Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2008 р.
Справа № 37/404-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шевель О. В., судді Афанасьєв В.В. ,  Бухан А.І.

при секретарі Цвірі Д.М.

за участю представників
сторін:

позивача - Антонюка В.М. (дов. №181 від 10.11.2008р.)

відповідача -ОСОБА_2. (дов. №187 від 12.02.2008р.)

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну
скаргу відповідача (вх. № 2507Х/3-9) на рішення господарського суду
Харківської області від 15.10.2008р. у справі № 37/404-07

за позовом Регіонального відділення Фонду державного
майна України по Харківській області, м. Харків

до  Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків

про
розірвання договору оренди та стягнення 7 422,73 грн.

встановила:

У грудні 2007
року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській
області, звернулося до господарського суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати у розмірі 4121,89 грн. та пені у
розмірі 3300,84 грн. за договором оренди № 2687-Н від 08.06.2006 року, а також
розірвання договору оренди № 2687-Н від 08.06.2006 року.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 15 жовтня 2008 року у справі
№37/404-07 (суддя Доленчук Д.О.) позов задоволено частково. Розірвано договір оренди
№ 2687-Н від 08.06.2006 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Харківській області та суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1. Щодо стягнення з СПД ФО ОСОБА_1 з
орендної плати у розмірі 4121,89 грн. та пені у розмірі 3300,84 грн.
провадження у справі припинено. Стягнуто з СПД ФО ОСОБА_1 на користь державного
бюджету України 187,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач -
суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 , з вказаним
рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти постанову про скасування
рішення господарського суду Харківської області у справі № 37/404-07 від 15
жовтня 2008 року в частині розірвання договору оренди № 2687-Н від 08.06.2006
р. Свою правову позицію, зокрема, обґрунтовує тим, що відповідач у 2008 року,
тобто на протязі майже року з моменту початку провадження по справі та повного
виконання своїх зобов'язань, вносив оренду плату та користувався приміщенням на
підставі договору оренди. Позивач ніяким чином не заперечував проти подальшого
користування приміщенням та приймав сплачену орендну плату, тим самим виконуючи
конклюдентні дії направлені на продовження договору оренди. Позивач по справі у
листі до суду клопотав про припинення провадження по справі, вказавши про
відсутність предмету спору стосовно розірвання договору оренди.

Позивач у
відзиві на апеляційну скаргу, додаткових письмових поясненнях та його
представник у судовому засіданні вказують, що в процесі розгляду справи
№37/404-07, порушеної за вказаним позовом, орендна плата та пеня, які становили
предмет позову, а також поточна заборгованість орендаря були погашеними. Таким
чином, обставина, яка стала підставою для звернення до суду з позовною вимогою
про розірвання договору оренди, припинила своє існування. Разом з тим, з
припиненням існування обставини, яка стала підставою для звернення до суду, предмет
спору у справі також відсутній і РВ ФДМУ по Харківській області подало до суду
першої інстанції відповідне клопотання про припинення провадження у справі.
Вважають на сьогоднішній  день Договір
оренди №2687-Н від 08.06.2006р. чинним, оскільки під час дії Договору, ст. 793
Цивільного Кодексу України зазнала змін і з 10.01.2007р., у відповідності до
Закону України «Про внесення змін до Цивільного Кодексу України щодо
нотаріального посвідчення та державної реєстрації найму будівлі»від
20.12.2006р. №501-V, термін дії договору найму будівлі або іншої капітальної
споруди, який би потребував його нотаріального посвідчення повинен був
становити три роки і більше. Тобто, після законодавчого визначення випадку
необхідності нотаріального посвідчення договору найму будівлі або іншої
капітальної споруди лише при користуванні об'єктом оренди понад три роки,
зазначена ч.2 п.10.1. Договору щодо укладення додаткової угоди з її
нотаріальним посвідченням у випадку користування понад один рік, втратила своє
законодавче обґрунтування.

17 листопада
2008 р. у судовому засіданні оголошувалась перерва до 24 листопада 2008 р. до
11:30 год. для надання сторонами додаткових обґрунтованих пояснень та доказів,
з урахуванням питань, що були предметом дослідження у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі, письмових поясненнях та відзиві на апеляційну
скаргу, доводи сторін, заслухавши у судових засіданнях пояснення уповноважених
представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та відповідність висновків суду фактичним
обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, зважаючи на таке.

Як свідчать
матеріали справи, 08 червня 2006 року між Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Харківській області та Суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір оренди № 2684-Н
(далі Договір).

Відповідно до
умов Договору, 08.06.2006 року відповідачу за актом приймання - передачі
орендованого майна було передано в строкове платне користування окреме
індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлові приміщення (№№ 1,2) складу,
загальною площею 82,20 кв.м, розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на
балансі Українського державного інституту по проектуванню заводів важкого
машинобудування (Укрдіпроважмаш).

Пунктом 5.2.
Договору було зобов'язано відповідача своєчасно I в повному обсязі сплачувати
орендну плату за користування об'єктом оренди.

У відповідності
до пункту 3.3 Договору, орендна плата повинна була перераховуватися
відповідачем щомісячно - до 10 числа місяця наступного за звітним безпосередньо
до Державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами у розмірі 70%.

Згідно з п.3.1.
Договору оренди, розмір орендної плати за базовий місяць становив 608,15 грн.,
з яких, відповідно до п.3.3. Договору, до Державного бюджету підлягало
перерахуванню 70%.

Додатковою
угодою № 1 від 03.04.2007 р. до договору оренди №2687-Н від 08.06.2006 р.,
сторони змінили розмір орендної плати за базовий місяць та визначили її у сумі
796,11 грн. (п.3.1. Договору).

Пунктом 3.5
Договору сторони передбачили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не
в повному обсязі, стягується до Державного бюджету, відповідно до чинного
законодавства України з урахуванням пені у розмірі 0,5 % від суми
заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з
приписами статті 762 Цивільного кодексу України:

- за
користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється
договором найму;

- плата за
користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно
до   статті  284
Господарського  кодексу  України, орендна плата є істотною умовою
договору оренди.

Орендоване
майно є комунальною власністю і,  у
зв'язку з цим, на відносини  сторін  за  цим  договором
поширюється  дія  Закону України "Про оренду державного та
комунального майна".

Обов'язок своєчасно
і в  повному  обсязі
сплачувати  орендну плату
встановлені   частиною   3
статті  285  Господарського  кодексу
України  та частиною 3 статті
18  Закону  України
"Про  оренду  державного
і комунального майна"

Порушуючи
умови Договору (п.3.1., п.3.3. та п.5.2.),  відповідач не дотримувався строків внесення
плати за користування майном  та взагалі
не сплачував на протязі більше, ніж 3 місяці (січень - травень 2007 р.; липень
- жовтень 2007 р.), що підтверджується наявними у справі доказами (а.с.19,20).  Згідно
з довідкою  про  нарахування
та розрахунки   орендної   плати
за  вищезазначеним  Договором,
борг відповідача станом на 20.11.2007р. становив 4121,89 грн., а
внаслідок несвоєчасного внесення орендної плати до Державного бюджету, відповідачу
була нарахована пеня у розмірі 3300,84 грн. Такі порушення відповідачем   умов Договору  (п. 10.3.), є правовою підставою для його
дострокового розірвання.

Відповідач
після отримання пропозиції позивача про розірвання договору (лист від  26.07.2007р. за  N
16-7747,  а.с.  12)
перерахував позивачу відповідні суми боргу, що підтверджується актом
звіряння розрахунків від 22.06.2008 р. та квитанцією про оплату 2100,46 грн.
від 03.07.2008 р.

Таким чином, на
час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач  заборгованості  по орендній платі не мав.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції
правомірно та обґрунтовано дійшов висновку про припинення провадження у справі
в частині стягнення з відповідача орендної
плати  за  спірним
Договором на підставі п.1.1. ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

В матеріалах
справах міститься клопотання Українського державного інституту по проектуванню
заводів важкого машинобудування (Укрдіпроважмаш), в якому керівництво Інституту
вказувало про те, що балансоутримувач не заперечує проти продовження дії
Договору.

Пунктом 10.8.
було встановлено, що строк дії договору може подовжуватися, за умови погодження
його з органом, уповноваженим управляти майном, на підставі листів без
укладання додаткової угоди, в інших випадках зміни до договору вносяться шляхом
укладання додаткових угод.

Колегія суддів
вважає, що місцевий господарський суд, всебічно дослідивши матеріали справи,
дійшов вірного висновку  про те, що
матеріали справи не містять доказів припинення дії договору оренди № 2687-Н від
08.06.2006 року, у зв'язку з чим даний договір є чинний. Також, представниками
сторін під час розгляду справи вказувалося про те, що даний договір вони
вважають пролонгованим і на теперішній час діючим.

Статтею
651   Цивільного   кодексу
України   встановлено, що зміна
або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом. При цьому
договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших
випадках,  встановлених договором або
законом. Істотним  є  таке
порушення  стороною  договору,
коли  внаслідок завданої цим шкоди
друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

За
правилами   спеціального   закону,
що   регулює   спірні правовідносини   -
Закону  України  "Про
оренду  державного  та комунального  майна" ,
договір  оренди  може
бути розірвано  за  погодженням
сторін.  На  вимогу
однієї  із сторін договір оренди
може бути достроково розірвано за рішенням
суду  у разі  невиконання
сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених
законодавчими актами України (ч. 3 ст. 26).

За приписами
статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має  виконуватися
належним  чином  відповідно,
зокрема,  до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Статтею 193
Господарського кодексу України, так само передбачено, що:

- суб'єкти  господарювання  та
інші  учасники  господарських відносин  повинні
виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно,
зокрема, до закону, договору;

- кожна  сторона
повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею зобов'язання,  враховуючи інтереси  другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для  застосування
господарських  санкцій,
передбачених   цим,  іншими
законами  або договором.

Тобто правовою
підставою для розірвання договору  в  судовому порядку є встановлення факту
порушення стороною своїх зобов'язань, обов'язкове дотримання яких вимагається
договором або законом.

Таким чином,
приймаючи рішення   про   розірвання
спірного    Договору, місцевий  господарський
суд  виходив з того,  що відповідач не сплачував орендну плату
більше, ніж  3 місяці, чим порушив
погоджені ним же умови спірного Договору, тому встановлені господарським  судом
першої інстанції усі вищезазначені обставини стали підставою  для
дострокового розірвання спірного договору згідно з п.10.3 Договору та
відповідно до ст.  783 Цивільного кодексу
України, ст. 291 Господарського кодексу України,  ст.  26
Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Системний
аналіз положень чинного законодавства, матеріалів справи та пояснень сторін
свідчить про те, що переглянуте   у    справі
рішення місцевого господарського суду відповідає  приписам
чинного законодавства,   а    доводи
апеляційної    скарги    визнаються непереконливими.

Враховуючи
вищевикладене та керуючись статтями 99, 101, 102, п.1 статті 103, статті 105
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення
господарського суду Харківської області від 15 жовтня 2008 р. у справі №
37/404-07 залишити без змін.

Головуючий суддя
Шевель О.В..

суддя
Афанасьєв В.В..

суддя
Бухан А.І.