Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2008 р. Справа № 47/467-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Волошина О.М. (б/н від 02.07.08 р.)

відповідача - Комісарової Ю.І. (№2194 від 19.10.07 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка", смт. Васищеве, Харківський район, Харківська область (вх. № 3725 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 26.11.07р. по справі № 47/467-07

за позовом Закритого акціонерного товариства "Укравтоінвест", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислової компанії "Омега-Автопоставка", смт. Васищеве, Харківський район, Харківська область

про стягнення 28048,87 грн., -

встановила:

У вересні 2007 року Закрите акціонерне товариство "Укравтоінвест" (м. Київ) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка" (смт. Васищеве) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 28048,87 грн. на підставі неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу № 03044-07 від 23.03.2007р. Окрім того, позивач просив покласти на відповідача судові витрати у вигляді сплаченого держмита у розмірі 280,48 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.11.07р. по справі № 47/467-07 (суддя Светлічний Ю.В.) позовні вимоги задоволені повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка" на користь Закритого акціонерного товариства "Укравтоінвест" штраф у розмірі 28048,87 грн., держмито у розмірі 280,48 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить дане рішення скасувати та прийняти нове рішення з урахуванням всіх обставин справи.

Позивач у своїх запереченнях на апеляційну скаргу вважає доводи відповідача необґрунтованими та безпідставними, в зв'язку з чим просить залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши уповноважених представників позивача та відповідача, які підтримали свої позиції у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем 23 березня 2007 року укладено договір купівлі-продажу за № 03044-07 (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач ("Продавець") зобов'язався поставити і передати у відповідності (і по замовленню) позивача ("Покупця") товар, а позивач в свою чергу зобов'язався прийняти і оплатити товар на умовах, передбачених даним Договором і специфікацією до нього.

В силу положень цього Договору відповідач повинен був поставити трактори МТЗ-1025 у кількості 3 одиниць, МТЗ-1221.2 у кількості 2 одиниць та МТЗ-920 у кількості 7 одиниць в термін до 12.04.2007р. за умови 100 % передплати.

Відповідно до п. 1.2.1. Специфікації, що є невід'ємною частиною договору, позивач протягом 3 банківських днів з моменту виставлення рахунку, повинен перерахувати на поточний рахунок відповідача передплату в розмірі 100% від загальної вартості товару, вказаного в даній Специфікації.

На виконання умов Договору позивач 26.03.2007р. перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 1 411 938,00 грн., згідно наданого відповідачем рахунку-фактури № ХВ-0319557 від 23.03.2007р.

Окрім того, п. 1.3.2. Специфікації сторонами обумовлено строк поставки товару на склад позивача ("Покупця"), а саме - до 12 квітня 2007 року, за умови отримання оплати на поточний рахунок відповідача ("Продавця"), відповідно до Специфікації.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач 04 квітня 2007року здійснив поставку тракторів МТЗ "Беларус" - 1221.2 у кількості 2 одиниць у відповідності до актів приймання передачі транспортних засобів, чим виконав свої зобов'язання по Договору.

В обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідача суми пені за неналежне виконання умов Договору в сумі 28048,87 грн. позивач вказує на те, що у відповідності до наявних у матеріалах справи належних чином завірених копій Актів приймання передачі транспортних засобів поставку тракторів МТЗ "Беларус" - 920 у кількості 2 одиниці (№ двигуна 760511 та 760661) відповідач здійснив 30 травня 2007 року, тобто із простроченням виконання своїх зобов'язань за Договором на 47 днів; поставку тракторів МТЗ "Беларус" - 920 у кількості 2 одиниць (№ 761319, 761316) відповідач здійснив 07 червня 2007року, чим прострочив виконання своїх зобов'язань за Договором на 55 днів; поставку тракторів МТЗ "Беларус" - 920 у кількості 3 одиниць (№ двигунів 258009, 258662,255931) та МТЗ "Беларус" - 1025 у кількості 3 одиниць (№ 253118,253114, 257698) відповідач здійснив 20 червня 2007 року із простроченням виконання своїх зобов'язань за Договором на 68 днів.

Приймаючи оскаржене рішення господарський суд виходив з того, що оскільки відповідач належним чином свої зобов'язання за спірним Договором не виконав, нарахування суми штрафних санкцій в сумі 28048,87 грн. відповідає вимогам Договору та чинному законодавству України, в зв'язку з чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог про їх стягнення з відповідача на користь позивача.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки дані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та наявним матеріалами, що є у справі, їм дана правильна та повна правова оцінка. А відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків господарського суду обставинам справи, вказуючи на узгодження між сторонами у справі нових строків поставки товару шляхом обміну листами за допомогою факсимільного зв'язку з представником ТОВ "Торгова компанія "Укравтопром", який діяв як повірений від імені позивача на підставі укладеного між цими організаціями договору доручення № 1 від 17.03.07р.

Проте з даними посиланнями не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вони не стосуються обумовлених сторонами строків поставки за Договором купівлі-продажу за № 03044-07 від 23 березня 2007 року, який є предметом спору у даній справі.

Так, статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема договори та інші правочини.

При цьому, за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

При цьому, відповідач не надав як суду першої так і апеляційної інстанції доказів дотримання вимог ст. 188 Господарського кодексу України, положеннями якої регулюється порядок зміни та розірвання господарських договорів, а саме доказів укладення відповідної додаткової угоди на підставі вищезазначених листів, якою б позивач та відповідач змінили строки поставки товару саме за спірним Договором. Окрім того, жодних доказів належним чином оформленої згоди позивача на відстрочення терміну поставки товару за Договором купівлі-продажу за № 03044-07 від 23 березня 2007 року матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

На підставі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у тому числі штраф та пеня (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

При розгляді даної справи господарським судом Харківської області по суті факт відсутності порушень з боку відповідача щодо строків поставки за Договором купівлі-продажу за № 03044-07 від 23 березня 2007 року не знайшов свого підтвердження.

Отже, враховуючи вказане, а також те, що спірним Договором сторони встановили відповідальність за порушення строків виконання зобов'язань у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних зобов'язань за кожен день прострочки, а нарахування пені в сумі 28048,87 грн. повністю відповідає вимогам чинного законодавства України і відповідач погоджується з таким розміром нарахувань, що підтвердила представник останнього в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 22.01.2008р., тому колегія суддів приходить до висновку, що позивач має всі правові підстави вимагати стягнення пені у вказаній сумі.

Разом з цим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним зауважити, що при прийнятті оскарженого рішення господарський суд Харківської області в його мотивувальній та резолютивній частині помилково вказав форму відповідальності відповідача за порушення строків виконання зобов'язань за спірним Договором у вигляді штрафу, замість пені, що нараховувалась позивачем у відповідності з положеннями Договору та вимог чинного законодавства. При цьому, вказана помилка не впливає на правильний висновок господарського суду та резолютивну частину судового акту щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми неустойки (пені) в розмірі 28048,87 грн.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та викладених в апеляційній скарзі доводів не надав як суду першої так і апеляційної інстанції належних доказів які б підтверджували реальну і правову обґрунтованість для звільнення від відповідальності за порушення строків виконання зобов'язань за спірним Договором у вигляді сплати пені в сумі 28048,87 грн. за несвоєчасне виконання його умов.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству, а в силу ч. 7 цієї ж статті господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначені вимоги чинного законодавства колегія суддів вважає, що господарський суд у своєму рішенні дійшов вірного висновку про правомірність вимог позивача, оскільки факт порушення відповідачем умов спірного Договору та вимог чинного законодавства доведений позивачем належним чином та у повному обсязі.

Таким чином, факти, викладені в апеляційній скарзі відповідачем і його посилання на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді справи, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, а тому рішення господарського суду Харківської області від 26.11.2007 року по справі № 47/467-07 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи заявника, з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка", смт. Васищеве, Харківський район, Харківська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.11.07 року по справі № 47/467-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Демченко В.О.

Судді Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.