ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2008 р.

№ 5/344

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

М.Остапенка,

Є. Борденюк,

В. Харченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Виробничо-комерційна фірма "Горизонт"

на постанову

від 16.10.2007 року

Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі

№ 5/344

за позовом

Спільного українсько-американського підприємства "Реверс Оіл"

до

ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Горизонт"

про

стягнення 77 115,29 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

довіреність від 15.01.2005 року

відповідача

довіреність від 22.07.2007 року

Заслухавши суддю-доповідача –Є. Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

В червні 2007 року спільне українсько-американське підприємство "Реверс Оіл" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Горизонт" про стягнення трьох процентів річних в сумі 15181,79 грн., інфляційних –619330,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Рішенням арбітражного суду Полтавської області від 17.10.2000 року по справі №4/503 (суддя Вільховий В. Л.) частково задоволені позовні вимоги спільного українсько-американського підприємства "Реверс Оіл" до ТОВ " Виробничо-комерційна фірма "Горизонт" про стягнення боргу, пені, річних та збитків, завданих інфляцією по контракту №01/4-29 від 25.06.1999 року, стягнуто з розрахункового рахунку відповідача на користь позивач борг в сумі 276 968,88 грн. та витрати по сплаті державного мита у розмірі 1700,00 грн. (а.с. 8-9).

17.10.2000 року на виконання вказаного рішення арбітражним судом Полтавської області був виданий наказ №4/50 (а.с. 10).

01.12.2000 року арбітражний суд Полтавської області виніс ухвалу по справі №4/503, згідно якою відповідачу була надана відстрочка виконання рішення суду до 01.07.2001 року (а.с. 24).

06.07.2001 року арбітражний суд Полтавської області виніс ухвалу по справі №4/503, згідно якої відповідачу була надана відстрочка виконання рішення суду до 01.12.2001 року (а.с. 26).

17.01.2002 року господарський суд Полтавської області виніс ухвалу по справі №4/503 про поновлення строку дії наказу та видав наказ на виконання рішення №4/503 від 17.01.2002 року (а.с. 29).

15.02.2002 року було відкрите виконавче провадження по виконанню наказу № 4/503 від 17.01.2002 року господарського суду Полтавської області (а.с. 31).

В ході виконавчого провадження з примусового виконання наказу арбітражного суду Полтавської області № 4/503 від 17.10.2000 року, позивач на виконання судового рішення отримав 108282,38 грн. Останнє перерахування грошових коштів відповідачем в сумі 5847,42 грн. відбулося 18.05.2007 року. Заборгованість ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Горизонт" на даний час складає 168686,50 грн.

Таким чином, відповідач не виконав у встановлений термін обов'язків по сплаті позивачу грошових коштів, стягнутих рішенням арбітражного суду Полтавської області від 17.10.2002 року по справі № 4/503, а тому позивачем нараховані інфляційні витрати та річні за період з червня 2004 року по травень 2007 року, тобто за час простроченні виконання грошового зобов'язання.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.08.2007 року (суддя Гетя Н.Г.) позовні вимоги СП "Реверс Оіл" задоволені повністю.

Судом досліджено, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.06.2007 року (а.с. 18) порушено провадження по справі № 7/73 про визнання банкрутом ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Горизонт". Пунктом 5 вищевказаної ухвали введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з наслідками, передбаченими ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або я його банкрутом". Однак, на думку суду першої інстанції, інфляційні та річні - є не мірою відповідальності (не неустойка, не санкція), а платою за користування чужими грошовими коштами.

При винесенні рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач не виконує у встановлений термін обов’язків по сплаті позивачу грошових коштів, встановлених рішенням арбітражного суду Полтавської області від 17.10.2002 року у справі № 4/503 тому, згідно ст. 625 ЦК України, позивач правомірно просить стягнути інфляційні в сумі 61933,50 грн. та три проценти річних в сумі 15181,79 грн.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.10.2007 року (колегія суддів: Рудченко С.Г., Агрикова О.В., Мазур Л.М.) рішення господарського суду Полтавської області від 02.08.2007 року у справі № 5/344 змінено (зменшено розмір стягуваних інфляційних втрат до 55422,39 грн., витрат по сплаті державного мита до 706,04 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу до 108,04 грн.), в іншій частині рішення залишено без зміни.

Колегія апеляційного господарського суду не погодилась з розрахунком інфляційних втрат та прийняла до уваги довід відповідача, що судом першої інстанції не враховано подвійне нарахування позивачем інфляційних втрат на суму боргу. Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми позивачем виконано правильно.

Оскаржуючи судові рішення у касаційному порядку, ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Горизонт" посилається на неправильне застосування судом при ухваленні судових рішень норм права, а саме:

-          суд надав судовому рішенню статус грошового зобов'язання та застосував до виниклих правовідносин норм цивільного законодавства, в той час як судове рішення є адміністративним актом;

-          суд не застосував ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження", яка встановлює особу, яка має нести відповідальність за несвоєчасне виконання судового рішення;

-          судом невірно застосовано ст. 625 ЦК України, яка встановлює, що інфляційні збитки та 3% річних мають нараховуватися з моменту направлення кредитором вимог про їх сплату ;

-          судом не залучено до участі у справі орган державної виконавчої служби.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.

Рішенням арбітражного суду Полтавської області від 17.10.2000 року у справі № 4/503 присуджено до стягнення з ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Горизонт" на користь СП "Реверс Оіл" 197 710,80 грн. боргу, 39 120,10 грн. інфляційних витрат, 40 137,98 грн. пені –всього 276 968 грн., а також 1700 грн. витрат по сплаті державного мита, про що виданий наказ від 17.10.2000 року.

Позов заявлений про стягнення річних та інфляційних витрат за період з червня 2004 року по червень 2007 року, нарахованих на суму грошових коштів, примусове стягнення яких не завершене. На день звернення до суду з позовом, неоплаченою є сума 168 686,50 грн. Правовою підставою позову визначені положення ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто інфляційні витрати та річні є невід’ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу та з урахуванням строків позовної давності.

Зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст. 266 ЦК України).

Ухвалення 17.10.2000 року рішення про стягнення боргу свідчить про заявлення відповідного позову у межах строків позовної давності. Зважаючи на визначений ст. 71 ЦК УРСР строк для захисту права за позовом у три роки, заявлення позову у червні 2007 року про стягнення річних та інфляційних втрат є таким, що заявлений з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст.80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, судовими рішеннями попередніх інстанцій помилково задоволені позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та річних як невід’ємної частини боргу, право на вимогу якої виникло у 2000 році.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Горизонт" задовольнити.

Рішення від 02.08.2007 року господарського суду Полтавської області, постанову від 16.10.2007 року Київського міжобласного апеляційного господарського суду у справі № 5/334 скасувати.

У позові відмовити.

Головуючий, суддя                     М. Остапенко

Судді:           Є. Борденюк

В. Харченко