СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.08                                                                                 Справа № 16/3.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом

Державного підприємства "Ровенькиантрацит", м. Ровеньки Луганської області

до Приватного підприємства "Луганськтехпром", м. Луганськ

про стягнення 2094 грн.

при секретарі судового засідання Лисенко В.П.

за участю представників сторін:

від позивача –Кощеєва Ю.В., дов. від 28.12.07. №1-3/3д-29,

від відповідача –не прибув,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: заявлена вимога про стягнення з відповідача боргу в сумі 2094грн. по оплаті залізничного тарифу при поставці позивачем у 2003 році вугілля на користь відповідача по договору поставки від 12.06.03. №11/118/155ГП.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не прибув, участі повноважного представника не забезпечив, хоча був повідомлений про час і місце проведення судового засідання належним чином. Про причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до правил ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Між сторонами по справі укладено договір поставки від 12.06.03. №11/118/155ГП, на підставі якого продавець (позивач) зобов’язався поставити покупцю (відповідачу) товар –вугілля – в асортименті, по ціні та у кількості, визначених в умовах вказаного договору та додатку до договору від 12.06.03. №1, а відповідач зобов’язався прийняти і оплатити товар та залізничний тариф по доставці товару - на умовах 100% передоплати. Залізничний тариф сплачує відповідач (покупець) окремим цільовим платежем.

Позивач звернувся з даним позовом до суду з приводу заборгованості відповідача по оплаті залізничного тарифу в сумі 2094грн. при поставці позивачем у 2003 році вугілля на користь відповідача по договору поставки від 12.06.03. №11/118/155ГП. Представник позивача у судовому засіданні стверджував, що повної передоплати від відповідача за оплату залізничного тарифу Державне підприємство "Ровенькиантрацит", м. Ровеньки Луганської області (позивач) не отримало при поставці товару, у зв’язку з чим за відповідачем утворився борг в сумі 2094грн., який позивач просить стягнути на свою користь.

В підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, позивач надав до матеріалів позову договір поставки від 12.06.03. №11/118/155ГП з додатком, дві претензії про вимогу оплатити зал. тариф в сумі 2094грн., податкову накладну від 29.08.03. №1532 про оплату 1745грн. залізничного тарифу та накопичувальні картки.

Відповідач у судове засідання не прибув, доводів позивача не оспорив.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухав представника позивача, оцінивши надані ним докази своїх вимог до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.55 Конституції України особа має право на звернення до суду у зв’язку з порушенням її прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»облік господарських операцій здійснюється на підставі первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо –безпосередньо після її закінчення. Первинний документ –документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні») –повинен матиме обов’язкові реквізити: назву, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданим залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за № 863/5084 (далі Правила), накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею та користь третьої особи – одержувача.

Суд, у відповідності до ст.43 ГПК України і з урахуванням викладених правил ст. 6 Статуту залізниць України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оцінив докази, визначені позивачем і додані до матеріалів справи, якими він підтверджує борг відповідача в сумі 2094грн. по оплаті залізничного тарифу при поставці позивачем у 2003 році вугілля на користь відповідача по договору поставки від 12.06.03. №11/118/155ГП, а саме –дві претензії про вимогу оплатити зал. тариф в сумі 2094грн. –від 13.01.06. №48юр, від 27.03.07. №69юр, податкову накладну від 29.08.03. №1532 про оплату 1745грн. залізничного тарифу та роздрукований лист з назвою «накопичувальні картки»(без чітко визначеної назви, підпису особи, яка склала документ, печатки або штампу).

Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що належні докази здійснених постачальником (позивачем) господарських операцій по поставці вугілля у 2003 році на користь відповідача та оплаченого при цьому залізничного тарифу на суму 2094грн. - в матеріалах справи відсутні.

При оцінці доказів суд враховував правила ст. 6 Статуту залізниць України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2 Правил і виходив з того, що поставка продукції повинна бути підтверджена залізничними накладними та квитанціями про оплату залізничного тарифу, які повинні містити обов’язкові реквізити, вказані в законі. Податкова накладна, в якій не вказано навіть дату і номер договору, лист з надрукованими реквізитами без чітко визначеної назви, підпису особи, яка склала документ, печатки або штампу та претензії про вимогу оплати тарифу не можуть бути визнані судом як належні докази правомірності заявлених позивачем вимог у відповідності до правил ст.34 ГПК України.

З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для того, щоб дійти обґрунтованого висновку, що відповідач припустив порушення прав позивача, своєчасно не сплативши борг в сумі 2094грн. по оплаті залізничного тарифу при поставці позивачем у 2003 році вугілля на користь відповідача по договору поставки від 12.06.03. №11/118/155ГП.

Відповідно до правил ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.55 Конституції України, керуючись ст.ст. 33,34,44,49,75,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Відмовити у позові.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 21.01.08.

Суддя                                                                                  Р.М. Шеліхіна