ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2008 р.

№ 6/11/12/2/3911

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Адвіс" (далі Товариство)

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду

від

01.11.07

у справі

№ 6/11/12/2/3911

господарського суду

Хмельницької області

за позовом

прокурора Хмельницької області (далі Прокурор)

в інтересах держави в особі

Міністерства промислової політики України

(далі Міністерство)

до

Товариства

про

стягнення 1 138 854,06 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- Прокурора:

не з'явився;

- Міністерства:

Суічмезов Р.В. (за дов. № 20/5-4-16 від 12.01.08)

- у судовому засіданні 24.01.08, 31.01.08;

- Товариства:

Єлизар'єв С.В. (за дов. б/н від 29.03.07)

- у судовому засіданні 24.01.08;

Нижний А.В. (за дов. б/н від 31.07.07)

- у судовому засіданні 24.01.08, 31.01.08.

Ухвалою від 14.12.07 Вищого господарського суду України касаційна скарга Товариства була прийнята до провадження, розгляд справи у судовому засіданні призначено на 24.01.08.

У судовому засіданні 24.01.08 відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 3 ст. 77, ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 24.01.08 було оголошено перерву до 31.01.08 для виготовлення та оголошення вступної та резолютивної частин постанови Вищого господарського суду України, які оголошено у судовому засіданні 31.01.08.

Рішенням від 03.08.07 господарського суду Хмельницької області (суддя Танасюк О.Є.) позовні вимоги задоволено.

З Товариства до Державного бюджету України стягнуто 1 388 854,06 грн. боргу, 13 888,75 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 01.11.07 Житомирського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Горшкової Н.Ф., суддів –

Майора Г.І., Філіпової Т.Л.) рішення від 03.08.07 господарського суду Хмельницької області залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства –без задоволення.

Рішення попередніх судових інстанцій мотивовані тим, що кошти державного бюджету на здійснення заходів, пов'язаних із збільшенням обсягів виробництва техніки для агропромислового комплексу та розвитку ринку цієї техніки було виділено на умовах повернення, проте доказів повернення спірної суми коштів Товариством надано не було.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 03.08.07 господарського суду Хмельницької області та постанову від 01.11.07 Житомирського апеляційного господарського суду скасувати, та припинити провадження у справі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 43, п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України,

п. 3 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, скаржник вважає, що спір у даній справі не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки є спором з приводу виконання адміністративного договору.

На день розгляду справи у судовому засіданні 24.01.08 та оголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні 31.01.08 письмові відзиви на касаційну скаргу від Прокурора та Міністерства не надійшли.

У судовому засіданні 24.01.08 представник Міністерства щодо доводів, викладених у касаційній скарзі, заперечував, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просив касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, на виконання бюджетної програми "Державна підтримка вітчизняного машинобудування для агропромислового комплексу", відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 42-р від 08.02.02 "Про використання коштів державного бюджету, передбачених на фінансову підтримку вітчизняного машинобудування для агропромислового комплексу" та згідно Порядку використання коштів державного бюджету, передбачених на здійснення заходів, пов'язаних із збільшенням обсягів виробництва техніки для агропромислового комплексу та розвитком ринку цієї техніки (затвердженого наказом Міністерства промислової політики України та Міністерства фінансів України від 05.03.02 № 93/155) 08.07.02 між Міністерством (Замовник) та Товариством (Виконавець) було укладено договір № К-4974/2 про фінансову підтримку на здійснення заходів, пов'язаних із збільшенням обсягів виробництва техніки для агропромислового комплексу та розвитком ринку цієї техніки (далі Договір), відповідно до п. 1 якого Товариством отримано з державного бюджету кошти в розмірі 1 400 000,00 грн. на здійснення заходів, пов'язаних із збільшенням обсягів виробництва техніки для агропромислового комплексу та розвитком ринку цієї техніки.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно п. 3 Договору Товариство взяло на себе обов'язок направити вказані кошти на фінансування виробництва і реалізацію техніки на ринку агропромислового комплексу України, виготовити техніку до травня 2003 року, реалізувати її та повернути надані йому кошти протягом 3-х років, починаючи з 2003 року згідно графіка їх повернення, який є додатком № 2 до Договору.

Вирішуючи спір, попередні судові інстанції встановили, що згідно графіка повернення бюджетних коштів, одержаних як фінансову допомогу, Товариство повинно було повертати кошти: в 2003 році – 420 000,00 грн., в 2004 році –490 000,00 грн., в 2005 році –490 000,00 грн., однак, Товариством свої зобов'язання за Договором не виконано та повернуто лише частину грошових коштів у розмірі 11 145,94 грн., у зв'язку з чим на момент вирішення спору, заборгованість Товариства склала 1 388 854,06 грн.

Разом з тим, встановлено, що для забезпечення виконання вказаного зобов'язання між сторонами було укладено договір застави від 23.05.03, відповідно до умов якого в разі невчасного повернення фінансової допомоги в заставу переходить корпус № 2 Товариства (виробничі приміщення площею

7 600,00 кв.м.), що знаходиться за адресою: м.Хмельницький, вул.Чорновола, 88, вартістю 2 166 000,00 грн.

Щодо доводів скаржника проте, що даний спір відноситься до адміністративної юрисдикції колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає наступне.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що

ст. 124 Конституції України регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 22 Закону України "Про судоустрій України" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності. Місцеві адміністративні суди розглядають адміністративні справи, пов'язані з правовідносинами у сфері державного управління (справи адміністративної юрисдикції).

За змістом п. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам, зокрема, підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій України", та вимоги ст.ст. 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведене у ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, де під такою справою визначено переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Правовий аналіз чинного законодавства свідчить про те, що справи за участю господарюючих суб'єктів та суб'єктів владних повноважень, що не мають ознак справ адміністративної юрисдикції повинні розглядатися господарськими судами на загальних підставах. До таких справ належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

При цьому, враховується, що не всі угоди, укладені суб'єктами владних повноважень, їх посадовими чи службовими особами на реалізацію своїх повноважень, відносяться до адміністративних договорів.

Згідно зі ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний договір –це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб?єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. Тобто зі змісту адміністративного договору вбачається наявність відносин влади і підпорядкування, що відрізняє його від цивільних угод. У разі ж укладання цивільної угоди між суб'єктом владних повноважень і суб'єктом господарської діяльності договірні відносини між сторонами ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності. Тому до адміністративних договорів не відносяться угоди, укладені за правилами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного або господарського законодавства.

Як вбачається з Договору в спірних правовідносинах Міністерство виступає лише в якості замовника на виробництво техніки для агропромислового комплексу. При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, Товариство отримало бюджетні кошти на конкурсній основі, з чого випливає, що воно вільно погодилось на умови Договору та мало можливість відмовитись від його укладення, а отже сторони виступали рівними учасниками господарських відносин.

Також враховується, що як встановлено попередніми судовими інстанціями, у п. 6.3 Договору сторони передбачили, що стосовно виконання цього Договору вони керуються діючим цивільним законодавством України.

З огляду на викладене колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що дана справа відноситься до компетенції господарських судів, а тому доводи скаржника про припинення провадження по даній справі є безпідставними та не можуть бути прийняті до уваги.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, з метою забезпечення виконання Договору між сторонами було укладено договір застави відповідно до умов якого в разі невчасного повернення фінансової допомоги в заставу переходить корпус № 2 Товариства вартістю 2 166 000,00 грн.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеному правовому положенню юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було. При цьому, без належної уваги та правової оцінки з боку суду першої та апеляційної інстанцій залишились обставини щодо вчинення Міністерством певних дій на виконання договору застави, проте з'ясування цієї обставини має суттєве значення для вирішення питання щодо наявності підстав для задоволення позову. Належне з'ясування та оцінка судом зазначеного питання, яке має істотне значення, є необхідним для правильного вирішення даного спору.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір розглянуто судами першої та апеляційної інстанцій без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення місцевим судом не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Адвіс" задовольнити частково.

Рішення від 03.08.07 господарського суду Хмельницької області та постанову від 01.11.07 Житомирського апеляційного господарського суду у справі № 6/11/12/2/3911 господарського суду Хмельницької області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська