодо права позивача на зарахування оплати за минулі періоди, то нарахована позивачем пеня (а.с. 9, 10) за період: лютий, березень, квітень 2007 року при нарахованих щомісячних платежах у розмірі 3959,30 грн., оплати у січні 9211,46 грн. та проведеному взаєморозрахунку наданих державою пільг, підстав для стягнення пені за прострочку виконання грошового зобов’язання не вбачається.

Вимога про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних застосовується як відповідальність за порушення грошового зобов’язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, незалежно від того, що сторони такої умови договору не погоджували. Так як відповідачем не спростований розмір заявлених до стягнення інфляційних витрат та річних, рішення та постанова у цій частині залишаються без зміни.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці № 5 задовольнити частково.

Постанову від 16.10.2007 року Київського міжобласного апеляційного господарського суду у справі № 8/286 змінити, скасувавши її у частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 9 650,84 грн.

У цій частині у позові відмовити.

У решті –постанову залишити без зміни.

Доручити господарському суду Полтавської області видати наказ з урахуванням прийнятої постанови.

Головуючий, суддя           М. Остапенко

Судді:            Є. Борденюк

В. Харченко