ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 11/493

29.02.08

За позовом

Об’єднання співвласників багатоповерхового будинку «Інкомсервіс»

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дефенд»

про

визнання договору недійсним.

Суддя Євсіков О.О.

Представники сторін:

від позивача

Паламарчук С.С., Подоляк Н.С., Заіка Ю.О. (представники за дов.);

від відповідача

Ткачук В.В. (представник за дов.).

У судовому засіданні 29.02.2008 за згодою представників сторін на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить визнати недійсним договір № 5 від 27 лютого 2006 р. про надання охоронних послуг, укладений між ТОВ „Дефенд” та ОСББ „ Інкомсервіс”.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.12.2007 порушено провадження в господарській справі, розгляд справи призначено на 11.01.2008, який відкладався на 25.01.2008 через необхідність в отриманні від сторін додаткових доказів.

Судове за сідання 25.01.2008 з незалежних від суду причин не відбулося, у зв’язку з чим ухвалою від 28.01.2008 розгляд справи було перенесено на 08.02.2008, яку було направлено сторонам у справі.

В судовому засіданні 08.02.2008 позивач подав додаткові докази на підтвердження позовних вимог, а також письмову заяву про витребування від відповідача додаткових пояснень та доказів.

Через зазначені обставини відповідач заявив усне клопотання дати йому додатковий час для підготовки заперечень.

Крім того, з урахуванням обставин справи, сторони подали суду узгоджене письмове клопотання продовжити строки вирішення спору.

Ухвалою від 08.02.2008 продовжено строк вирішення спору за згодою сторін, відкладено розгляд справи на 29.02.2008.

Позовні вимоги мотивовані тим, що директор-управитель Г.П.Тарнавський не мав повноважень загальних зборів Об’єднання на укладання спірного договору охорони від імені співвласників будинку і не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності; в договорі сторони не досягли згоди щодо такої істотної умови договору охорони як ціна; порушений встановлений порядок укладання договору на охорону об'єкта.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні позовних вимог не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що укладення спірного договору в подальшому було схвалено Загальними зборами позивача, а тому такий договір є дійсним в розумінні цивільного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, між Об’єднанням співвласників багатоповерхового будинку «Інкомсервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дефенд»було укладено договір № 5 від 27.02.2006 про надання охоронних послуг.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності будь-якого правочину, встановлені ст. 203 ЦК України.

Серед інших умов дійсності договору в ч. 2 ст. 203 ЦК зазначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За договором охорони № 5 від 27 лютого 2005 р. передбачається надання послуг з охорони об’єкта, що знаходиться у м. Києві по вул. Народного Ополчення, 7.

Договір підписаний Директором фірми „ДЕФЕНД” Д.О. Петровим, а з боку замовника зазначено «Директор Г.П. Тарнавський, що діє на підставі Статуту», підпис останнього засвідчено печаткою з написом «Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку «Інкомсервіс».

В будинку № 7 по вул. Народного Ополчення (м. Київ), де було створено Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ), знаходиться 152 квартири.

Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку є особливим суб’єктом права. Відповідно до „Концепції державної житлової політики”, схваленої Верховною Радою України 30.06.1995, державна житлова політика України передбачає обов’язкове об’єднання власників квартир багатоквартирних будинків у товариства (об’єднання) з метою забезпечення належного утримання будинків та прибудинкових територій.

Правове становище ОСББ регламентовано не лише главою 7 ЦК України „Загальні положення про юридичну особу”, ст. 385 ЦК України «Об’єднання власників житлових будинків, квартир», а і спеціальними актами цивільного законодавства - Законами України «Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку»від 29.11.2001, «Про житлово-комунальні послуги»від 24.06.2004, Типовим статутом ОСББ, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.08.2003, а в даній справі - і Статутом ОСББ «Інком сервіс», затвердженим установчими зборами об’єднання співвласників багатоквартирного будинку 25.10.2004 (протокол № 1) і зареєстрованим Солом’янською районною у м. Києві державною адміністрацією 10.01.2005.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Об’єднання власників житлових будинків, квартир»загальні збори можуть давати згоду на укладення договорів на виконання робіт, надання послуг для об’єднання відповідно до ст. 10 цього Закону.

Таким чином вищий орган ОСББ –загальні збори мають виключне право давати згоду на укладання договорів на виконання робіт і надання послуг.

Виконавчим органом ОСББ є Правління, яке реалізовує рішення загальних зборів та здійснює поточну роботу з управління об’єднанням. Виконавчим органом Правління може бути управитель ОСББ.

В ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” визначено поняття терміну „управитель”. Це особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою.., і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

Повноваження управителя визначені у ст. 25 цього ж Закону. Управитель має право:

1) здійснювати управління будинком, спорудою,... та забезпечувати їх належну експлуатацію;

2) укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом;

3) контролювати виконання умов договорів на надання житлово-комунальних послуг” та ін.

В ст. 1 цього ж Закону визначені поняття „виконавець” –суб’єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу, та поняття „виробник” –суб’єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Тобто, безпосередньо в законодавстві прямо передбачено, що управитель будинку має право укладати договори з виробниками або виконавцями виключно житлово-комунальних послуг.

В ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” житлово-комунальні послуги визначаються як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, комплексів будинках і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Тобто, мова йде саме про ті послуги, які є необхідними для забезпечення нормального функціонування житлового будинку, жилого чи нежилого приміщення, і відповідно, оплата за які підпадає під поняття обов’язкових платежів, передбачених законодавством.

В ст. 13 цього ж Закону України житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль за виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд, заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість укладання управителем виключно договорів на надання житлово-комунальних послуг і виключно із виконавцями і виробниками, які саме ці послуги надають.

Суд відзначає, що право управителя укладати безпосередньо договори охорони не передбачено і локальними нормативними актами, а саме Типовим статутом ОСББ і Статутом ОСББ «Інкомсервіс».

Відповідно до рішення загальних зборів ОСББ (Протокол № 2 від 16.02.2005) з метою покращення надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинку та розширення діяльності ОСББ у наданні цих послуг створена Дирекція ОСББ, яка є виконавчим органом Правління, і затверджено Положення про Дирекцію ОСББ (п. 1.2 Положення про Дирекцію).

Відповідно до п. 8.1.4 розділу 8 „Повноваження директора-управителя” директор-управитель має право укладати цивільно-правові угоди у межах повноважень, зазначених у посадовій інструкції, та організовувати господарську діяльність.

Посадова інструкція директора-управителя на момент підписання спірного договору ще не була прийнята і затверджена у зв’язку з тим, що ОСББ було лише створено.

Таким чином, право директора - управителя самостійно укладати будь-які цивільно-правові договори на власний розсуд не передбачено ані в Законі України „Про ОСББ”, ані в Типовому Статуті ОСББ, ані в Статуті ОСББ „Інкомсервіс”, ні в Положенні про Дирекцію ОСББ, ні спеціальною довіреністю.

Найвищим органом ОСББ є загальні збори.

Так відповідно до п. 4.5 Типового статуту ОСББ та п. 5.5 Статуту ОСБ „Інкомсервіс” до виключної компетенції загальних зборів ОСББ належить:

- затвердження кошторису об’єднання, балансу та річного звіту;

- визначення розміру внесків та платежів членів об’єднання (3/4 голосів).

Віднесення до компетенції загальних зборів розв’язання саме цих питань –не є випадковістю, оскільки кошти ОСББ складаються практично виключно із „статутних внесків і обов’язкових платежів членів об’єднання” (ст. 21 „Закону про ОСББ”, п. 6.4 Типового Статуту, п. 6.4 Статуту ОСББ „Інкомсервіс”).

Саме на загальних зборах члени ОСББ повинні висловити безумовну згоду на сплату обов’язкових платежів і погодити їх розмір.

З метою уникнення зловживання і порушення прав окремих учасників ОСББ, законодавець передбачає, що найважливіші питання діяльності ОСББ повинні вирішуватися на загальних зборах одноголосно або кваліфікованою більшістю –а саме ѕ всіх учасників ОСББ.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні позовних вимог не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що укладення спірного договору в подальшому було схвалено Загальними зборами позивача, а тому такий договір є дійсним в розумінні цивільного законодавства.

Разом з тим, в постановчій частині протоколу загальних зборів членів ОСББ № 8 від 25.02.2006, на який посилається відповідач, зазначено: „Голосували: за - 54. Проти –28”.

Таким чином рішення щодо оплати мешканцями будинку послуг охорони не є чинним, оскільки за нього не проголосувало ѕ присутніх членів ОСББ.

Згідно з Відомістю про результати голосування власників квартир та офісів від 25.02.2006 за пропозицію укладання договору охорони висловилося лише 12 осіб із 43 опитаних, інші 31 були проти охорони. З тих 12 осіб, які схвально поставилися до укладання договору охорони, лише 3 (три) особи підкреслили, що вони готові сплачувати за послуги охорони будь-яку суму, інші ж зазначили, що вони готові сплачувати за охорону –25-40 гривень на місяць. Оскільки окремі члени ОСББ вже уклали договір на охорону квартири із Службою Державної охорони, інші не мають можливості щомісяця сплачувати таку суму.

Судом встановлено, що відповідно до п. 5.6 Статуту ОСББ „Інкомсервіс” рішення членів об’єднання може бути прийнято шляхом їх письмового опитування.

У Відомостях про результати голосування від 25.02.2006 зазначено: номер квартири, прізвище власника, питання яке голосується і кожним власником дається власноручна відповідь на питання: за консьєржа він чи проти, за охорону він чи проти, скільки він вважає потрібно сплачувати за послуги охорони чи консьєржа; вважає він особисто укласти договір охорони; за цифровий аудіодомофон він чи проти, та інше.

Таким чином суд дійшов висновку, що при укладенні спірного договору директор-управитель Тарнавський вийшов за межі наданих повноважень, оскільки:

а) Статутом ОСББ, на який зроблено посилання в договорі № 5, не передбачено право директора-управителя самостійно укладати цивільно-правові договори, не пов’язані із наданням житлово-комунальних послуг;

б) в п. 8.1.4 Положення про Дирекцію ОСББ від 16.02.2005 прямо зазначено, що директор має право укладати цивільно-правові угоди у межах повноважень, зазначених у посадовій інструкції. Така Інструкція на момент укладання договору директором затверджена не була, тому і повноваження укладати договір охорони директора були відсутні;

в) у директора відсутня довіреність, яка давала б йому можливість за договором представляти інтереси ОСББ при укладанні договору охорони, а чинне законодавство, Статут ОСББ та Положення про Дирекцію ОСББ йому таких повноважень безпосередньо також не надає;

г) на загальних зборах ОСББ –не було прийнято правомочне рішення про встановлення розміру оплати за послуги охорони, а також про надання директору-управителю разового доручення укласти відповідний договір з встановленням плати за послуги з охорони на визнаних директором прийнятними умовах;

д) оплата послуг охорони не передбачена кошторисом ОСББ.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Тобто, договір охорони може бути визнане дійсним, якщо особа, яку представляли, а саме об’єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку на загальних зборах ѕ голосів проголосує за укладений директором-управителем за межами повноважень договір охорони і ѕ присутніх на загальних зборах членів ОСББ дадуть згоду сплачувати за послуги охорони 67 грн. щомісяця, переглянуть і затвердять кошторис об’єднання і розмір обов’язкових платежів.

Відповідач посилається на те, що частина рахунків, пов’язаних їх оплатою послуг охорони, була позивачем сплачена, і цю обставину він розглядає як доказ того, що ОСББ схвалило укладений поза межами повноважень управителем правочин.

Разом з тим судом встановлено, що найманий працівник ОСББ –директор-управитель Тарнавський, який власноручно підписав договір за межами наданих йому повноважень, в більшості випадків підписував і Акти виконаних робіт, що були підставою для перерахування коштів. Аналогічно, підписання актів і іншими особами, які також не мали на це відповідних повноважень, не може розглядатися як схвалення правочину особою, інтереси якої представляли.

Гурська Т.Д. (підписи якої також стоять під актами виконаних робіт) є членом ОСББ. Вона не була обрана ні членом правління, ні Головою Правління, тому що загальні збори, на яких розглядалось питання про вибори Правління (Протокол № 9 від 24.05.2006) носили за відсутності кворуму дорадчий характер, про що зазначається в самому протоколі. Тобто, всі дії Гурської Т.Д., як і інших членів необраного Правління від імені ОСББ є неправомочними. Відтак, відповідач надавав Акти виконаних робіт на підпис неправомочній особі.

У зв'язку з тим, що склад Правління переобрано не було, право підписів залишилися за тими самими особами, які його мали до цих загальних зборів, тобто Головою правління Єлєнєвим І.Г., директором-управителем Тарнавським Г.П. та бухгалтером Свєшніковою С.К., яким це право було надано на Загальних зборах (Протокол №2 від 16.02.2005, копія –у справі).

Тарнавський Г.П. прийняв сам себе на роботу наказом № 1 від 01.11.2004, посилаючись на рішення установчих зборів (Протокол № 1 від 25.10.2004 є додатком позовної заяви), хоча 25.10.2004 на зазначених установчих зборах власників квартир і нежитлових приміщень управителем ОСББ призначено Голубятнікова Є.І.

Наступні збори власників квартир і нежитлових приміщень відбулися тільки 16.02.2005, тобто через 3,5 місяці після оформлення Тарнавським Г.П. відповідного Наказу про прийняття самого себе на роботу.

В Протоколі № 2 цих зборів у п. 2.3. зазначається про призначення Тарнавського Г.П. директором-управителем, а у пункті 3.1 про надання права першого підпису господарських та фінансових документів Голові Правління Єлєнєву І.Г., директору-управителю Тарнавському Г.П. та бухгалтеру Свєшніковій С.К.

Після цих зборів жодних документів щодо прийняття Тарнавського Г.П. на роботу, як і відповідного контракту не складалось.

На загальних зборах членів ОСББ, що відбулися 29.12.2005 (Протокол № 7) було встановлено на 2006 рік наступні платежі: квартирна плата - 1.35 грн. за 1 кв.м.; плата для офісів —1.20 грн. за 1 кв.м.

В статті 4 Закону України „Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку” зазначається, що метою створення ОСББ є належне утримання та використання загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об’єднання полягає у здійсненні функцій, щодо належного утримання будинку та прибудинкової території, сприянні членам об’єднання в отриманні житлово-комунальних послуг та інших послуг, пов’язаних із діяльністю об’єднання.

Таким чином послуги щодо охорони не є обов’язковими, а їх оплата не відноситься до категорії обов’язкових платежів, які мешканці будинку, як члени ОСББ, так і інші жителі зобов’язані сплачувати, і які у випадку заборгованості, ОСББ, згідно чинного законодавства, може стягнути в судовому порядку з боржників.

Розглядаючи спір по суті, суд також відзначає, що у справі містяться посилання на три договори на охорону одного і того ж об’єкту, а саме - об’єкта за адресою: вул. Народного Ополчення. 7.

Надана відповідачем копія договору № 9 свідчить про те, що СП „Інком Сервіс” і ТОВ С-1 уклали договір на користь третьої особи –ОСББ „Інкомсервіс”, який регламентується статтею 636 ЦК України „Договір на користь третьої особи”, оскільки за умовами договору відповідно пункту 1.1 Спільне українсько-чеське підприємство „Інком-Сервіс” (Замовник) приймає на себе зобов’язання оплачувати послуги ТОВ С-1 (Виконавця) з охорони будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Народного ополчення, 7.

Відповідно до п. 7.1 цього Договору він є укладеним строком на один рік.

В ч. 3 ст. 636 ЦК передбачено, що з моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлене договором або законом. Оскільки третя сторона (Загальні збори членів ОСББ) не давала згоди на розірвання договору про надання послуг по охороні об’єкта, доказів того, що договір № 9 розірвано в установленому порядку і послуги з охорони не надаються, Відповідач у справі також не надав, тому договір № 9 від 07.06.2005 про охорону будинку № 7 по вул. Народного Ополчення повинен був діяти до 07.06.2006.

З приводу твердження відповідача про те, що позивачем було схвалено спірний договір, оскілки охороні послуги фактично надавались на вищевказаному об’єкті (тобто отримувались позивачем), суд відзначає наступне.

В п. 7.1 договору № 9 про надання послуг по охороні об'єкта від 07.06.2005 між

СП "Інекон-Сервіс" та ТОВ "С-1" зазначено, що строк дії договору один рік, тобто, до 07.06.2006.

Із п. 7.1 Договору № 16 про надання послуг по охороні об'єкта від 01 серпня 2005 р., що укладався ОСББ "Інкомсервіс" з ТОВ "С-1" (з боку ОСББ підписав договір Голова Правління Єлєнєв І.Г), витікає, що цей договір діяв до 01.08.2006.

Таким чином, з кінця лютого 2006 р. по 01 серпня 2006 р. охорона здійснювалася фірмою "С-1" на підставі рішення загальних зборів (Протокол №5) та укладеного Договору № 9 з "Інекон-Сервіс" (який був згідно договору платником за охорону до 07 червня 2006 р.).

Посилання відповідача на те, що охорона в даний період здійснювалась фірмою "Дефенд", є безпідставними, оскільки питання про укладання угоди з фірмою "Дефенд" на загальних зборах не виносилось, тобто рішення з цього питання не приймалось. Доказів того, що вказані послуги з охорони надавались саме відповідачем, суду не надано.

Таким чином судом встановлено наступне:

1. Вищим органом ОСББ є загальні збори, які вирішують найголовніші питання щодо діяльності ОСББ. Саме Загальні збори уповноважені затверджувати кошторис ОСББ та розмір обов’язкових платежів, які повинні сплачувати члени ОСББ і інші мешканці будинку. Рішення Загальних зборів є правомочним якщо за нього голосувало не менше ѕ членів ОСББ, які були присутні на загальних зборах. В жодному протоколі загальних зборів 3/4 членів ОСББ „Інком сервіс” не голосували за встановлення такого обов’язкового платежу –як оплата за послуги охорони в розмірі 67 грн., як це передбачено п. 5.5 Статуту.

2) Директор-управитель Г.П.Тарнавський не мав повноважень на укладання договору № 5 від 27.02.2006, оскільки ані Статутом ОСББ „Інкомсервіс”, ані Положенням про Дирекцію ОСББ „Інкомсервіс” (із яким він під підпис ознайомлений) право директора-управителя на укладання договору охорони не передбачено.

3) Повноваження директора-управителя обмежуються підписанням (за певних умов) лише договорів, пов’язаних із наданням житлово-комунальних послуг ОСББ.

4) Акти робіт, які в більшості підписував той же самий директор ОСББ Тарнавський, який не мав повноважень підписувати такий договір, чи інші особи, які також не мали права підписувати ці акти, не можуть розглядатися як наступне схвалення правочину особою, інтереси якої представляли. На загальних зборах ОСББ питання щодо схвалення укладеного директором договору охорони ѕ голосів не набирало. Загальними зборами бюджет в якому передбачувалася б оплата послуг охорони не затверджувався, тому правочин, укладений директором Тарнавським Г.П. за межами своїх повноважень, не може вважатися схваленим.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Таким чином, з урахуванням ст. 203 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, та відповідно до ст. 215 ЦК України, якою передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою —третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, спірний договір підлягає визнанню недійсним.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач не надав суд належних та допустимих доказів на заперечення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 208 Господарського кодексу України в разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі —відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Позивач позовних вимог щодо застосування реституції не заявляє. Проте зазначені обставини не позбавляють позивача права в подальшому заявити відповідні вимоги до позивача, в тому числі в порядку судового провадження, а відповідачеві –остаточно визначити суму своїх витрат, пов’язаних з погашенням кредитної заборгованості позивача та з реалізацією предмета застави.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати в сумі 203,00 грн. (держмито у сумі 85,00 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 80, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним укладений між Об’єднанням та співвласників багатоповерхового будинку «Інкомсервіс»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дефенд»договір №5 від 27 лютого 2006 року про надання охоронних послуг.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕФЕНД" (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 7; ЗКПО 25660921, Р/р 3 в АБ "Експрес-Банк, МФО 322959, або з будь-якого іншого рахунку, виявленого під час виконавчого провадження) на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Інкомсервіс" (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 7; ЗКПО 33343125, Р/р 584 в ВАТ КБ "Хрещатик" у Залізничній філії м. Києва, МФО 322595) судові витрати в сумі 203,00 грн. (держмито у сумі 85,00 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу).

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку від дати його підписання як такого, що оформлене згідно зі ст. 84 ГПК України.

Суддя

О.О. Євсіков

Дата підписання рішення –25.03.2008.