ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.08                                                                                           Справа№ 22/387а

Господарський суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Желік М.Б.

при секретарі судового засідання Дімітровій О.

у відкритому судовому засіданні у м.Львові

розглянувши справу за позовом

Державної податкової інспекції (надалі ДПІ)

у Франківському районі м.Львова

До

Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна-фірма (надалі ТзОВ ВКФ) „Онтен ЛТД”

До

Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) „Ламс”

Про

визнання недійсним договору

з участю представників:

представника позивача –Кармелюк Т.Б. –головний державний податковий інспектор (довіреність за №3/10 від 18.05.2007 року);

представників відповідачів –не з‘явилися,

ВСТАНОВИВ:

що ДПІ у Франківському районі м.Львова звернулась з позовом в господарський суд про визнання недійсним договору від 12.12.2003 року за №38, укладеного між ТзОВ ВКФ „Онтен ЛТД” та ТзОВ „Ламс”, виконання якого підтверджується податковими накладними на суму 405263,30 грн. та застосування наслідків передбачених ст.48 ЦК УРСР.

Підставами позову є те, що оспорюваний договір не відповідає вимогам закону, та підлягає визнанню недійсним із підстав визначених ст.48 ЦК УРСР, оскільки податкові накладні, виписані на його виконання, підписані не уповноваженою особою.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав з викладених підстав, просить їх задоволити.

Відповідачі явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили.

Враховуючи викладені обставини, справа розглядається у відповідності до вимог ч.6 ст.71 КАС України, на основі наявних доказів.

У відповідності до вимог п.11 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, органи державної податкової служби уповноважені подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними, а тому справа згідно п.8 ст.3 КАС України, розглядається за правилами цього Кодексу.

Заслухавши представника органу державної податкової служби, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

Між ТзОВ ВКФ „Онтен ЛТД” та ТзОВ „Ламс”” укладено довір №38 від 12.12.2003 року, виконання якого підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними від 29.12.2003 року за №0000063, від 29.12.2003 року за №0000062, від 29.12.2003 року за №0000061, , від 29.12.2003 року за №0000060, від 26.12.2003 року за №0000059, від 26.12.2003 року за №0000058, від 26.12.2003 року за №0000057, від 26.12.2003 року за №0000056, від 26.12.2003 за №0000055, від 26.12.2003 року за №0000054, від 26.12.2003 року за №0000053, на загальну суму 405263,30 грн.

Орган державної податкової служби вважає, що згаданий договір не відповідає вимогам закону, та підлягає визнанню недійсним із підстав визначених ст.48 ЦК УРСР, оскільки податкові накладні, виписані на виконання останнього, підписані не уповноваженою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно ч.2 ст.44 цього Кодексу, угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

В матеріалах справи наявний висновок судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи №144-5900, складений 20.12.2005 року експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Як вбачається із даного висновку, судово-почеркознавчою експертизою встановлено, що податкові накладні, виписані на виконання договору від 12.12.2003 року, підписана не директором ТзОВ ВКФ „Онтен ЛТД” –Крілем О.Я., а іншою особою –Сікірою Вірою Борисівною.

Таким чином, органом державної податкової служби представлені належні та достатні докази, що підтверджують невідповідність оспорюваного договору вимогам закону, зокрема, те що податкові накладні підписані не уповноваженою особою відповідача ТзОВ ВКФ „Антен ЛТД”.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що вимога органу державної податкової служби про визнання недійсним договору є правомірною і підлягає до задоволення.

Щодо вимоги органу державної податкової служби про застосування наслідків передбачених ст.48 ЦК УРСР з підстав невідповідності його вимогам закону, то господарський суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч.2 ст.48 ЦК УРСР, по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом..

Зі змісту даної норми вбачається, що, в даному випадку, обов‘язок вчинення діянь з приводу наслідків визнання договору недійсним з підстав невідповідності закону законодавцем покладено на сторони зобов‘язання, і у відповідності до вимог ст.ст.19, 42 Конституції України, ст.3 ЦК України, ст.44 ГК України, ч.ч.3,4 ст.15 Закону України „Про підприємництво”, органи державної податкової служби не вправі втручатись в ці правовідносини.

Окрім того, наведеною нормою передбачено застосування подвійної реституції, а у разі неможливості застосування такої відшкодування вартості одержаного грошима.

При цьому, суд звертає увагу на те, що органом державної податкової служби, як передбачено ч.1 ст.71 КАС України, не доведено обставин наявності чи відсутності товару у сторін договору, а відтак, і не доведено, які саме наслідки визнання недійсним господарського зобов‘язання належить застосувати.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору, як такого, що не відповідає вимогам закону є підставні і обґрунтовані, а тому адміністративний позов в цій частині підлягає до задоволення. В іншій частині в позові належить відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі із сторін адміністративного процесу не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, п.5 ч.1 ст.157, ст.ст.160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задоволити частково.

2.          Визнати недійсним договір від №38 від 12.12.2003 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційною фірмою „Онтен ЛТД” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ламс“.

3.          В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4.          Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.          Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                     Желік М.Б.