КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2008                                                                                           № 11/461

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

за участю секретаря

судового засідання

представників сторін

- позивача: Матвєєв А.С. (дов. від 03.12.07 № 134/ю),

- відповідача: Соколовський В.В. (дов. від 18.06.07 № 18-18/06/07),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Українсько-німецького племінного підприємства з іноземними інвестиціями в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія-Генетик"

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.12.2007

у справі № 11/461

за позовом                               Українсько-німецького племінного підприємства з іноземними інвестиціями в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія-Генетик"

до                                                   Товарисвта з обмеженою відповідальністю "Грантес"

про                                                  визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Українсько-німецьке племінне підприємство з іноземними інвестиціямив формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Асканія-Генетик” (далі-позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Грантес” (далі-відповідач) про визнання договору про сумісну діяльність від 20.02.03 № СД-1 недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.12.07 в позові відмовлено повністю.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в повному обсязі у зв’язку з порушенням норм матеріального права, неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, поклавши на відповідача судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів позивача, вважаючи їх безпідставними, а рішення місцевого господарського суду – обґрунтованим, та таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просить залишити рішення суду 1-ої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

20.02.03 між сторонами у справі було укладено договір про сумісну діяльність № СД-1 (далі – договір № СД-1), відповідно до п.1.1 якого сторони зобов’язалися сумісно діяти для досягнення спільної господарської цілі – виробництво сільськогосподарської продукції з метою отримання прибутку. Термін дії зазначеного договору, з урахуванням додаткових угод до нього, сторони узгодили до 31.12.05.

01.03.05 між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за договором №СД-1 за період ведення сумісної діяльності з 01.01.04 по 01.01.05, яким визначено заборгованість позивача перед відповідачем.

ТОВ “Грантес” звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до УНПП “Асканія-Генетик” про стягнення заборгованості за договором № СД-1.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 15.08.06 у справі № 13/260-ПН-05, яке набрало законної сили 27.08.06, в задоволенні позову ТОВ “Грантес” відмовлено у зв’язку з недодержанням ним положень ст. 530 ЦК України щодо звернення до боржника із вимогою про виконання зобов’язання.

Зазначеним вище рішенням суду встановлено, що заборгованість УНПП “Асканія-Генетик” перед ТОВ “Грантес” станом на 01.12.05 складає 97 554,79 грн. На виконання умов договору ТОВ “Грантес” протягом його дії здійснювало внески в сумісну діяльність, а саме протягом 2003-2005 років ним передано, що слідує зі складеного реєстру та доданих до нього первинних бухгалтерських документів, УНПП “Асканія-Генетик” до спільної діяльності в 2003-2004 роках 263 627, 85 грн., а в 2005 році – 30 729,50 грн. В свою чергу, УНПП “Асканія-Генетик” передано ТОВ “Грантес” за накладними від 04.12.03 №ВН-000002, від 20.07.04 № 427 та від 20.08.04 № 425 продукції на загальну суму 196 802,56 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що рішенням Господарського суду Херсонської області від 15.08.06 у справі № 13/260-ПН-05 встановлено обставини, які свідчать про реальність і дійсність договору № СД-1 та виконання сторонами його умов.

ТОВ “Грантес” вдруге звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до УНПП “Асканія-Генетик”. За результатами розгляду справи № 4/296-06 Господарським судом Херсонської області було прийнято рішення від 31.10.06, яким позовні вимоги задоволено.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 31.10.06, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.07.07, підтверджено факти щодо дійсності договору № СД-1, його виконання та існування заборгованості ТОВ УНПП “Асканія-Генетик” перед ТОВ “Грантес” в сумі 95 506,72 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, судами встановлено факти щодо реальності та дійсності договору № СД-1, його виконання сторонами та наявність заборгованості позивача перед відповідачем за договором.

Колегія суддів так само, як і суд 1-ої інстанції враховує, що позивач під час розгляду справ №№ 13/260-ПН-05, 4/296-06 не зазначав про недійсність договору № СД-1 та заперечував існування заборгованості за ним.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на відсутність у директора підприємства – Антонюка М.В. необхідного обсягу дієздатності для укладення договору № СД-1 (згідно п. 10.4. Статуту ТОВ УНПП “Асканія-Генетик”), що у відповідності до вимог ч.2 ст. 203 ЦК України є підставою для його недійсності.

Аналіз правовідносин між сторонами свідчить, що за своєю правовою природою ці відносини носять характер сумісної діяльності. В момент їх виникнення вони підлягали регулюванню Главою 38 Цивільного кодексу Української РСР (далі – ЦК УРСР).

Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦК УРСР за договором про сумісну діяльність сторони зобов’язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети.

Для досягнення мети, зазначеної у статті 430 цього Кодексу, учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою участю. Грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю (ч.1, 2 ст. 432 ЦК УРСР).

Згідно ч.1 ст. 433 ЦК УРСР порядок покриття витрат, передбачених договором про сумісну діяльність, і збитків, що виникли в результаті сумісної діяльності, визначається договором.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами за договором № СД-1, продовжувались після набрання чинності Цивільним кодексом України (01.01.04), колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що до них слід застосовувати відповідні положення цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підпунктом “ж” п.10.4. статуту позивача, зареєстрованого Районною радою народних депутатів Чаплинського району Херсонської області 14.09.94 за № 21299765 встановлено, що до виключної компетенції Зборів Учасників відноситься вирішення питання, зокрема, про відкриття представництва, створення філій та дочірніх підприємств, їх реорганізація та затвердження положень про них або їх статутів, призначення їх керівників, участі Підприємства в інших підприємствах (товариствах) та договірних об’єднаннях, в тому числі делегування останнім будь-яких з передбачених предметом діяльності Підприємства функцій.

Відповідно до положень Закону України “Про господарські товариства” питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу.

Колегія суддів погоджуючись з висновками місцевого суду вважає помилковими доводи позивача, що результатом укладення договору № СД-1 стало створення спільного простого товариства.

Згідно зі ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов’язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об’єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об’єднання вкладів учасників.

Крім того, створення спільного простого товариства не передбачено і текстом самого договору № СД-1.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що директор позивача Антонюк М.В., укладаючи спірний договір, не приймав рішень з питань, які відносяться до виключної компетенції зборів учасників товариства, та діяв у межах наданих йому повноважень.

Відповідно до вимог ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов’язки з моменту вчинення цього правочину.

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст. 1131 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем в порушення вимог ст. 33 ГПК України не було надано ні суду 1-ої інстанції, ні апеляційному господарському суду доказів, які підтверджують те, що питання про укладення останнім договорів про спільну діяльність віднесено до виключної компетенції загальних зборів товариства. Подібних обмежень статутом позивача не встановлено.

Згідно ч.3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов’язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

В пп. “ж” п. 10.4. статуту, на який позивач посилається як на підставу для визнання спірного договору недійсним, йдеться про те, що питання участі підприємства в інших підприємствах (товариствах) та договірних об’єднаннях, відноситься до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства. Зазначене, в даному випадку, жодним чином не впливає на право директора укладати договори про сумісну діяльність.

Відповідно до ст. 12 статуту позивача внутрішній контроль за фінансовою та господарського діяльністю Дирекції підприємства здійснює Ревізійна комісія. Ревізія фінансової та господарської діяльності здійснюється не рідше одного разу на рік. Ревізійна комісія доповідає про здійснені перевірки зборам учасників, складає висновок по річних звітах та балансу підприємства. Ревізійна комісія зобов’язана вимагати скликання зборів учасників підприємства, якщо нею виявлені факти грубих порушень законодавства, установчих документів підприємства, рішень зборів учасників або інших службових зловживань з боку членів Дирекції, що загрожують суттєвим інтересам підприємства.

Позивачем також не було надано суду доказів того, що починаючи з 2003 року Ревізійною комісією ТОВ УНПП “Асканія-Генетик” виявлено порушення при укладенні договору № СД-1 або відповідне питання виносилось на збори учасників, які, відповідно до ст. 10 статуту, визначають основні напрямки діяльності підприємства, порядок формування та використання коштів спеціальних фондів, розподілу прибутку, та порядок покриття збитків.

Твердження позивача про те, що п. 6.1 договору суперечить принципам спільної діяльності, оскільки позбавляє останнього права на частину прибутку колегія суддів вважає безпідставним, оскільки пунктами 6.2.-6.6. договору передбачено розподіл отриманого від спільної діяльності прибутку між обома сторонами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог, та відмову у їх задоволенні.

У зв’язку із подачею позову до суду відповідач звернувся для захисту своїх прав за правовою допомогою до Адвокатського об’єднання “Адвокатська компанія “Соколовський і партнери”, що підтверджується договором від 01.11.07 № 44.

Відповідно до п. 4.1.1. цього договору відповідач сплатив Адвокатському об’єднанню грошові кошти за надання правової допомоги в сумі 4 963 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 04.12.07 № 186, від 15.11.07 № 168 та проміжним актом про надання правової допомоги від 07.12.07.

Пунктом 1 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 04.03.98 № 02-5/78 “Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” судові витрати це пов’язані з розглядом справи в господарському суді витрати, які складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення експертизи (аудиту), призначеної господарським судом, витрат, пов’язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, сплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов’язаних з розглядом справи.

Керуючись ч. 5 ст. 49 ГПК України, суд правомірно поклав судові витрати зі сплати відповідачем Адвокатському об’єднанню “Адвокатська компанія “Соколовський і Партнери”4 963 грн. за надання адвокатських послуг на позивача.

Доводи позивача у скарзі щодо порушення місцевим судом норм матеріального права, неповного з’ясування обставин справи колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони відтворюють доводи, викладені останнім у позовній заяві. Ці обставини були досліджені та правильно оцінені судом 1-ої інстанції під час розгляду справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом повно з’ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а рішення винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Колегія суддів задовольняє подане представником відповідача клопотання про збільшення судових витрат, оскільки у зв’язку із зверненням позивача до суду апеляційної інстанції відповідачу довелося повторно звернутися до АО “Адвокатська компанія “Соколовський і Партнери” за правовою допомогою та сплатити 2576 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 23.01.08 № 4 та проміжним актом № 2 про надання правової допомоги від 06.02.08.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 20.12.07 у справі № 11/461залишити без змін, а апеляційну скаргу Українсько-німецького племінного підприємства з іноземними інвестиціями в формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Асканія-Генетик” – без задоволення.

Стягнути з Українсько-німецького племінного підприємства з іноземними інвестиціями в формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Асканія-Генетик” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Грантес” 2576 грн. судових витрат.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

05.03.08 (відправлено)