ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2008 р.

№ 43/241

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Михайлюка М.В.,

Суддів :

Дунаєвської Н.Г.

Рибака В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ "Спецремтехнологія"

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2007 року

у справі

№ 43/241 господарського суду Донецької області

за позовом

ТОВ "Спецремтехнологія"

до

ВАТ "Єнакіївський металургійний завод"

про

стягнення 18000 грн.

за участю представників сторін :

позивача

Шатунова А.О.,

відповідача

Тимоцької Н.М.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.08.2007 р. у справі №43/241 (суддя: Гринько С.Ю.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2007 р. (судді: Дзюба О.М., Акулова Н.В., Геза Т.Д.) у задоволенні позову про стягнення 18000 грн. збитків у вигляді понесених витрат на юридичні послуги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановили господарські суди, рішенням господарського суду Донецької області від 20.03.2007 р. у справі № 15/238 ВАТ "Єнакіївський металургійний завод" зобов’язано повернути ТОВ "Спецремтехнологія" два зрівняльні клапани d 300 (а.с. 21-27).

Згідно договору про надання юридичних послуг № 17 від 12.06.2006 р., укладеного ТОВ "Спецремтехнологія" та підприємцем Вошколуп В.Г., останній зобов’язався підготувати позов та представляти інтереси позивача в господарському суді. Вартість юридичних послуг за договором становить 18000 грн. Господарські суди встановили, що позивач сплатив підприємцю Вошколуп В.Г. 18000 грн. за надані юридичні послуги.

Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення 18000 грн. збитків у вигляді понесених витрат на юридичні послуги, надані у справі № 15/238.

Відповідно до вимог ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Господарські суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до правильного висновку, що віднесення позивачем до складу збитків витрат на юридичну допомогу суперечить вимогам закону, зокрема положенням ст.ст. 22, 611, 623 ЦК України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру. Крім того, господарські суди встановили відсутність причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді суми оплати наданих позивачу юридичних послуг.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2007 року у справі № 43/241 залишити без змін.

Головуючий, суддя            М. Михайлюк

Судді          :            Н.Дунаєвська

В.Рибак