КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

18.03.08 р.                                                                                          № 14-09/3217

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді          Мостової Г.І..

суддів:                              Агрикової О.В.,

Фаловської І.М.

при секретарі судового засідання Рустам’яні Е.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Маньківський санаторій та дитячий лікувально-оздоровчий центр «Колос»на рішення господарського суду Черкаської області від 16.11.2007 р.

у справі № 14-09/3217 (суддя Хабазня Ю.А.)

за позовом Закритого акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія з надання екстреної медичної допомоги іноземним громадянам «Укрінмедстрах», м.Київ

до Відкритого акціонерного товариства «Маньківський санаторій та дитячий лікувально-оздоровчий центр «Колос», с.м.т. Маньківка

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог:

на стороні позивача:

1. Підприємство з іноземними інвестиціями компанія «Кока-Кола Беверіджиз Україна ЛТД», с. Велика Димерка Броварського району

2. Громадянин Кисельов Олександр В’ячеславович, м. Київ

на стороні відповідача: Громадянин Гарнага Віктор Йосипович, с.м.т. Маньківка

про стягнення 13 323,99 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Синюк С.Л. –дов. №722/2007 від 08.12.2007 р.

від відповідача: не з’явилися від третіх осіб: не з’явилися

встановив:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 16.11.2007 р. позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з ВАТ «Маньківський санаторій та дитячий лікувально-оздоровчий центр «Колос»на користь ЗАТ «Акціонерна страхова компанія з надання екстреної медичної допомоги іноземним громадянам «Укрінмедстрах»63656,34 грн. фактичних витрат страховика та 2656,17 грн. судових витрат; прийнято відмову позивача від позову і припинено провадження у справі в частині стягнення 4954,94 грн. фактичних витрат страховика; в решті позову –відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ВАТ «Маньківський санаторій та дитячий лікувально-оздоровчий центр «Колос»подало апеляційну скаргу б/н від 29.11.2007 р. (вх. суду № 2-04/3/824/3169 від 18.12.2007 р.), в якій просить скасувати рішення місцевого суду та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.12.2007 р. вищезазначена апеляційна скарга була прийнята до провадження та її розгляд було призначено на 05.02.2008 р. на 10-00 за участю повноважних представників сторін та третіх осіб. Ухвалою суду від 05.02.2007 р. розгляд справи було відкладено на 26.02.2008 р. на 10-40, у зв’язку з неявкою представників сторін, третіх осіб, невиконанням ними вимог ухвали суду, а також у зв’язку з необхідністю витребувати нові докази.

Ухвалою заступника Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 26.02.2008 р. строк розгляду справи було продовжено на підставі ст. 69 ГПК України.

Представник відповідача в судове засідання втретє не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, до канцелярії апеляційного суду подав клопотання б/н б/д (вх. суду №2-05/821/н від 18.03.2008 р.) про залучення до матеріалів справи доказів направлення апеляційної скарги та доданих до неї документи третім особам. Зазначені додаткові докази залучено до матеріалів справи на підставі ст.ст.99, 101 ГПК України.

Представники третіх осіб в судове засідання втретє не з’явилися, про причини неявки суд не повідомили, не виконали вимоги ухвали суду, витребуваних судом документів не подали.

Представник позивача проти апеляційної скарги усно заперечив, вимоги ухвали суду не виконав, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Колегія апеляційного господарського суду винесла на обговорення питання розгляду апеляційної скарги без участі представників відповідача та третіх осіб. Представник позивача вважає за можливе розгляд справи без участі представників ВАТ «Маньківський санаторій та дитячий лікувально-оздоровчий центр «Колос», підприємства з іноземними інвестиціями компанія «Кока-Кола Беверіджиз Україна ЛТД», громадянина Кисельова О.В. та громадянина Гарнаги В.Й. Враховуючи вищевикладене, колегія апеляційного господарського суду вирішила, що неявка представників відповідача та третіх осіб не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, а також враховуючи те, що про дату та час судового засідання учасники процесу були повідомлені належним чином. Окрім цього, ухвалою апеляційного суду від 26.02.2008 р. явка учасників процесу не була визнана обов’язковою.

Перевіривши матеріали справи та матеріли апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія апеляційного суду встановила наступне.

До господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява закритого акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія з надання екстреної медичної допомоги іноземним громадянам «Укрінмедстрах»про стягнення з відкритого акціонерного товариства «Маньківський санаторій та дитячий лікувально-оздоровчий центр «Колос», враховуючи уточнення позовних вимог, збитків за регресною вимогою, понесених в результаті настання страхового випадку, що стався з вини відповідача 20.06.2003 р. на 186-му кілометрі автодороги Київ –Одеса, з них: 73 568,15 грн. збитків, завданих внаслідок ДТП, 360 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, 23,16 грн. за надіслані телеграмами відповідачу та Гарназі В.Й. для проведення огляду автомобіля, 34,05 грн. за одержання довідки ДАІ про учасників ДТП та опис пошкоджень автомобілів, 790 грн. державного мита за подання позовної заяви, 118 грн. витрат на сплату інформаційно-технічних послу, 393,60 грн. за проведення експертизи Черкаського відділення КНДІСЕ від 05.07.2005 р. №299-АТ, 395 грн. за подання касаційної скарги, 610 грн. за виконання авто-товарознавчої експертизи Харьковським НДІ судових експертиз, 1 177,20 грн. за виконання авто-технічної експертизи Харьковським НДІ судових експертиз.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (страховик), уклав з ПІІ «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед»(страхувальник) генеральний договір №821/2002 страхування транспортних засобів. Об’єктом страхування за даним договором є майнові інтереси страхувальника пов’язані з володінням, розпорядженням та користуванням транспортними засобами, що належать страхувальнику на праві власності і зазначені в додатку №1 по договору, а також майнові інтереси страхувальника, пов’язані з відшкодуванням страхувальником збитків завданих життю, здоров’ю та/або майну третіх осіб в результаті ДТП за участю застрахованих транспортних засобів, майнові інтереси застрахованих осіб (водіїв та пасажирів) пов’язані з відшкодуванням збитків завданих їх життю, здоров’ю та працездатності в результаті ДТП. Страховими ризиками (випадками) є: угон, пошкодження, цивільна відповідальність, нещасний випадок (п.1 генерального договору). Згідно з додатком №1 до генерального договору за порядковим №14 був застрахований, серед інших автомобілів, автомобіль «Фольксваген-Пассат 1.8Т»державний номер 051-49 КМ, 2002 року випуску, страховий поліс №Б/2570885, що належить страхувальнику. Додатком №3 до додаткової угоди №6 генерального договору виправлена описка в додатку №1 до додаткової угоди №6 та додатку №2 до додаткової угоди №6, що стосується року укладення генерального договору. Страхова сума КАСКО еквівалентна долару США за договором становить 19030 грн., страхова премія КАСКО - 154080 грн.

20 червня 2003 року, на 186-ому кілометрі автодороги Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобілів «УАЗ-3962»державний номер 021-08 МЕ, який належить відповідачу, під керуванням Гарнаги В.Й. та «Фольксваген-Пассат 1.8Т»державний номер 051-49 КМ, що належить страхувальнику, яким керував водій Кисельов О.В.

Як вбачається з висновку спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України у Черкаській області №52 від 03.09.2004 р. в дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля «Фольксваген - Пассат»Кисельова О.В. невідповідності вимогам ПДР не має, а в діях водія автомобіля «УАЗ»Гарнаги В.Й. є невідповідність вимогам пунктів 10.4 та 10.8 ПДР; в причинному зв’язку з даною ДТП, з технічної точки зору, знаходиться здійснення маневру розвороту не з крайнього положення, як того вимагають ПДР, та зменшення швидкості автомобіля «УАЗ»на смузі руху, яка для цього не передбачена.

Однак, згідно ж з висновками спеціаліста Грищенко В.В. від 22.12.2004 р., технічну можливість уникнення зіткнення автомобілів мав водій автомобіля «Фольксваген-Пассат», для чого, з моменту виїзду автомобіля «УАЗ»на смугу руху його автомобіля, повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості, тобто, діяти відповідно до пунктів 1.5 та 12.3 ПДР; односторонні дії водія автомобіля «УАЗ»не виключали можливості наступу подій даної пригоди.

Висновком експертизи Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №299-АТ від 05.07.2005 р. було встановлено, що в дорожній обстановці, що склалася на момент ДТП, дії водія Гарнаги В.Й. не відповідали вимогам пунктів 10.1, 10.4 ПДР, а в діях водія Кисельова О.В. невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР, які вплинули на виникнення даної ДТП, не вбачається. Дослідження, проведені по обставинам даної ДТП, вказують на те, що в причинному зв’язку з виникненням ДТП, з технічної точки зору, знаходиться виїзд автомобіля «УАЗ»під керуванням водія Гарнаги В.Й. на смугу руху автомобіля «Фольксваген-Пассат»під керуванням водія Кисельова О.В. в момент, коли останній не мав технічної можливості уникнути зіткнення. В дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, водій автомобіля «УАЗ»виконуючи вимоги пунктів 10.1, 10.4 ПДР мав технічну можливість уникнення зіткнення із автомобілем «Фольксваген-Пассат», в той час коли водій автомобіля «Фольксваген-Пассат»не мав технічної можливості уникнення зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування в умовах даної ДТП.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи Харківського НДІСЕ ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса №10016/9764 від 23.02.2007 р., мінімальна швидкість руху автомобіля «Фольксваген-Пассат»до початку гальмування та на момент зіткнення складала біля 97 км/г. Для зупинки автомобіля «Фольксваген-Пассат»на відстані 39 м, його швидкість руху не повинна перевищувати 57 км/г. Водій Кісельов О.В. з моменту зміни напрямку руху автомобіля «УАЗ»повинен був діяти згідно з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. Водій Гарнага В.И. в даній дорожній ситуації повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру. В ситуації, що склалася, водій Кісельов О.В. не мав технічної змоги уникнути зіткнення автомобілів своєчасним гальмуванням.

Питання про те, яким було взаємне розташування транспортних засобів під час їх зіткнення по відношенню один до одного та на дорозі, та чи була технічна можливість у водія Кісельова О.В. уникнути пошкоджень окремих деталей автомобіля «Фольксваген-Пассат», не вирішувались у зв’язку з тим, що відповідь на них можлива лише у разі надання обох автомобілів у тому стані, у якому вони були після ДТП, однак, останні були відремонтовані. При цьому у мотивувальній частині висновку зазначено, що для перестроювання в смугу №8, розташовану лівіше смуги №7, водій Гарнага В.Й. включив показник повороту і почав зміщуватися вліво. Виходячи з цих даних, водій Кисельов О.В., при появі в його полі зору автомобіля «УАЗ», що рухався в попутному з ним напрямку у сусідній смузі, не повинен був приймати будь які зміни в прийнятому ним режимі руху. З моменту, коли водій Кисельов О.В. помітив, що на автомобілі «УАЗ»включився показник лівого повороту, він також не повинен був змінювати характер свого руху, оскільки перед зміною напрямку руху автомобіля «УАЗ»водій цього автомобіля повинен був надати автомобілю «Фольксваген-Пассат»перевагу, тобто пропустити його. З моменту ж зміни напрямку руху автомобіля «УАЗ»і виникнення небезпеки, водій Кисельов О.В. повинен був прийняти міри до гальмування та зупинки автомобіля, тобто діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій Гарнага В.Й., перед початком зміни напрямку руху автомобіля повинен був впевнитися в безпеці маневру. При наявності автомобіля на смузі руху, на яку водій Гарнага В.Й. збирався перестроїтися, він повинен був оцінити його швидкість руху та відстань, щоб при змінні руху не змусити водія гальмувати, або змінювати напрямок. Якщо ця відстань не достатня, то водій Гарнага В.Й. повинен був спочатку пропустити автомобіль «Фольксваген-Пассат»і тільки потім приступати до зміни напрямку руху. Іншими словами, в даній дорожній ситуації водій Гарнага В.Й. повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія апеляційного суду встановила, що висновки автотехнічної експертизи Харківського НДІСЕ ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса №10016/9764 від 23.02.2007 р. повністю співпадають з висновками автотехнічної експертизи Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №299-АТ від 05.07.2005 р., та в основному співпадають з висновком спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України у Черкаській області №52 від 03.09.2004 р., погоджується з висновками вказаних вище експертів про те, що висновки цих експертиз відрізняються від висновку спеціаліста Грищенко В.В. від 22.12.2004 р., який не працює в експертній установі, оскільки останнім не вірно вибрана методика дослідження, яка для аналогічних дорожніх ситуацій в експертних установах не прийнятна.

Відповідно до ст.4 ЦК УРСР підставою виникнення цивільних прав і обов’язків, у тому числі, щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов’язання, які виникають з угод або внаслідок заподіяння шкоди. Таким чином, права і обов’язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов’язання, а саме із зобов’язання, спричиненого заподіянням шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.ст.440, 441 ЦК УРСР організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов’язків. Гарнага В.Й. знаходився в трудових відносинах з відповідачем і на момент ДТП виконував свої трудові обов’язки. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справа за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв’язку з виконанням трудових (службових) обов’язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Відповідно до ст.450 ЦК УРСР організації і громадяни, діяльність яких пов’язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов’язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Із змісту наведеної норми вбачається, що відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки –автомобілем, є обов’язковим у будь-якому випадку (крім випадків про які йдеться у цій статті), тобто, загальне правило, за яким підставою для відшкодування в обов’язковому порядку є наявність вини заподіювача шкоди на дані правовідносини не розповсюджується.

Поряд з цим слід зазначити, що при вирішенні питання про відшкодування шкоди, спричиненої при взаємодії джерел підвищеної небезпеки (в даному випадку двох автомобілів), повинна враховуватися вина. При цьому законодавець не пов’язує встановлення вини у заподіянні шкоди з наявністю в діях винної особи складу злочину чи адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП.

Постановою Маньківського районного суду від 06.08.2003 р. водій відповідача –Гарнага В.Й. був визнаний винним у скоєнні даної ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу. Після скасування вказаної постанови, 24.12.2004 р. Маньківським районним судом провадження у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності Гарнаги В.Й. за ст.124 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення з посиланням на висновок спеціаліста Грищенко В.В. №87/12.04 від 22.12.2004 р.

Позивач платіжним дорученням №2721 від 17.11.2003 р. сплатив страхове відшкодування ПІІ «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» у розмірі 78523,09 грн. та направив відповідачу претензію за №01-1418 про відшкодування сплаченої суми. У відповіді на вказану претензію від 16.12.2003 р. №119 відповідач вимоги визнав і запропонував позивачу розстрочити на три роки виплату шкоди, на що 27.01.2004 р. за №01-67 позивачем було направлено угоду на погашення суми регресу з терміном сплати з 01.05.2004 р. по 01.10.2006 р. Однак, відповідачем остання не була підписана.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування»до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 9 вказаного закону передбачає, що страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого об’єкта, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

При цьому, колегія апеляційного суду враховує, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв’язок та є вина зазначеної особи.

Досліджуючи матеріали справи, колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що дії водія автомобіля «УАЗ»Гарнаги В.Й є неправомірними (порушено вимоги п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України), цими діями заподіяно безпосередню шкоду автомобілю «Фольксваген-Пассат»(на суму 65905,63 грн.), між діями і шкодою є безпосередній причинний зв’язок (дії Гарнаги В.Й. передують настанню збитків та є необхідною і не відворотньою умовою їх спричинення; шкідливий наслідок, що настав, викликаний діями Гарнаги В.Й, а не діями третіх осіб чи яких-небудь інших зовнішніх сил; якби Гарнага В.Й. надав перевагу і пропустив автомобіль «Фольксваген-Пассат», а потім почав змінювати характер свого руху ДТП не сталась би; ДТП сталась не внаслідок того, що автомобіль «Фольксваген-Пассат»рухався не по правій смузі, а внаслідок ненадання переваги в русі водієм автомобіля «УАЗ»), є вина Гарнаги В.Й. (повинен був і міг передбачати настання ДТП до того моменту, доки автомобіль «Фольксваген-Пассат»не випередить керований ним автомобіль «УАЗ», а тому не повинен був приймати будь-які зміни в прийнятому ним режимі руху).

З огляду на викладене, колегія апеляційного суду погоджується з тим, що право позивача на відшкодування понесених ним збитків внаслідок страхового випадку, який стався з вини відповідача є доведеним.

Шкода, яка заподіяна майну, визначається у вартості втраченого чи пошкодженого майна, а також у доходах, які можна було б отримати, якщо б воно не було втрачене чи пошкоджене (ст. 453 ЦК України).

Позивач 20.06.2003 р. направив Гарназі В.Й. телеграму про необхідність його участі 02.07.2003 року при проведенні дослідження автомобіля «Фольксваген-Пассат 1.8Т»на предмет отриманих ним пошкоджень.

02.07.2003 р. складена дефектна відомість огляду пошкоджень автомобіля «Фольксваген-Пассат 1.8Т»за участю представників позивача і ПІІ «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед»та Гарнаги В.Й., який від підпису відмовився, будь-яких зауважень на дефектну відомість не написав.

11.07.2003 р. Гарназі В.Й. та відповідачу поштою було повторно направлено телеграми про необхідність їх участі при проведенні дослідження автомобіля «Фольксваген-Пассат 1.8Т». 15.07.2003 р. складено дефектну відомість огляду автомобіля «Фольксваген-Пассат 1.8Т»за участю представників позивача та ПІІ «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», Гарнага В.Й та відповідач для огляду представників не направили.

Згідно з актом автотоварознавчого дослідження від 15.07.2003 р. №090, складеним ТОВ «Український експертний центр «Експерт-Сервіс-Авто»і в основу якої покладено дефектна відомість від 02.07.2003 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген-Пассат 1.8Т»склала 73270,72 грн. Останній було відремонтовано СП «Нісан-Україна», про що складено відповідний акт від 23.09.2003 р. за №433. Відповідач відремонтував свій автомобіль самостійно не проводячи оцінки завданої шкоди.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №9763 від 01.03.2007 р. Харківського НДІСЕ ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса, розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю «Фольксваген-Пассат»на час його першого огляду за участю Гарнаги В.Й. складає 73568,15 грн. та вартість відновлювального ремонту автомобіля 65905,63 грн.

Колегія апеляційного суду вважає, що місцевим судом правомірно відхилено доводи позивача, про те, що розмір прямого збитку відшкодування якого передбачено і договором і Законом України «Про страхування», згідно з висновками судової авто товарознавчої експертизи №9763 від 01.03.2007 р. складає 73568,15 грн., оскільки у вказану суму включено величину втрати товарної вартості у розмірі 7662,52 грн., яка згідно із абз.6 п.6.3.3. генерального договору та абз.6 п.11.7 Правил добровільного страхування транспортних засобів, затверджених 01.11.1999 р. позивачем, відшкодуванню не підлягає. Таким чином, розмір прямого збитку складає 63239,13 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля 65905,63 грн. мінус безумовна франшиза 2666,50 грн. /500 дол. США по п.2.4.2.3. генерального договору помножений на курс НБУ 5,333/). При цьому, місцевим судом правомірно відхилено доводи позивача про можливість застосування п.6.3.2 генерального договору при зазначеній вартості відновлювального ремонту, оскільки у процентному відношенні він складає 64,94% вартості автомобіля, що не перевищує установленого названим пунктом.

Також, колегія апеляційного суду вважає, що у безпосередньому причинному зв’язку з ДТП та винними діями відповідача знаходяться понесені позивачем наступні витрати: 360 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, 23,16 грн. за надіслані телеграмами відповідачу та Гарназі В.Й. для проведення огляду автомобіля, 34,05 грн. за одержання довідки ДАІ про учасників ДТП та опис пошкоджень автомобілів, що підлягають стягненню з відповідача (разом 417,25 грн.).

Враховуючи вищевикладене, колегія апеляційного суду вважає, що відповідно ст. 43 ГПК України місцевим судом належним чином досліджено обставини справи та наведено цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Черкаської області від 16.11.2007 р. у справі №14-09/3217 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 99-105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

п о с т а н о в и в :

1.           Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Маньківський санаторій та дитячий лікувально-оздоровчий центр «Колос»на рішення господарського суду Черкаської області від 16.11.2007 р. у справі №14-09/3217 залишити без задоволення.

2.           Рішення господарського суду Черкаської області від 16.11.2007 р. у справі №14-09/3217 залишити без змін.

3.           Матеріали справи №14-09/3217 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                      Мостова Г.І.

Судді:                                                                                          Агрикова О.В.

Фаловська І.М.

Дата відправки 21.03.08