ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2008 р. Справа № 5/2463

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів:

при секретарі ,

за участю представників сторін:

від позивача: Зінченка О.В. представника за довіреністю №01-29-11 від 09.01.2008 р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Споживчого товариства "ІБР", смт.Чуднів

Житомирської області

на рішення господарського суду Житомирської області

від "10" січня 2008 р. у справі № 5/2463 (суддя Брагіна Я.В.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Київський річковий порт", м. Київ

до Споживчого товариства "ІБР", смт.Чуднів Житомирської області

про стягнення 41925,16 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 10.01.2008р. у справі № 5/2463 позов Відкритого акціонерного товариства "Київський річковий порт" до Споживчого товариства "ІБР" про стягнення 41925,16 грн. боргу задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 40871,75 грн. - боргу, 408,72 грн. -витрат пов'язаних зі сплатою державного мита, 115,04 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вважаючи, що вимоги позивача є безпідставними, а висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, рішення винесене з порушенням вимог чинного законодавства, Споживче товариство "ІБР" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, зокрема, наступне:

- позивач стверджує, що підставами повернення грошових коштів є припинення дії договору № 24/2/12-74/06 від 24.02.2006р. у відповідності до змісту п. 9.1., згідно якого договір діє до 30.12.2006р.. Проте, позивач умисно замовчує другу частину п.9.1, яка передбачає, що в частині розрахунків договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань;

- як встановлено в засіданні судом першої інстанції, позивач вимоги про проведення поставки товару не направляв, а тому прострочка боржника не встановлена;

- договором № 24/2/12-74/06 від 24.02.2006р. не узгоджено термінів поставки товару, а тому у відповідності до ст.530 ЦК України відповідач (постачальник) не міг визначити дату поставки продукції самостійно;

- суд першої інстанції не врахував, що терміни поставки товару узгоджувались сторонами шляхом подання відповідної заяви позивачем (покупцем) на адресу відповідача (продавця) з вказівкою на необхідність поставки та можливість прийняти товар покупцем. А тому, не направивши заяви про необхідність проведення поставки товару, позивач допустив прострочку кредитора, що передбачена положеннями ст. 613 ЦК України;

- при прийнятті рішення суд першої інстанції також не прийняв до уваги тієї обставини, що згідно наказу № 340 - Ц від 28.09.2006р. фактично було припинено прийняття позивачем від перевізника товару на станції Київ-Петрівка, однак заяв щодо визначення іншого місця поставки товару (станції) позивач відповідачу не надав.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу № 0129-215 від 11.03.2008р. заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі. Вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (а.с.121-123).

Споживче товариство "ІБР" свого представника в судове засідання не направило.

Зважаючи, що про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги учасники судового процесу були повідомлені належним чином, а також враховуючи положення ст.101 Господарського процесуального кодексу України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, судова колегія вважає, що нез'явлення в судове засідання представника відповідача не перешкоджає перегляду справи за наявними в ній доказами.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте відповідно до норм чинного законодавства та з повним з'ясуванням усіх обставин справи, просить залишити дане рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дотримання судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 24.02.2006р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №24/2/12-74/06, відповідно до умов якого відповідач (продавець) зобов'язується поставити і передати у власність позивача (покупця) товар - щебінь гранітний українського походження, а позивач зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату згідно договору (а.с. 16-17).

На виконання п. 4.1 договору №24/2/12-74/06 від 24.02.2006р. позивач здійснив 100 % передоплату товару в сумі 403828,03 грн., що підтверджується банківськими виписками, а саме № 587 від 01.03.06р. на суму 27997,20 грн., № 997 від 09.03.06р. на суму 28694,40 грн., № 696 від 09.03.06р. на суму 28694,40 грн., № 1310 від 18.04.06р. на суму 143472,00 грн., № 2028 від 31.05.06р. на суму 100000,00 грн., № 2029 від 31.05.06р. на суму 23861,20 грн., № 2031 від 01.06.06р. на суму 40000,00 грн. та № 2677 від 07.07.06р. на суму 11108,83 грн. (а.с. 46).

Проте, згідно видаткових накладних № РН-0000009 від 20.03.06р., № РН-0000008 від 04.03.06р., № РН-0000010 від 20.03.06р., № РН-0000011 від 28.03.06р., №РН-0000020 від 19.04.06р., № РН-0000022 від 20.05.06р., №РН-0000025 від 01.06.06р., № РН-0000026 від 03.06.06р., № РН-0000028 від 05.06.06р., № РН-0000052 від 03.07.06р., № РН-0000058 від 14.07.06р., № РН-0000063 від 30.07.06р., № РН-0000044 від 09.06.06р., № РН-0000527 від 03.12.06р., № РН-0000525 від 24.11.06р., № РН-0000528 від 09.12.06р., № РНО-000001 від 23.01.07р., № РН-0000006 від 01.02.07р., № РНО-000007 від 02.03.07р., № 32726003 на маршрут або групу вагонів, відповідач поставив, а позивач отримав товар частково, на загальну суму 362956,28 грн. (а.с. 25-45).

Таким чином, Споживче товариство "ІБР" недопоставило товар ВАТ "Київський річковий порт" на суму 40871,75 грн. (403828,03грн. - 362956,28 грн.).

У зв'язку з вищезазначеним, на адресу Споживчого товариства "ІБР" позивачем було направлено претензію № 01-29-742 від 25.07.2007р. з вимогою протягом семи днів з дня отримання претензії, перерахувати переплачену суму в розмірі 40871,75 грн. на рахунок ВАТ "Київський річковий порт", на яку відповіді не отримано (а.с. 22-24).

Приписами ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ч.1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності, або в інших цілях, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 2. ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно викладеного, відповідач зобов'язаний виконати свій обов'язок перед позивачем в повному обсязі згідно умов договору №24/2/12-74/06 від 24.02.2006р. та норм чинного законодавства.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 40871,75 грн. підлягають задоволенню.

Водночас, колегія апеляційного господарського суду також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в стягненні з відповідача 204,91 грн. 3 % річних та 848,50 грн. інфляційних втрат за період з 26.07.2007р. по 24.09.2007р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання позивача на ст. 625 ЦК України, як на правову підставу стягнення інфляційних та 3 % річних від простроченої суми є безпідставним, оскільки дана норма стосується прострочення виконання саме грошового зобов'язання. Згідно ж договору №24/2/12-74/06 від 24.02.06р. відповідач (продавець) зобов'язується передати позивачеві (покупцю) товар.

Всупереч ст. 33 ГПК України відповідач не довів ті обставини, на які він посилався в апеляційній скарзі як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вищезазначеного, доводи апеляційної скарги не грунтуються на чинному законодавстві та спростовуються матеріалами справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 10.01.2008р. є законним та таким, що відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Споживчого товариства "ІБР" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 10 січня 2008 року у справі №5/2463 залишити без змін, а апеляційну скаргу Споживчого товариства "ІБР", смт.Чуднів Житомирської області - без задоволення.

2. Справу №5/2463 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя

судді:

Віддрук. 4 прим:

1-в справу;

2-позивачу;

3-відповідачу;4-в наряд.