ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а
ПОСТАНОВА

21 січня 2008
р., 10 год. 50 хв.
Справа  № 8/235

Суддя    - В.С. Русняк

Секретар судового засідання -
помічник судді   -Н.Ю. Рабцун

За позовом Чопського
транспортного прокурора в інтересах держави -Міністерства транспорту України,
м. Київ в особі Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, м.
Київ, територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті в Закарпатській області,                             м. Ужгород

до відповідача
Приватного підприємця ОСОБА_1,
м. Виноградів

про стягнення фінансових санкцій у
сумі 1700 грн.

Представники:

Від позивача -
Щіпанський С.І. -представник, довіреність №41/1-8-67822 від 18.06.07;

Від відповідача -ОСОБА_2
-представник, довіреність №846 від 24.12.07;

В засіданні приймали участь -Камінська
О.В. -помічник Чопського транспортного прокурора

СУТЬ СПОРУ:
Чопським транспортним прокурором в інтересах держави -Міністерства транспорту
України, м. Київ в особі Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті, м. Київ, територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в Закарпатській області, м. Ужгород заявлено позов до
Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Виноградів про стягнення фінансових санкцій у
сумі 1700 грн.

Відповідач проти позову заперечує
вцілому, зокрема посилаючись на те, що відповідно до ст. 6 Закону України „Про
автомобільний транспорт” державний контроль за недопущення надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів автомобільними перевізниками, які не одержали
відповідної ліцензії та ліцензійних карток на транспортні засоби, що при цьому
використовуються, здійснюється на автостанціях, автобусних зупинках, у місцях
посадки та висадки пасажирів, на стоянках таксі, у місцях навантаження та
розвантаження вантажних автомобілів.

Як видно з акту перевірки, ОСОБА_1
не є суб'єктом господарювання, який здійснює діяльність у сфері автомобільного
транспорту, оскільки не був ліцензований компетентним державним органом. В
зв'язку з цим він не входить  в коло
суб'єктів на яких поширюються норми порядку здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті затвердженого Постановою КМУ від 18.01.2006 р.

Відповідач також зазначив в
поясненні, що він здійснював поїздку з своїми родичами в особистих цілях, не є
суб'єктом господарювання, який здійснює діяльність у сфері автомобільного
транспорту, а тому не зобов'язаний був мати при собі ліцензійну картку,
державний лист і список пасажирів.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

За результатами перевірки
дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання
перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, 05.04.2007р.
державними інспекторами Територіального управління Головної державної інспекції
на автомобільному транспорті в Закарпатській області складено відповідний акт
№045420 про виявлення порушення відповідача, а саме відсутність ліцензійної
картки, дорожнього листа, договору із замовником, списку пасажирів.

На підставі матеріалів
вищеприведеної перевірки, начальником Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті в Закарпатській області Ревта
Ю.С. винесено постанову №038049 від 10.05.2007р. про застосування до
відповідача фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Постанова мотивована тим, що
приватний підприємець ОСОБА_1 в                              7 год. 50 хв.
05.04.07 у м. Виноградів надавав послуги з перевезення пасажирів без
документів, перелік яких вказаний в ст. 39 Закону України „Про автомобільний
транспорт”, тим самим допустив порушення законодавства про автомобільний
транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ст. 60 Закону України
„Про автомобільний транспорт”.

З наявних у матеріалах справи
документальних доказів вбачається, що у день складання акту перевірки
дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт 05.04.2007р.
відповідач перевозив по маршруту В. Копаня -Виноградів пасажирів. При ньому
знаходилися свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1, посвідчення
водія НОМЕР_2, що представником позивача не заперечується і в установленому
порядку не спростовано ним.

Встановлено, що власником
автомобіля „Форд” номерний знак НОМЕР_3 є відповідач.

За вказаних обставин, застосування
позивачем фінансової санкції у вигляді штрафу за відсутності ліцензійної
картки, дорожнього листа, договору із замовником, списку пасажирів суперечить
нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Законодавством України передбачено
ліцензування такого виду господарської діяльності, як надання послуг по
перевезенню пасажирів автомобільним транспортом загального користування.

Відповідно до ст. 1 Закону України
„Про автомобільний транспорт” послугою з перевезення пасажирів чи вантажів є
перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах
із замовником послуги  за плату.
Замовник  транспортних послуг -юридична
або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів
чи/та вантажів.

Вичерпний перелік видів
господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню визначено ст. 9 Закону
України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” відповідно до
ст. 9 цього Закону -ліцензуванню підлягає надання послуг з перевезення
пасажирів, то таким чином, використання фізичною особою транспортних засобів
для власних потреб не може кваліфікуватися як надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування, а тому
не потребує наявності ліцензії та інших документів у відповідності до положення
ст.ст. 39, 48 Закону України „Про автомобільний транспорт”.

Оскільки за правилами
адміністративного судочинства (ст. 71 КАСУ) у таких категоріях справ обов'язок
доказування покладено на позивача, тому позивач повинен довести той факт, що
відповідач надавав послуги з перевезення пасажирів стороннім особам, що
зумовлювали б необхідність наявності документів у відповідності до ст. 39
вищевказаного Закону. Позивачем таких документальних доказів суду не подано.

Крім того, в порушення вимог ст. 6
Закону України „Про автомобільний транспорт” в акті перевірки не зазначено
місце перевірки де має право проводитись державний контроль за недопущення
надання послуг з перевезення пасажирів автомобільними перевізниками, які не
одержали відповідної ліцензії та ліцензійних карток.

Враховуючи вищевикладене позовні
вимоги не підлягають до задоволення. В позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 158 -163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          В позові
відмовити.

2.          Повний текст
постанови виготовлений і підписаний 22.01.2008 р.

3.          Постанова набирає
законної сили і підлягає оскарженню в порядку і строки, визначені ст. 186 КАС
України.

Суддя
В.С. Русняк