ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14.01.08
Справа № 18/550н.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши
матеріали справи за позовом приватного підприємця
ОСОБА_1, м. Краснодон Луганської області

до:     1-го відповідача -
відділу державної виконавчої служби Краснодонського
міськрайонного управління юстиції, м.
Краснодон Луганської області

2-го відповідача -товариства
з обмеженою відповідальністю «ЮГ», м. Краснодон Луганської області

3-го відповідача -приватного
підприємства науково-виробничої фірми «Поіск», м. Луганськ

про
звільнення
майна з-під арешту та визнання недійсним акту опису й арешту майна

за участю представників сторін:

від
позивача:                     ОСОБА_2
за довіреність № 2551 від 01.10.2007;

від
1-го відповідача:          не прибув;

від
2-го відповідача:           Суботіна В.Є.
-ген. директор, паспорт, наказ;

від 3-го відповідача:          Гуровська Л.С. за дов. від
01.01.2007.

Суть спору:
позивачем заявлено вимоги:

-          про звільнення  його майна (меблів, комп'ютерної та
оргтехніки) з-під арешту;

-          про визнання недійсним акту опису й
арешту майна від 30.10.2007 серії АА № 466177.

Позивач обґрунтовує свої вимоги
тим, що описане та арештоване 1-м відповідачем (ВДВС) майно насправді не є
майном 2-го відповідача (ТОВ «ЮГ»), як це вказано в акті опису й арешту.

Позивач зазначив, що описане і
арештоване майно є його власністю (він купив вказане майно у приватного
підприємця ОСОБА_3 за договором від 03.05.2007 та накладними від 22.05.2007 №
2205/3 і від 08.06.2007 № 0806/01, а також у ТОВ «ЮГ»за договором
купівлі-продажу товарів від 01.07.2007 і накладними від 02.08.2007 №
РН-0000016, № РН-0000017.

Позивач також зазначив, що опис і
арешт майна проводилися у квартирі, яка є його власністю, а не у приміщенні
боржника (ТОВ «Юг»).

1-й відповідач (ВДВС) проти позову
заперечує посилаючись на те, що при проведенні опису й арешту майна боржник
(«ТОВ «Юг») не надав ніяких документів, які б підтверджували, що це майно не
його.

2-й відповідач («ТОВ «Юг») позов
визнав в повному обсязі.

3-й відповідач (ПП НВФ «Поіск»)
проти позову заперечує посилаючись на те, що вказані позивачем накладні були
сфальсифіковані, тобто складені вже після проведення опису і арешту майна.

3-й відповідач пред'явив до позивача
та 2-го відповідача зустрічний позов про визнання недійсним укладеного між ними
договору купівлі-продажу товарів від 01.07.2007, в зв'язку з тим, що на думку
3-го відповідача вказаний договір є фіктивним і укладений з метою ухилення від
виконання рішення суду про стягнення з 2-го відповідача на користь 3-го
відповідача грошових коштів в сумі 32241,69 грн.

Зустрічний позов обґрунтований тим,
що декларація ТОВ «Юг»з податку на додану вартість за серпень 2007 р. не передбачає
в собі наявності суми ПДВ за вищевказану операцію купівлі-продажу.

В судовому засіданні 10.01.2008 було
оголошено перерву до 14.01.2008 (11.00).

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Луганської області від 14.08.2007 по справі № 14/492, яке набрало законної
сили, з 2-го відповідача (ТОВ «Юг») на користь 3-го відповідача (ПП НВФ
«Посік») були стягнуті грошові кошти в загальній сумі 32241,69 грн.

1-м відповідачем -відділом державної
виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції (далі
-ВДВС) в ході примусового виконання вказаного рішення суду 30.10.2007 були
проведені опис й арешт майна боржника, про що був складений акт опису й арешту
від 30.10.2007  серії АА № 466177.

Позивач в позовній заяві вказав, що
описане та арештоване ВДВС майно є його власністю та знаходилося у його
квартирах за адресами: АДРЕСА_1.

Позивач також зазначив, що описане та
арештоване майно він купив у приватного підприємця ОСОБА_3 за договором від
03.05.2007 та накладними від 22.05.2007 № 2205/3, від 08.06.2007 № 0806/01
(крісло, 2 дзеркала, годинник, картину, 2 телефони, 2 факси, 5 опалювачів, 3
вентилятори), а також у ТОВ «ЮГ» за договором купівлі-продажу товарів від
01.07.2007 і накладними від 02.08.2007 № РН-0000016, № РН-0000017 (принтер,
комп'ютери, автоматизоване робоче місце, копіювальний апарат, кондиціонери,
столи шафи, м'який куток, стільці полиці, крісла, факс).

На підставі викладеного позивач
заявив вимоги:

-          про звільнення  його майна (меблів, комп'ютерної та
оргтехніки) з-під арешту;

-          про визнання недійсним акту опису й
арешту майна від 30.10.2007 серії АА № 466177.

1-й відповідач (ВДВС) проти позову
заперечує посилаючись на те, що при проведенні опису й арешту майна боржник
(«ТОВ «Юг») не надав ніяких документів, які б підтверджували, що це майно не
його; крім того сам власник квартир, де описувалося майно, при опису й арешту
не був присутнім.

2-й відповідач («ТОВ «Юг») позов
визнав в повному обсязі.

3-й відповідач (ПП НВФ «Поіск»)
проти позову заперечує посилаючись на те, що вказані позивачем накладні були
сфальсифіковані, тобто складені вже після проведення опису і арешту майна.

3-й відповідач вказав, що в двох
квартирах позивача, де здійснювалися опис й арешт майна (АДРЕСА_1), фактично
знаходилося офісне приміщення 2-го відповідача; позивач є одним із засновників
2-го відповідача; на момент проведення опису й арешту майна 2-й відповідач не
подав доказів права власності позивача на майно.

3-й відповідач пред'явив до позивача
та 2-го відповідача зустрічний позов про визнання недійсним укладеного між ними
договору купівлі-продажу товарів від 01.07.2007, в зв'язку з тим, що на думку
3-го відповідача вказаний договір є фіктивним і укладений з метою ухилення від
виконання рішення суду про стягнення з 2-го відповідача на користь 3-го
відповідача грошових коштів в сумі 32241,69 грн.

Зустрічний позов обґрунтований тим,
що декларація ТОВ «Юг»з податку на додану вартість за серпень 2007 р. не
передбачає в собі наявності суми ПДВ за вищевказану операцію купівлі-продажу.

1-й відповідач (ВДВС) підтримав
зустрічний позов.

Позивач та 2-й відповідач проти
зустрічного позову заперечують посилаючись на його необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що первісний позов
підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню за
таких підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про виконавче провадження»виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання, роботи боржника або за місцезнаходженням його
майна. Якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

Згідно довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 21.11.2007
боржник (2-й відповідач -ТОВ «ЮГ) знаходиться за юридичною адресою: м.
Краснодон Луганської області, вул. П. Котова, 1.

Разом з цим, опис й арешт майна
проводилися ВДВС в двох квартирах АДРЕСА_1.

Вказані квартири належать позивачу на
праві приватної власності, що підтверджується нотаріально завіреними договорами
купівлі-продажу від 28.08.2003 та від 16.12.2003.

Доводи 3-го відповідача про те, що у
вказаних квартирах на час проведення опису й арешту майна фактично знаходилося
офісне приміщення 2-го відповідача не підтверджено ніякими доказами і
спростовується поясненнями позивача та 2-го відповідача.

Таким чином, виконавчі дії -опис й
арешт майна боржника проводилися не за
місцезнаходженням його постійно діючого органу.

1-й та 3-й відповідачі зазначили, що
у вказаних квартирах позивача знаходилося майно боржника (2-го відповідача),
яке і було описано й арештовано.

Однак, 1-й та 3-й відповідачі не
подали суду жодного доказу цих своїх доводів.

Згідно ч. 1 ст. 53 закону України
«Про виконавче провадження»державний виконавець має право на пропозицію
боржника або стягувача звернути стягнення на майно
боржника, що знаходиться в інших осіб.

Зазначені особи
зобов'язані на запит державного виконавця
надати у визначений ним строк відомості про належне боржникові майно, що
знаходиться у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржникові (ч.
2 ст. 53 Закону).

Одержавши
від названих осіб відомості про наявність майна боржника, державний
виконавець описує це майно в присутності понятих, вилучає його і
реалізує у встановленому цим Законом порядку (ч. 2 ст. 53 Закону).

Проте, 1-й відповідач (ВДВС) запити
позивачу (щодо надання відомостей про належне боржникові майно, що
знаходиться у нього) не направляв, відповідей по наявність у
позивача такого майна, не одержував.

Таким чином, ВДВС проводив опис й
арешт майна боржника не за місцезнаходженням його постійно діючого органу, а у
двох приватних квартирах позивача, і без наявності відомостей
про те, що майно, розташоване в цій квартирі, належить боржникові.

Тобто, ВДВС без наявності
законних підстав, тобто незаконно, здійснив
опис й арешт майна, яке знаходилося в квартирах позивача.

Крім того, ВДВС ніяким чином не
пересвідчився, що описане й арештоване ним майно дійсно належить
боржнику.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що описане та арештоване майно до проведення опису й арешту було
продане боржником позивачу та приватному підприємцю ОСОБА_3, що підтверджується
договором від 03.05.2007 (з ОСОБА_3), накладними 2-го
відповідача від 22.05.2007 № 2205/3, від 08.06.2007 № 0806/01, договором
купівлі-продажу товарів від 01.07.2007 (з ТОВ «Юг»), накладними 2-го
відповідача від 02.08.2007 № РН-0000016, № РН-0000017, платіжними
дорученнями позивача від 15.08.2007 № 181, від 16.08.2007 № 182, від
17.08.2007 № 183, від 20.08.2007 № 188.

Продане 2-м відповідачем своє майно
на дату його продажу не знаходилося під арештом або іншим обтяженням, і тому,
могло бути відчужене 2-м відповідачем.

За таких обставин, первісний позов,
в частині вимог про звільнення з під арешту майна позивача, яке вказане в акті
опису й арешту від 30.10.2007 серії АА № 466177, підлягає задоволенню.

Доводи 3-го відповідача про те, що
накладні 2-го відповідача від 02.08.2007 були сфальсифіковані, не приймаються
судом до уваги, так як вказані доводи є по суті звинуваченням у скоєнні
злочину, тоді як згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Вирок суду з кримінальної справи, що
набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні
спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені (ч. 3 ст. 35
Господарського процесуального кодексу України).

3-й відповідач не подав
господарському суду вироку суду, яким встановлено факт фальсифікації накладних
2-го відповідача від 02.08.2007.

Тому, ці доводи 3-го відповідача є
безпідставними і не приймаються судом до уваги.

Клопотання 3-го відповідача від
09.01.2008 про направлення запиту до ДПІ в м. Краснодоні (про достовірність
відображення відповідачем свідчень у документах податкової звітності) та від
11.01.2008 про призначення судової бухгалтерської експертизи (з питання
правильності відображення 2-м відповідачем свідчень у документах податкової
звітності) не підлягають задоволенню в зв'язку з тим, що вони не мають значення
для розгляду справи, так як правильність або неправильність ведення податкового
обліку не стосується питань виникнення та реалізації права власності.

Первісний позов, в частині вимог про
визнання недійсним акту опису й арешту майна від 30.10.2007 серії АА №
466177, не підлягає задоволенню, так як вказаний акт не є актом у
розумінні ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (він не є ні
нормативним актом, ні актом індивідуальної дії, так як в цьому акті лише
вказується майно, яке описане і арештоване; цей акт не містить приписів, які
породжують права і обов'язки особи).

За таких обставин, в позові, в
частині вимог про визнання недійсним акту опису й арешту майна, слід відмовити,
в зв'язку з неправильним визначенням позивачем способу захисту прав.

Зустрічний позов про визнання
недійсним укладеного між позивачем (за первісним позовом) та 2-м відповідачем
(за первісним позовом) договору купівлі-продажу товарів від 01.07.2007, не
підлягає задоволенню за таких підстав:

Позивач за зустрічним позов просить
визнати вказаний договір недійсним в зв'язку з тим, що він є фіктивним
(ст. 234 Цивільного кодексу України).

Фіктивність договору обґрунтована у
зустрічному позові тим, що декларація ТОВ «Юг»з податку на додану вартість за серпень
2007 р. не передбачала в собі наявності суми ПДВ за вищевказану операцію
купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 234 Цивільного
кодексу України фіктивним  є  правочин,  який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відображення або невідображення у
податковому обліку, в тому числі в декларації з податку на додану вартість,
операції купівлі-продажу не свідчить та не може свідчити про фіктивність
правочину, так як правовими наслідками договору купівлі-продажу є перехід права
власності на майно.

Позивач за зустрічним позовом взагалі
не обґрунтував та не довів суду, що оспорюваний ним договір купівлі-продажу був
укладений без наміру створення правових наслідків.

Разом з цим, сторони за оспорюваним
договором заявили суду, що договір був укладений саме з наміром створення
правових наслідків, і  фактично був
виконаний обома сторонами (за накладними від 02.08.2007 № РН-0000016, №
РН-0000017 було передано майно; платіжними дорученнями від 15.08.2007 № 181,
від 16.08.2007 № 182, від 17.08.2007 № 183, від 20.08.2007 № 188 була сплачена
вартість купленого майна).

Позивач за зустрічним позовом також
не обґрунтував та не довів, що вказаний договір укладено у супереч вимогам діючого
законодавства.

За таких обставин, в зустрічному
позові слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України витрати позивача за первісним позовом на державне мито в
сумі 85 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі
118 грн. покладаються на 1-го та 2-го відповідачів в рівних
частинах, в зв'язку з тим, що спір виник з їх вини (ВДВС провів опис майна
боржника незаконно, не пересвідчився, чи є це майно власністю
боржника, не зважаючи на те, що опис й арешт майна він проводив
не в приміщенні боржника, а у приватній квартирі іншої особи; ТОВ
«Юг»при проведенні опису й арешту майна не надало ВДВС доказів,
що воно продало це майно і воно не є його власністю).

Судові витрати позивача за первісним
позовом покладаються на останнього в зв'язку з відмовою у первісному позові.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          Первісний позов задовольнити
частково.

2.          Звільнити з під арешту
все майно, вказане в акті опису й арешту від 30.10.2007 серії АА
№ 466177, який складено державним виконавцем відділу державної
виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції Жигуліною
Н.В.

3.          В решті первісного позову відмовити.

4.          Стягнути з відділу
державної виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції,
м. Краснодон Луганської області, Мікроцентр, 4, на
користь приватного підприємця ОСОБА_1,
який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати
на державне мито в сумі 42,50 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59 грн.;
наказ видати.

5.          Стягнути з товариства
з обмеженою відповідальністю «ЮГ», м. Краснодон Луганської області,
вул. П.Котова, 1, ідентифікаційний код 32025513, на користь приватного
підприємця ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати на державне мито в
сумі 42,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 59 грн.; наказ видати.

6.          У зустрічному позові відмовити.

7.          Судові витрати за зустрічним позовом
покласти на позивача за зустрічним позовом.

14 січня 2008 р. було оголошено
лише вступну та резолютивну частину рішення. Рішення, оформлене відповідно до
ст. 84 ГПК України, підписано 21 січня 2008 р.

На підставі ч. 3 ст. 85 ГПК України
дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
В.В. Корнієнко