ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"21" жовтня 2008 р.

Справа № 4/107-08-2833

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді:  Бєляновського В.В.,

Суддів:  Шевченко В.В.

Мирошниченко М.А.

при секретарі   -
Волощук О.О.,

за участю представників:

Від позивача:
Безсмертний М.В.

Від
відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на рішення
господарського суду Одеської області

від
01.09.2008 року

у справі
№ 4/107-08-2833

за позовом:  Приватного підприємства “Торгівельний центр
“Старокінний”

до
відповідача: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

про
звільнення приміщення та стягнення 3693,80 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року приватне
підприємство “Торгівельний центр “Старокінний” звернулося до господарського
суду Одеської області з позовом до фізичної особи - підприємцяОСОБА_1 про
зобов'язання звільнити приміщення торговельного місця загальною площею 12,65
кв. м. -павільйону Ц/П - 69, вивезти товари, які знаходяться в приміщенні
павільйону та передати приміщення зазначеного павільйону по акту позивачеві, а
також про стягнення збитків та неустойки у розмірі 1846 грн. 90 коп.

В обґрунтування пред'явлених вимог позивач
посилався на те, що 01.10.2005 року між сторонами було укладено договір оренди
№ 833 про надання послуг по комплексному обслуговуванню торгового місця
-павільйону Ц/П - 69, строком до 03.06.2008 року. 15.05.2008 року та 26.06.2008
року позивач надіслав відповідачеві листи про закінчення строку оренди
павільйону та необхідності повернення павільйону до 03.07.2008 року по акту.
Проте, відповідач нехтуючи вимогами позивача продовжує використовувати
павільйон без правових на то підстав, що суттєво позбавляє позивача його
законних прав та інтересів щодо володіння і користування павільйоном та
одержання прибутків. А тому, на підставі ст. ст. 224, 291 ГК України, ст. ст.
400, 623, 758 ЦК України позивач просив про задоволення позову.

В процесі розгляду справи позивач
заявою від 28.07.2008 року уточнив свої позовні вимоги і на тих же підставах
просив господарський суд звільнити приміщення торговельного місця - павільйону
Ц/П - 69 шляхом вивезення товарів, які знаходяться в приміщенні павільйону та належать
суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 та передати приміщення зазначеного
павільйону позивачеві, а також стягнути з відповідача на свою користь суму
збитків та неустойки у розмірі 3 693 грн. 80 коп. Уточнені позовні вимоги
обґрунтовувалися тим, що на цей час відповідач продовжує користуватися
приміщенням спірного павільйону після закінчення дії договору № 833 від
01.10.2005р. та займає його без законних підстав, звільнити приміщення
відмовляється, чим порушує права позивача щодо володіння і користування
павільйоном та одержання прибутків. З травня по липень 2008 року включно
позивач розраховував на отримання орендної плати за це майно в розмірі 2770
грн. 35 коп. і зазначена сума є збитками позивача. З липня 2008 року відповідач
повинен був звільнити приміщення павільйону, а тому сума неустойки складається
із сплати додаткової орендної плати за користування ним за липень 2008 року у
розмірі 923 грн. 45 коп.

Приватний підприємець ОСОБА_1.
заперечував проти позову посилаючись на те, що належно виконуючи умови договору
про надання послуг № 833 від 01.10.2005р. він надіслав орендодавцю листа про
продовження строку його дії і таким чином дію договору продовжено на 5 років.
Листи позивача від 15.05.2008 року та від 26.06.2008р. йому не було вручено.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 01.09.2008 року у справі (суддя - Літвінов С.В.) уточнений позов
задоволено в повному обсязі з мотивів обґрунтованості позовних вимог.

В апеляційній скарзі приватний
підприємець ОСОБА_1. посилаючись на те, що господарський суд не дослідив
обставини справи, не дав належної оцінки хибності доказів позивача та поклав
тільки це в основу свого рішення, просить зазначене рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

За правилами встановленими ч. 3 ст.
77 ГПК України в засіданні суду оголошувалася перерва до 21.10.2008р.

Обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.03.2002 року між приватним підприємством “Старокінний ринок”, яке відповідно
до рішення засновника від 21.04.2008р. змінило своє найменування на приватне
підприємство “Торгівельний центр “Старокінний”, (орендодавець) та суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3. (орендар) було укладено
договір оренди № 5 частини павільйонів на секторі “Ц”: №№ 10,28,40,44,48,69 за
адресою: вул. Скісна, 19/1 та частини павільйонів на секторі “Т”: № № 1,2,3,7,8
за адресою: вул. Скісна, 13, строком до 01.03.2007 року. За умовами даного
договору орендар мав право передавати об'єкт оренди в суборенду фізичним та
юридичним особам в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

03.06.2003 року між приватним
підприємцем ОСОБА_3. (орендодавець) та приватним підприємцемОСОБА_1.(орендар)
було укладено договір № Ц/П-69 оренди павільйону, загальною площею 25.3 кв. м.,
що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Скісна, 19/1, для проведення
торговельної діяльності з реалізації товарів народного споживання або для
організації складу, строком до 03.06.2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується наявною в справі копією свідоцтва про смерть, виданого
виконкомом Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської
області від 14.09.2005 року.

Листом № 85 від 29.09.2005 року ПП
“Старокінний ринок” повідомило
приватного підприємцяОСОБА_1, що договір № Ц/П-69 від 03.06.2003р.
втратив свою силу у зв'язку із смертю приватного підприємця ОСОБА_3 і
01.10.2005 року підприємство з ним укладе договір.

01.10.2005 року між ПП “ТЦ
“Старокінний” (володілець) та приватним підприємцемОСОБА_1. (набувач) було
укладено договір № 833, відповідно до якого позивач зобов'язався в порядку і на
умовах, визначених цим договором, протягом визначеного у договорі строку
надавати відповідачу за плату послуги по комплексному обслуговуванню
павільйону, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Старокінний, загальною
площею 12,65 кв. м., відносно якого останній володіє майновим правом
користування згідно з договором № Ц/П-69 від 03.06.2003р., а відповідач
зобов'язався своєчасно і в повному обсязі оплачувати надані за цим договором
послуги.

Умовами даного договору визначено, що
комплексне обслуговування павільйону, що знаходиться на території ринку,
здійснюється володільцем. В межах зазначеного комплексного обслуговування
володілець здійснює заходи з прибирання території ринку, підтримання дорожнього
покриття в нормальному стані, забезпечення зовнішнього освітлення та
суспільного водопостачання, вивозу сміття з території ринку, проведення
поточного ремонту інженерних мереж та місць загального користування на ринку,
благоустрою ринку та прилеглої до нього території, організації і забезпечення
охорони території ринку, проведення заходів з дезинфекції, дезинсекції,
дератизації території ринку та інш.; договір вважається укладеним та вступає в
силу з моменту його підписання сторонами; строк дії договору починається з
моменту, вказаному у п. 8.1 цього договору та закінчується 03.06.2008р.; у
випадку, якщо після закінчення строку дії договору від сторін не надійшли
письмові повідомлення про припинення
цього договору, то він вважається продовженим на той же строк і на тих
же умовах.

Листами № 110 від 15.05.2008 року та
№ 157 від 26.06.2008 року позивач повідомив відповідача про те, що строк оренди
павільйону Ц/П-69 за договором № 833 від 01.10.2005р. закінчився 03.06.2008
року і пролонгація вказаного договору не передбачається та виклав вимогу у строк
до 03.07.2008 року звільнити орендований торговельний павільйон і передати його
по акту приймання - передачі. Доказами надсилання відповідачеві зазначених
листів є касовий чек підприємства
поштового зв'язку № 4045 та описи вкладення.

Проте, відповідач займаний павільйон
не звільнив, що і змусило позивача звернутися до господарського суду з цим
позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за
договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Частиною 6 вказаної статті закону
передбачено, що до відносин оренди
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ст. 774 ЦК України
передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за
згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк
договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору
піднайму застосовуються положення про договір найму.

Отже, за своєю правовою
природою договір № 5 від 01.03.2002 року, що був укладеним між позивачем і
приватним підприємцем ОСОБА_3., є договором оренди, а договір № Ц/П-69 від
03.06.2003р., що був укладений між останнім і відповідачем, є договором суборенди.

З аналізу вищенаведених правових норм
випливає, що сторонами договору суборенди виступають орендар і суборендар,
причому орендар виконує функції орендодавця. Суборендар у правових відносинах
із орендодавцем (у даному випадку - ПП “Старокінний ринок”) не перебуває.
Орендодавець має права і несе обов'язки тільки стосовно орендаря. Відносини
суборенди мають похідний, залежний характер від відносин оренди. Умови договору
суборенди залежать від умов договору оренди. Тому суборендар може користуватися
майном тільки відповідно до призначення, визначеного у договорі оренди. Строк
договору суборенди не повинен перевищувати строку договору оренди. Відповідно,
припинення договору оренди викликає припинення договору суборенди.

Частиною 1 ст. 781 ЦК України
встановлено, що договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи -
наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з моменту смерті приватного
підприємця ОСОБА_3., тобто з 14.09.2005 року, як договір оренди № 5 від
01.03.2003р., так і договір суборенди № Ц/П-69 від 03.06.2003р. припинилися.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами у справі договір    № 833
від 01.10.2005р. є договором про надання послуг (ст. 901 ЦК України),
відповідно до якого одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням
другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення
певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Загальні
положення про зазначений договір врегульовані Главою 63 ЦК України.

Отже, посилання позивача у позовній
заяві та заяві про уточнення позовних вимог на те, що договір № 833 від
01.10.2005р. є договором оренди, є помилковим. У зазначеному договорі відсутні
такі істотні умови передбачені статтею 284 ГК України, які притаманні договору
оренди, а саме: об'єкт оренди (склад і
вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається
договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання
амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його
повернення або викупу.

Таким чином, з моменту припинення
договору суборенди, тобто з 14.09.2005 року відповідач користується нежитловим
приміщенням торговельного павільйону Ц/П-69, що знаходиться в м. Одесі, вул.
Скісна, 19/1, без будь - яких правових підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України
у  разі
припинення  договору  найму
наймач  зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Статтею 387 ЦК України передбачено,
що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 400 ЦК України
недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має
на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або
яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним
володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про
витребування цього майна.

Таким чином, звертаючись до
господарського суду з даним позовом позивач діяв як визнаний відповідачем
власник орендованого майна і правові підстави для визнання знаходження
відповідача правомірним у приміщенні торговельного павільйону, зазначеному у
договорі № Ц/П-69 від 03.06.2003р., відсутні.

Посилання відповідача на звернення у
квітні 2008 року до позивача з заявою щодо пролонгації договору № 833 від
01.10.2005р., не приймається судом до уваги, оскільки зазначений договір не є
договором оренди і відповідно, не надає відповідачеві підстав користуватися спірним
майном.

За вимогами ст. 224 ГК України
учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки суб'єкта права або законні інтереси якого
порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управлена
сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа,
яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо
інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою,  якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від
неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 623
ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові
завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання,
доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У відповідності з вимогами п.4 ст.611
Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного
зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу
України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена вигода).

Важливим елементом доказування
наявності упущеної вигоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли
у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції
дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових
рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України
від 30.05.2006 у справі № 42/266 - 6/492).

Між тим, позивачем в порушення вимог
ст. 33 ГПК України не доведено за допомогою законодавчо встановлених засобів
доказування ні наявності збитків у своїй майновій сфері, ані протиправності дій
відповідача, його вини та причинного зв'язку між такими протиправними діями і
збитками. Із змісту позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог не
вбачається, що позивачем наводилися доводи щодо наявності усіх елементів складу
цивільного правопорушення в діях відповідача, а також про вжиті ним заходи щодо
одержання упущеної з вини відповідача вигоди, а із змісту рішення не
вбачається, що місцевим господарським судом ці доводи перевірялися та робилися
відповідні висновки.

Окрім того, з розрахунків позивача
випливає, що свою упущену вигоду він рахує за травень, червень, липень 2008
року включно, хоча повідомленнями № 110 від 15.05.2008 року та № 157 від
26.06.2008р. вимагав від відповідача звільнити займаний павільйон до 03.07.2008
року.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що сторони у правових відносинах між собою щодо оренди спірного
павільйону не перебували. А тому, заявлена позивачем вимога про стягнення з
відповідача неустойки у розмірі 923, 45 грн. за невиконання обов'язку щодо
повернення спірного павільйону з посиланням на ч. 2 ст. 785 ЦК України є
безпідставною і задоволена бути не може.

Слід зазначити, що місцевий
господарський суд фактично ухилився від дослідження і правової оцінки вказаних
обставин, які мають істотне значення для справи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
відповідача щодо пролонгації договору № 833 від 01.10.2005р. та не повідомлення
його належним чином про звільнення займаного павільйону, не заслуговують на
увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом
апеляційної інстанції, не впливають на правильність вирішення цього спору по
суті.

Зроблене скаржником
витлумачення  ч. 1 ст. 79 ГПК України
базується на старій редакції цієї процесуальної норми, яку було змінено згідно
з Законом України від 18.11.2003р. № 1255-ІV.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд
надав невірну юридичну оцінку обставинам справи та неправильно застосував норми
матеріального права, у зв'язку з чим зазначене рішення в частині стягнення з
відповідача на користь позивача збитків у сумі 2770, 35 грн. та неустойки в
сумі 923, 45 грн. підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у
задоволенні позову в цій частині.

Згідно зі ст. ст. 44, 49 ГПК України
за рахунок відповідача позивачеві підлягають відшкодуванню  пропорційно
розміру задоволених  вимог витрати
зі сплати державного мита в сумі 85 грн. та на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу в сумі 59 грн.

Керуючись  ст. ст.
99, 101-105, 122  ГПК України,
колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської
області від 01.09.2008 року у справі №
4/107-08-2833 в частині стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
на користь приватного підприємства “Торгівельний центр “Старокінний” збитків в
сумі 2770,35 грн. та неустойки в сумі 923,45 грн., а також витрат зі сплати
державного мита в сумі 187 грн. та на інформаційно - технічне забезпечення
судового процесу в сумі 118 грн. скасувати, стягнення за скасованим в цій
частині рішенням припинити.

У задоволенні позову приватного
підприємства “Торгівельний центр “Старокінний” до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 в частині стягнення збитків в сумі 2770,35 грн. та неустойки в сумі
923,45 грн. відмовити.

Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) на користь Приватного підприємства “Торгівельний
центр “Старокінний”(, р/р 5101 у АБ “Південний”в
м. Одеса, МФО 328209 ) витрати зі сплати державного мита в сумі 85 грн. та на
інформаційно - технічне забезпечення судового процесу в сумі 59 грн.

В решті частини рішення
господарського суду Одеської області від 01.09.2008 року у справі №  4/107-08-2833 залишити без змін.

Доручити господарському суду Одеської
області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена  у
касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя
Бєляновський В.В.

Судді
Мирошниченко М.А.

Шевченко В.В.