ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"06" березня 2008 р.

Справа № 4/16

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/ 16

за позовом: Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград", 25009, м. Кіровоград, вул. 50-років Жовтня, 19-а,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Водне господарство", 25006, м. Кіровоград, вул. Озерна балка, 3а,

про стягнення 266 517, 76 грн.

Представники сторін :

від позивача - Омелькін О.М., довіреність № 471/21 від 17.07.07 ;

від позивача - Слюсар О.В., довіреність № 470/21 від 17.07.07 ;

від відповідача - участі не брали. В судове засідання 06.03.2008 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший час та дату враховуючи перебування представника відповідача Бойченко Л.В. на лікарняному. Господарський суд не найшов підстав для відкладення розгляду справи, оскільки оголошення перерви чи відкладення розгляду справи можливе лише в межах передбаченого ст. 69 ГПК України двохмісячного строку розгляду справи. Крім того, зазначене клопотання відповідача, на думку суду, задоволенню не підлягає, оскільки: по-перше, свідчить про факт належного повідомлення сторони про час та місце судового засідання; по-друге, відповідач не є фізичною особою-підприємцем, а є товариством з обмеженою відповідальністю з певною штатною чисельністю працівників, тому відповідач не був позбавлений права уповноважити на участь у судовому засіданні будь-якого з працівників підприємства або звернення до фахівців в галузі права для надання юридичної допомоги; по-третє, витребувані ухвалою суду від 25.01.2008 року документи від відповідача надано лише у вигляді відзиву без приведення власного розрахунку втрат від інфляції, процентів річних та пені, не перешкоджають розгляду справи та врахувати заперечення щодо невірного нарахування втрат від інфляції і процентів річних починаючи з 1 числа місяця, а не з 5 числа як передбачено умовами договору. Перешкоди для розгляду справи в судовому засіданні відсутні. Неявка представника відповідача не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Крім того, навіть на обґрунтування в якості підстави для відкладення перебування представника відповідача на лікарняному вказану обставину відповідачем не підтверджено документально. Поряд з цим, господарським судом відповідно до ухвали від 25.01.2008 року визнано обов’язковою явку представників сторін в судове засідання, а відповідач в клопотанні не заявляв будь-яких пропозицій щодо огляду або витребування додаткових доказів відповідно до ст.ст. 38-39 ГПК України.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст. 75 ГПК України на підставі наявних у справі матеріалів та при даній явці сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Водне господарство", 25006, м. Кіровоград, вул. Озерна балка, 3а заборгованості по оплаті за надані послуги по лабораторному дослідженню води в розмірі 266 517, 76 грн., з яких 222938 грн. 08 коп. основний борг, 25677 грн. 85 коп. втрати від інфляції, 4207 грн.. 13 коп. проценти річних та 13694 грн. 70 коп. пені за несвоєчасне проведення оплати на користь Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград", 25009, м. Кіровоград, вул. 50-років Жовтня, 19-а.

Відповідач позовні вимоги визнає частково, посилається на неправильне визначення позивачем періодів за які нараховано втрати від інфляції, проценти річних та пеню.

В судовому засіданні 06.03.2008 року представниками позивача підтримані позовні вимоги повністю.

Дослідивши матеріали справи та правовідносини між учасниками спору і надавши їм правову оцінку, господарський суд -,

ВСТАНОВИВ :

Правовідносини між учасниками спору виникли на підставі укладеного 03.05.2006 року договору №91 про надання послуг по лабораторно - виробничому контролю якості питної води (в подальшому договір), предметом якого сторона в результаті вільного волевиявлення визнали зобов'язання виконавця (позивач по справі) Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" надання послуг по лабораторному - виробничому контролю якості питної води для замовника ( відповідач по справі) Товариство з обмеженою відповідальністю "Водне господарство", а відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати вартість наданих послуг.

Згідно п. 3.1 договору оплата встановлюється відповідно до розрахунку вартості проведення лабораторних досліджень (додаток 1 до договору) та оформлюється актом виконаних робіт відповідно виставленого рахунку до 5 числа наступного місяця. Крім того, згідно п. 3.3 договору в разі несвоєчасного розрахунку замовнику нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки до повного погашення заборгованості.

Умови договору повноважними представниками сторін прийняті в результаті вільного волевиявлення без будь-яких заперечень чи зауважень, підписи повноважних представників сторін скріплено відтисками печаток підприємств.

Відповідно до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та зареєстрована в Мін’юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб’єктів господарської діяльності. Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

На виконання умов договору позивачем в період з січня 2007 року по листопад 2007 року надавались відповідачу передбачені послуги згідно до погодженого кошторису та повноважними представниками сторін підписувались без зауважень чи будь-яких заперечень акти виконаних робіт (а.с. 9-25) та в надавались рахунки – фактури на проведення оплати отриманих послуг (а.с. 27-36). Крім того, станом на 26.10.2007 року проведено звірку даних бухгалтерського обліку та визначено фактичну заборгованість відповідача на суму 206419 грн. (а.с. 37). Враховуючи часткове погашення заборгованості та відсутність нарахування за жовтень 2007 року станом на 01.01.2008 року сума основного боргу складає 222938 грн. 08 коп. та її наявність і розмір фактично визнана відповідачем.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками спору, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, оскільки, є обґрунтованими вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 222938 грн. 08 коп.

Такий висновок господарський суд зробив на підставі наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 901 цього Кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу (виконати певні дії або здійснити певну діяльність, що приносить користь), а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, строки та у порядку, що встановлені договором (статті 903, 905 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України надана послуга підлягає сплаті по–перше, за умови закріплення у договорі розміру, строку і порядку оплати.

За приписами статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, господарський суд вважає, що викладені умови договору, права та обов'язки сторін, порядок виконання договору, дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено договір про надання послуг.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639, 655, 691 ЦК України підтверджують що це саме договір про надання послуг.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спір фактично виник через небажання відповідача провести оплату отриманих від позивача послуг на суму 222938 грн.08 коп.

Укладений між сторонами договір та норми діючого законодавства не містять підстав для звільнення відповідача від обов'язку виконати зобов'язання по оплаті фактично отриманих послуг.

Позивач правомірно просить стягнути основний борг в розмірі 222938 грн.08 коп. з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Крім цього, п. 3.3 договору передбачено, що за прострочення виконання зобов'язання покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. За розрахунками позивача сума пені за наданими послугами, враховуючи часткове погашення заборгованості починаючи з 21.08.2007 року виходячи з розміру облікової ставки НБУ 8% з 01.06.2007 року складає 13694 грн. 70 коп.

Господарський суд приймає до уваги, що при нарахуванні пені позивач врахував вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України про порядок застосування штрафних санкцій за приписом якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане. Отже, визначальним при визначенні періоду за який можливе нарахування та стягнення пені є п.3.3 договору згідно до якого при укладанні договору сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за невиконання зобов'язань за даним договором здійснюється згідно до вимог законодавства, тобто в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Господарський суд не погоджується з запереченнями відповідача про необґрунтованість вимог щодо стягнення пені враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1 Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, зміст пункту 3.3 договору про надання послуг, який передбачає наслідки несвоєчасної оплати отриманих послуг та встановлює пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ відповідає вимогам законодавства, оскільки на думку господарського суду до стягнення може бути визначена лише пеня, яка нарахована у відповідності до вимог вказаних нормативних актів, тобто виходячи з розміру, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, тобто 16% річних у відповідні періоди.

При цьому господарський суд враховує, що в період коли позивачем заявлено вимоги про стягнення пені згідно до Постанови НБУ з 01.06.2007 року облікова ставка залишалась сталою в розмірі 8%.

Відповідальність за неналежне виконання грошових зобов’язань регулюється спеціальним законом, який передбачає стягнення лише пені, розмір якої обмежений подвійною обліковою ставкою Національного банку України. З даною нормою Закону кореспондується стаття 343 Господарського кодексу України, згідно з пунктом 2 якої платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та стаття 231 Господарського кодексу України, пунктом 6 якої встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Отже, при визначенні розміру відповідальності за невиконання грошових зобов'язань пріоритет надається положенням укладеного між сторонами договору в частині, що не суперечить вимогам закону.

Господарським судом не вбачається підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки належні до сплати штрафні санкції у вигляді пені не є надмірно великими порівняно із збитками кредитора та відповідачем не подано до суду доказів про майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні та про наявність не лише майнових але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій. При цьому господарським судом враховується, що відповідачем лише частково виконувались зобов'язання по проведенню оплати вартості фактично отриманих послуг, тобто ступінь виконання зобов'язання, який суд може взяти за підставу для зменшення розміру штрафних санкцій фактично є нульовим.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, що складає: проценти річних за період з 05.02.2007 року по 31.12.2007 року в розмірі 4207 грн. 13 коп. та втрати від інфляції за період з 05.02.2007 року по 31.12.2007 року включно в розмірі 25677 грн. 85 коп.

При цьому господарським судом не приймається до уваги та розцінюється як необґрунтована позиція відповідача викладена в його відзиві на позов про те, що позивачем безпідставно проводиться нарахування втрат від інфляції та процентів річних починаючи з 1 числа місяця який слідує за розрахунками всупереч вимогам п.3.1 договору яким передбачено виконання зобов'язання по оплаті до 5 числа. Позиція відповідача повністю спростовується наданим позивачем розрахунком втрат від інфляції (а.с.40) та процентів річних (а.с.41). Як вбачається із вказаних розрахунків втрати від інфляції нараховуються за період з 05.02.2007 року із суми заборгованості 44681 грн. 87 коп., індексу інфляції 100,6 та днів прострочення в цьому місяці 16 при загальній кількості днів в лютому 28 та складають 153 грн. 19 коп. до 21.02.2007 року, а починаючи з 21.02.2007 року за 7 днів в розмірі 52 грн. 02 коп. враховуючи погашення загальної заборгованості 21.02.2007 року на суму 10000 грн. та зменшення починаючи з цієї дати заборгованості. Станом на 01.03.2007 року у відповідача є заборгованість в розмірі 34681 грн. 87 коп., яка виникла в результаті лише часткової оплати отриманих послуг в січні 2007 року і продовжує існувати до 05.03.2007 року, коли за умовами договору настає час проводити оплату отриманих послуг в лютому 2007 року на суму 41833 грн. 16 коп. (а.с.28), тому починаючи з 05.03.2007 року до 31.03.2007 року при нарахуванні пені позивач обґрунтовано застосовує суму основного боргу в розмірі 76066 грн. 41 коп.

Аналогічним чином та правомірно проведено нарахування втрат від інфляції та процентів річних з дотриманням умов договору про необхідність проведення оплати не пізніше 5 числа місяця що слідує за розрахунковим. Приведені в розрахунку втрат від інфляції та процентів річних відомості повністю узгоджуються з підписаними сторонами актами про надання послуг та рахунками – фактурами на проведення оплати.

Суми, що підлягають до стягнення перебувають в межах позовних вимог.

Господарським судом приймається до уваги, що сторонами не виконано вимоги суду щодо проведення звірки взаємних розрахунків згідно до ухвали суду від 25.01.2008 року, оскільки до суду не подано акт звірки. Однак, позивач подав складений ним в односторонньому порядку акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2008 року та додаток до вказаного акту, однак сторонами не подано будь-які документи про узгодження сум та позивач не надав документів про направлення вказаного акту для підпису відповідачу, а відповідач не направив складений позивачем акт ( в разі його отримання від позивача) до суду зі своїми поясненнями чи запереченнями.

За приписами ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Господарський суд звертає увагу на ту обставину, що позивач обґрунтував свої позовні вимоги нормами матеріального права, зокрема статтями 16, 525, 526, 549 та 625 ЦК України та ст.193 ГК України які регулюють загальні умови виконання зобов'язань. Так, за приписами ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (435-15) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Управнена сторона має право не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання.

Таким чином, акт звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю, оскільки через невиконання ним умов договору позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав та поніс додаткові витрати.

Керуючись ст.ст. 34, 49, 82, 84, 116, 117 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Водне господарство", 25006, м. Кіровоград, вул. Озерна балка, 3а (р/р 1751 в КБ "ПриватБанк" , МФО 323583, ) заборгованість по оплаті за надані послуги в розмірі 266 517, 76 грн., з яких 222 938 грн. 08 коп. основний борг, 25 677 грн. 85 коп. втрати від інфляції, 4 207 грн. 13 коп. проценти річних та 13 694 грн. 70 коп. пеня за несвоєчасне проведення оплати, суму сплаченого державного мита в розмірі 2 665 грн. 17 коп. та витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. на користь Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград", 25009, м. Кіровоград, вул. 50-років Жовтня, 19-а (р/р 2613 у КОФ УСБ, МФО 323293, ).

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного господарського суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя Ю.І. Хилько