КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙН
ИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.11.2008

№ 15/939
Київський апеляційний гос
подарський суд у складі коле
гії суддів:
головуючого: Кондес
Л.О.
суддів: Куровськог
о С.В.
Михальської Ю.Б.
при секретарі:
За участю представникі
в:
від позивача: Пол
янко В.В. довіреність від 06.11
.2007 р.
від відповідача: Висо
тенко І.М. довіреність № 2/7850 в
ід 05.12.07 р.

розглянувши у відкрито
му судовому засіданні апеляц
ійну скаргу Державного коміт
ету України з державного мат
еріального резерву
на рішення Господарськ
ого суду м.Києва від 07.08.2008
у справі № 15/939 (Копитова О
.С.)
за позовом
Відкритого акціонер
ного товариства "Щасливське"

до
Державного комітету
України з державного матері
ального резерву

про
стягнення 582268,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського с
уду м. Києва від 07.08.2008 р. в справі
№15/939 позов Відкритого акціоне
рного товариства “Щасливськ
е” ( далі ВАТ “Щасливське”,
позивач) до Державного коміт
ету України з державного мат
еріального резерву (далі Д
ержкомрезерв України, відпов
ідач) про стягнення 582 268,20 грн., бу
в задоволений частково. З Дер
жавного комітету України з д
ержавного матеріального рез
ерву України на користь Відк
ритого акціонерного товарис
тва “Щасливське” було стягну
то заборгованість у розмірі
340 019,63 грн., 3 400,20 грн. державного мит
а та 68,90 грн. витрат на інформац
ійно-технічне забезпечення с
удового процесу. В задоволен
ні решти позовних вимог було
відмовлено.
Рішення обґрунтоване тим, щ
о ні в Договорі № 1, ні в Договор
і № 12 сторонами не узгоджували
сь конкретні строки проведен
ня розрахунків, тому перебіг
позовної давності починаєть
ся від дня, коли у кредитора ви
никає право предявити вимо
гу про виконання зобовязан
ня і в звязку з чим заява від
повідача про перебіг строку
позовної давності в даному в
ипадку не застосовується.
Не погодившись із зазначен
им рішенням, відповідач звер
нувся до Київського апеляцій
ного господарського суду з а
пеляційною скаргою, в якій пр
осить скасувати рішення і пр
ийняти нове, яким в позові від
мовити повністю. В скарзі заз
начено, що позивач вважає ріш
ення таким, що прийняте з пору
шенням норм матеріального, п
роцесуального права та з неп
овним дослідженням обставин
справи.
Скарга обґрунтовується ти
м, що судом першої інстанції н
е було досліджено тієї обста
вини, що ВАТ “Щасливське” зве
рталося до відповідача з пре
тензіями про відшкодування в
итрат по зберіганню зерна по
чинаючи з 2000 року по 2006 рік, тому
відповідно до норм ЦК УРСР та
ЦК України порушене право По
зивача підлягало захисту суд
ом у разі його звернення за за
хистом протягом встановлено
го законом загального 3 річно
го строку позовної давності
з моменту, коли Позивач дізна
вся або повинен був дізнатис
я про порушення свого права. П
озовну заяву Позивачем подан
о до суду лише 23.11.2007 р., тобто, піс
ля закінчення строку позовно
ї давності, встановленого за
коном, а тому його вимоги підл
ягають відхиленню.
У відзиві на апеляційну ска
ргу позивач зазначив, що він н
е погоджується з вимогами ви
кладеними в апеляційній скар
зі, вважає їх необґрунтовани
ми та безпідставними, а рішен
ня місцевого господарського
суду прийнятим з дотримання
м всіх норм матеріального і п
роцесуального права та із по
вним дослідженням доказів у
справі, тому просить залишит
и скаргу без задоволення, а рі
шення без змін.
Ухвалою суду від 23.09.2008 р. апеля
ційна скарга прийнята до про
вадження, а розгляд справи пр
изначено на 28.10.2008 р.
Судове засідання неоднора
зово відкладався.
Розглянувши доводи апеляц
ійної скарги, відзив на неї, за
слухавши пояснення представ
ників сторін, перевіривши ма
теріали справи, колегія вста
новила наступне.
30.06.1997 року міждержавним коміт
етом України з державного ма
теріального резерву (Надалі
по тексту Держкомрезерв) та в
ідкритим акціонерним товари
ством “Щасливське” було укла
дено Договір про відповідаль
не зберігання № 1 (надалі по те
ксту Договір № 1), відповідно д
о умов п. 2.2 якого позивач:
- приймає матеріальні
цінності до державного резе
рву, які закладаються на відп
овідальне зберігання, за які
стю і кількістю;
- створює необхідні ум
ови та забезпечує належне зб
ерігання матеріальних цінно
стей державного матеріально
го резерву;
- самостійно проводит
ь освіження та заміну матері
альних цінностей, які знаход
яться на відповідальному збе
ріганні.
Відповідно до п. 3.1 Договору №
1 позивач здійснює зберіганн
я на своїх площах матеріальн
их цінностей державного резе
рву в кількості, відповідно д
о наданих відповідачеві прий
мальних актів-зобовязань п
о зберіганню за формою Р-16.
Згідно з п. 3.3 Договору № 1 відп
овідач відшкодовує у 1998 році в
итрати зберігача по зберіган
ню, виходячи з розрахунку 1,5 гр
н. за тонно-місяць зберігання
фактичної кількості матеріа
льних цінностей державного р
езерву, шляхом проведення за
ліку заборгованості між відп
овідачем та Міненерго (через
його підвідомчі підприємств
а).
Відповідно до ст. 9 Договору
№ 1, останній набирає чинності
з часу його підписання і діє д
о видання розпоряджень-наряд
ів відповідача на відпуск ма
теріальних цінностей держав
ного резерву в повному обсяз
і.
Як вбачається з матеріалів
справи, 24.08.1999 року між позиваче
м та відповідачем укладено д
оговір про відповідальне збе
рігання № 12 (надалі по тексту Д
оговір № 12), відповідно до умов
п. 2.2 якого позивач серед іншог
о:
- приймає матеріальні
цінності до державного резе
рву, які закладаються на відп
овідальне зберігання, за які
стю і кількістю;
- створює необхідні ум
ови та забезпечує належне зб
ерігання матеріальних цінно
стей державного матеріально
го резерву;
- самостійно проводит
ь освіження та заміну матері
альних цінностей, які знаход
яться на відповідальному збе
ріганні.
Згідно з п. 4.3 Договору № 12 відп
овідач відшкодовує позиваче
ві витрати по зберіганню вих
одячи з розрахунку 2.5 грн. (з ура
хуванням ПДВ) на тонно-місяць
зберігання фактичної кілько
сті матеріальних цінностей д
ержавного резерву шляхом зал
іку заборгованості між Коміт
етом та Міненерго (через його
підвідомчі підприємства).
Відповідно до п. 9.1 Договору №
12, останній набирає чинності
з часу його підписання і діє д
о видання розпоряджень-наряд
ів відповідача на відпуск ма
теріальних цінностей держав
ного резерву в повному обсяз
і.
В звязку з тим, що сторони
ні в суд першої інстанції, ні
в суд апеляційної інстанції
не надали протоколу розбіжно
стей до Договору № 12, про який з
азначав представник відпові
дача, місцевий господарський
суд вірно не прийняв його зап
еречення щодо факту укладанн
я зазначеного Договору. Дого
вір № 12 підписаний повноважен
ою посадовою особою позивача
та скріплений печаткою підп
риємства, а тому у суду не має
підстав вважати його неуклад
еним. Також не мстять матеріа
ли справи доказів щодо визна
ння недійсним Договору № 12 або
окремих його положень у вста
новленому законом порядку.

Документи, наявні в матеріа
лах справи підтверджують фак
т перебування матеріальних ц
інностей державного резерву
на збереженні у позивача. Зок
рема згідно документів надан
их позивачем на зберіганні у
позивача знаходилось зерно
в наступних обсягах: в серпні
- вересні 1997 року - 662,3 т., жовтні-гр
удні 1997 року -4 305,6 т., в 1998 році - в січ
ні-лютому 4 305,6 т., в березні 4 477,9 т., в
квітні - липні 1 706,9 т., в серпні - в
ересні 6 995,6 т., в жовтні - листопа
ді 5 195,6 т., в грудні 4 076,6 т., в 1999 році - в
січні-червні 4076,631т., в липні - 2669,342 т
., в серпні - 3699,037 т., в вересні - груд
ні - 5987,691 т., в 2000 році - в січні 5987,691 т., в
лютому - 1562,861 т., в березні-квітні
- 3519,013 т., в травні - 1569,013 т., в червні - л
ипні - 3519,013 т., в серпні 2 530,153 т., в вер
есні - грудні - 553,9 т., в 2001 році - в сі
чні - лютому - 553,9 т., в березні - вер
есні - 550,2 т., в жовтні - грудні - 556,4 т
., в 2002 році - в січні - квітні 556,4
т., в травні - грудні - 507,5 т., в 2003 роц
і - в січні - грудні 507,5 т., в 2004 році
- в січні - грудні - 507,5 т., в 2005 році - в
січні - грудні 507,5 т., в 2006 році - в с
ічні - грудні 507,5 т., в 2007 році - в січ
ні - червні 507,5 т.
Відповідач не заперечував
ні щодо обсягів зберігання з
ерна визначених позивачем, н
і щодо періодів в яких це зерн
о зберігалося, та не надав док
азів, які б спростовували виз
начені позивачем обсяги збер
ігання, однак наполягав на не
вірному визначенні позиваче
м тарифів на таке зберігання
та на пропуску позивачем стр
оків давності для можливості
стягнення коштів, що були пон
есені позивачем на таке збер
ігання.
Внаслідок укладання спірн
ого договору між сторонами з
гідно ст. 11 ЦК України, виникли
цивільні права та обовязк
и. Оскільки між сторонами по с
праві склалися господарські
правовідносини, то до них слі
д застосовувати положення Го
сподарського кодексу Україн
и як спеціального акту закон
одавства, що регулює правові
дносини у господарській сфер
і.
Відповідно до абзацу 2 пункт
у 1 ст. 193 ГК України, до виконанн
я господарських договорів за
стосовуються відповідні пол
оження Цивільного кодексу Ук
раїни з урахуванням особливо
стей, передбачених цим кодек
сом.
Відповідно до п. 4 Прикінцев
их та перехідних положень Ци
вільного кодексу України, Ци
вільний кодекс України засто
совується до цивільних відно
син, які виникли до набрання ч
инності Цивільним кодексом У
країни, положення цього Коде
ксу застосовуються до тих пр
ав і обовязків, що виникли а
бо продовжують існувати післ
я набрання ним чинності.
Відносини, що виникають між
субєктами господарювання
і Держкомрезервом України р
егулюються Законом України “
Про державний матеріальний р
езерв”.
Відповідно ст. 413 ЦК УРСР за д
оговором схову одна сторона
(охоронець) зобовязується
зберігати майно, передане їй
другою стороною, і повернути
це майно в цілості.
Відповідно до ст. 417 ЦК УРСР, в
разі безоплатного схову той
, хто здав майно на схов, зобов
язаний відшкодувати охоро
нцеві витрати, необхідні для
збереження майна.
Аналогічні приписи містят
ься і в ст. 947 ЦК України, зокрем
а визначено, що при безоплатн
ому зберіганні поклажодавец
ь зобовязаний відшкодуват
и зберігачеві здійснені ним
витрати на зберігання речі, я
кщо інше не встановлено дого
вором або законом.
Загальні принципи формува
ння, розміщення, зберігання, в
икористання, поповнення та о
свіження (поновлення) запасі
в державного матеріального р
езерву (далі - державний резер
в) встановлює і регулює відно
сини в цій сфері Закон Україн
и „Про державний матеріальни
й резерв".
Відповідно до ст. 11 Закону Ук
раїни „Про державний матеріа
льний резерв" запаси матеріа
льних цінностей державного р
езерву розміщуються на підпр
иємствах, в установах і орган
ізаціях, спеціально призначе
них для зберігання матеріаль
них цінностей державного рез
ерву. Розміщення і будівницт
во на території України підп
риємств, установ, організаці
й та інших обєктів системи
державного резерву здійснюю
ться в порядку, що встановлює
ться Кабінетом Міністрів Укр
аїни.
Відповідно ст. 413 ЦК УРСР за д
оговором схову одна сторона
(охоронець) зобовязується
зберігати майно, передане їй
другою стороною, і повернути
це майно в цілості.
Відповідно до ст. 417 ЦК УРСР, в
разі безоплатного схову той
, хто здав майно на схов, зобов
язаний відшкодувати охоро
нцеві витрати, необхідні для
збереження майна.
Аналогічні приписи містят
ься і в ст. 947 ЦК України, зокрем
а визначено, що при безоплатн
ому зберіганні поклажодавец
ь зобовязаний відшкодуват
и зберігачеві здійснені ним
витрати на зберігання речі, я
кщо інше не встановлено дого
вором або законом.
Загальні принципи формува
ння, розміщення, зберігання, в
икористання, поповнення та о
свіження (поновлення) запасі
в державного матеріального р
езерву встановлює і регулює
відносини в цій сфері Закон У
країни “Про державний матері
альний резерв”.
Відповідно до ст. 11 Закону Ук
раїни “Про державний матеріа
льний резерв” запаси матеріа
льних цінностей державного р
езерву розміщуються на підпр
иємствах, в установах і орган
ізаціях, спеціально призначе
них для зберігання матеріаль
них цінностей державного рез
ерву. Розміщення і будівницт
во на території України підп
риємств, установ, організаці
й та інших обєктів системи
державного резерву здійснюю
ться в порядку, що встановлює
ться Кабінетом Міністрів Укр
аїни.
Частина запасів матеріаль
них цінностей державного рез
ерву може зберігатися на про
мислових, транспортних, сіль
ськогосподарських, постачал
ьницько-збутових та інших пі
дприємствах, в установах і ор
ганізаціях незалежно від фор
м власності на договірних ум
овах.
Для підприємств, установ і о
рганізацій, заснованих повні
стю або частково на державні
й власності (державні підпри
ємства, установи та організа
ції, акціонерні товариства, у
статутному фонді яких контр
ольний пакет акцій належить
державі, орендні підприємств
а, засновані на державній вла
сності), а також для субєкті
в господарської діяльності в
сіх форм власності, визнаних
відповідно до законодавства
України монополістами, відп
овідальне зберігання матері
альних цінностей державного
резерву є обовязковим, якщ
о це не завдає їм збитків.
Підприємства, установи і ор
ганізації всіх форм власност
і, яким встановлені мобіліза
ційні та інші спеціальні зав
дання, зобовязані забезпеч
ити розміщення, зберігання, с
воєчасне освіження, заміну, а
також відпуск матеріальних
цінностей із державного резе
рву згідно із зазначеними за
вданнями власними силами.
Відшкодування витрат підп
риємствам, установам і орган
ізаціям, що виконують відпов
ідальне зберігання, оплата т
арифу за перевезення вантажі
в, спеціальної тари, упаковки
, послуг постачальницько-збу
тових організацій за поставк
у і реалізацію матеріальних
цінностей державного резерв
у провадиться у порядку, вста
новленому Кабінетом Міністр
ів України.
Порядок відшкодування під
приємствам, установам та орг
анізаціям витрат, повязани
х з відповідальним зберіганн
ям матеріальних цінностей де
ржавного резерву було затвер
джено постановою Кабінету Мі
ністрів України від 12 квітня 2
002 р. № 532.
Пункт 7 Порядку відшкодуван
ня підприємствам, установам
та організаціям витрат, пов
язаних з відповідальним збер
іганням матеріальних ціннос
тей державного резерву, затв
ердженого постановою Кабіне
ту Міністрів України від 12 кві
тня 2002 р. № 532, у редакції чинній н
а момент здійснення правовід
носин, що розглядаються, (далі
- Порядок) встановлює, що відш
кодування витрат, повязани
х із зберіганням матеріальни
х цінностей державного резер
ву, здійснюється виключно на
підставі договору, укладено
го між Держкомрезервом та ві
дповідальним зберігачем за ф
ормою згідно з додатком, за ра
хунок асигнувань державного
бюджету та інших джерел, визн
ачених законодавством.
Судами встановлено, що 30.06.1997 р
оку між відповідачем та пози
вачем було укладено договір
про відповідальне зберіганн
я № 1, яким було передбачено ві
дшкодування у 1998 році витрат з
берігача по зберіганню, вихо
дячи з розрахунку 1,50 грн. за то
нно-місяць зберігання фактич
ної кількості матеріальних ц
інностей державного резерву
.
24.08.1999 року між сторонами було
укладено договір про відпов
ідальне зберігання №12 встано
влено інші розміри відшкодув
ання позивачеві витрат по зб
еріганню виходячи з розрахун
ку 2.5 грн. (з урахуванням ПДВ) на
тонно-місяць зберігання фак
тичної кількості матеріальн
их цінностей державного резе
рву.
Суд враховує, що Договором №
1 було передбачено відшкодув
ання витрат зберігача по збе
ріганню виходячи з розрахунк
у 1,50 грн. за тонно-місяць зберіг
ання фактичної кількості мат
еріальних цінностей державн
ого резерву саме у 1998 році, одна
к враховуючи п. 9 зазначеного д
оговору, щодо терміну його ді
ї та зважаючи на той факт, що в
період з 01.01.1999 року і до моменту
укладення нового договору п
ро відповідальне зберігання
№ 12 від 24.08.1999 року відповідач про
довжував передавати майно по
зивачеві на зберігання, а поз
ивач продовжував зберігати м
айно державного резерву та н
ести відповідні витрати на й
ого зберігання, суд вважає, що
сторони своїми конклюдентни
ми діями підтвердили свій на
мір продовжити дію договору
№1, включаючи його умови про ві
дшкодування витрат позивача
, на період часу з 01.01.1999 року по 24.08
.1999 року.
Відтак, на думку суду, витра
ти позивача на зберігання за
період з серпня 1997 року по серп
ень 1999 року підлягають відшко
дуванню на підставі Договору
№ 1, а саме виходячи з розрахун
ку 1,50 грн. за тонно-місяць збері
гання фактичної кількості ма
теріальних цінностей держав
ного резерву.
Витрати ж позивача на збері
гання з вересня 1999 року по черв
ень 2007 року підлягають відшко
дуванню на підстав Договору
№ 12 виходячи з розрахунку 2,50 гр
н. (з урахуванням ПДВ) на тонно
-місяць зберігання фактичної
кількості матеріальних цінн
остей державного резерву, ос
кільки по перше, зазначений д
оговір не встановлює конкрет
ного періоду протягом якого
сторони домовились про такі
обсяги відшкодування, а по-др
уге згідно п. 9.1 даного договор
у він діє до видання Комітето
м розпоряджень-нарадів на ві
дпуск матеріальних цінносте
й державного резерву, що збер
ігаються в повному обсязі.
Будь-яких доказів щодо укла
дання між сторонами нових до
говорів на зберігання або вн
есення змін до Договору № 12, пі
дписання додаткових угод до
нього які б змінювали його ум
ови матеріали справи не міст
ять, як і не містіть доказів ви
знання його недійсним повніс
тю або в частині.
Таким чином на думку суду ві
дповідач повинен відшкодува
ти позивачу його витрати на з
берігання в наступних розмір
ах:
Таким чином, з огляду на пол
оження законодавства Україн
и та договорів на відповідал
ьне зберігання № 1 та № 12, матері
алами справи підтверджуєтьс
я наявність у відповідача зо
бовязання з відшкодування
позивачеві витрат, понесени
х останнім у звязку з збере
женням майна державного мате
ріального резерву у загально
му розмірі 364 926,83 грн.
Матеріалами справи встано
влено та не заперечується ст
оронами, що відповідачем від
шкодовано позивачу витрати н
а зберігання за рахунок витр
ат на електроенергію в розмі
рі 24 907,20 грн. (протокол № 20 від 10.03.1999 р
оку та протокол № 16 від 27.05.1999 року
копії в матеріалах справи
).
Таким чином сума заборгова
ності відповідача перед пози
вачем складає 340 019,63 грн.
Розглядаючи спір по суті го
сподарський не приймає посил
ання відповідача на пропуск
позивачем строків позовної д
авності, оскільки відповідно
до ст. 71 ЦК УРСР, що відповідає
приписам ст. 257 ЦК України зага
льний строк для захисту прав
а за позовом особи, право якої
порушено (позовна давність), в
становлюється в три роки.
Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР пе
ребіг строку позовної давнос
ті починається з дня виникне
ння права на позов. Право на по
зов виникає з дня, коли особа д
ізналася або повинна була ді
знатися про порушення свого
права. Винятки з цього правил
а, а також підстави зупинення
і переривання перебігу стро
ків позовної давності встано
влюються законодавством Сою
зу РСР і статтями 78 і 79 цього Ко
дексу.
Згідно ст. 261 ЦК України переб
іг позовної давності починає
ться від дня, коли особа довід
алася або могла довідатися п
ро порушення свого права або
про особу, яка його порушила.

За зобовязаннями з визна
ченим строком виконання пере
біг позовної давності почина
ється зі спливом строку вико
нання.
За зобовязаннями, строк в
иконання яких не визначений
або визначений моментом вимо
ги, перебіг позовної давност
і починається від дня, коли у к
редитора виникає право пред
явити вимогу про виконання з
обовязання. Якщо боржников
і надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, п
еребіг позовної давності поч
инається зі спливом цього ст
року.
Як додатки до апеляційної с
карги, на доказ того, що позива
ч пропустив строк позовної д
авності відповідач надав коп
ії претензій з вимогою про по
гашення заборгованості, які
позивач надсилав йому почина
ючи з 2000 по 2006 роки. Надаючи вказ
ані докази відповідач стверд
жує, що місцевий господарськ
ий суд неповно дослідив всі о
бставини справи.
Судова колегія не приймає ц
ей довід відповідача в звя
зку з наступним:
- згідно ст. ст. 33, 34 ГПК Ук
раїни, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які в
она посилається як на підста
ву своїх вимог і заперечень, д
окази подаються сторонами та
іншими учасниками судового
процесу, господарський суд п
риймає тільки ті докази, які м
ають значення для справи, обс
тавини справи, які відповідн
о до законодавства повинні б
ути підтверджені певними зас
обами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими зас
обами доказування;
- відповідно до ч. 2 ст. 101 Г
ПК України, апеляційний госп
одарський суд перевіряє зако
нність і обґрунтованість ріш
ення місцевого господарсько
го суду;
- ч. 1 вказаної статті пе
редбачає, що апеляційний гос
подарський суд переглядає сп
раву за наявними та додатков
о поданими доказами, однак до
датково додані докази прийма
ються лише в тому випадку, якщ
о заявник обґрунтував неможл
ивість їх подання до суду пер
шої інстанції з причин, що не з
алежали від нього.
Київський апеляційний гос
подарський суд зазначає, що п
ри розгляді справи у суді пер
шої інстанції представник ві
дповідача був присутній на в
сіх судових засіданнях, при ц
ьому він подавав заяву про за
стосування строків позовної
давності, однак жодного разу
не надав суду копії наданих т
епер претензій, в звязку з ч
им рішення було прийнято за н
аявними у справі доказами.
В судові засідання суду апе
ляційної інстанції представ
ник відповідача доказів немо
жливості надання копій прете
нзій раніше не надав, тому вис
новок Господарського суду м.
Києва стосовно безпідставно
сті заяви про пропущення стр
оків позовної давності є пра
вильним.
Суд першої інстанції прийн
яв рішення на підставі того, щ
о 22.08.2007 року позивач направив ві
дповідачеві Претензію №87, у як
ій вимагав від відповідача п
огасити заборгованість пере
д позивачем з компенсації ви
трат позивача, понесених у зв
язку зі зберіганням матері
альних цінностей державного
резерву у 1997-2007 роках у загально
му розмірі 582 268,20 грн.
Листом № 6-4/6974 від 06.11.2007 року відп
овідач повідомив позивача пр
о відсутність станом на 05.11.2007 ро
ку за даними бухгалтерського
обліку відповідача заборгов
аності за зберігання зерна д
ержавного резерву перед пози
вачем і відповідно вимогу по
зивача не виконав, коштів не с
платив.
Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК Укра
їни, якщо строк (термін) викона
ння боржником обовязку не
встановлений або визначений
моментом предявлення вимо
ги, кредитор має право вимага
ти його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконат
и такий обовязок у семиден
ний строк від дня предявле
ння вимоги, якщо обовязок н
егайного виконання не виплив
ає із договору або актів циві
льного законодавства.
Відповідачем не було надан
о суду першої інстанції нале
жних доказів на спростування
викладеного в позові, тому вр
аховуючи викладене, суд перш
ої інстанції вірно визначив
вимоги позивача про стягненн
я з відповідача в примусовом
у порядку витрат, яких зазнав
позивач у звязку зі збереж
енням зерна державного матер
іального резерву, однак, не по
годився з розрахунком зазнач
ених витрат здійснених позив
ачем в силу викладених вище о
бставин.
Таким чином позовні вимоги
підлягають частковому задов
оленню в частині стягнення 340
019,63 грн. Решта позовних вимог м
атеріалами справи не підтвер
джується та задоволенню не п
ідлягає.
Таким чином, враховуючи вик
ладене, судова колегія Київс
ького апеляційного господар
ського суду дійшла висновку
про те, що місцевий господарс
ький суд повно і всебічно з
ясував всі обставини справи
та дав їм належну правову оці
нку. Порушень норм матеріаль
ного чи процесуального права
, які могли призвести до зміни
чи скасування рішення по спр
аві, судовою колегією не вста
новлено.
На підставі викладеного, ке
руючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК Україн
и, Київський апеляційний гос
подарський суд ,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державн
ого комітету України з держа
вного матеріального резерву
залишити без задоволення, а р
ішення Господарського суду м
. Києва від 07.08.2008 р. по справі № 15/939
без змін.
Справу № 15/939 повернути до Гос
подарського суду м. Києва.
Постанова набирає законно
ї сили з моменту її прийняття
і може бути оскаржена до Вищо
го господарського Суду Украї
ни.
Головуючий суддя

Кондес Л.О.
Судді

Куровський С.В

Миха
льська Ю.Б.
19.11.08 (відправлено)