СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

6 березня 2008 року

Справа № 2-23/5840-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Борисової Ю.В.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

сторони не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 22.11.2007 у справі № 2-23/5840-2007А

за позовом           Державного підприємства "Ялтинський морський торговельний порт" (вул. Рузвельта, 5,Ялта,98600)

до           Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим (вул. Васильєва, 16,Ялта,98600)

3-ті особи Приватне підприємство "Бекфайр" (вул. Здолбунівська, 3,Київ,01010)

Державне підприємство "Євпаторійський морський торговельний порт" (майд. Моряків, 1,Євпаторія,97400)

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 22.11.2007 у справі № 2-23/5840-2007А позов задоволено повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Ялті Автономної Республіки Крим №/0 від 26.10.2006 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 35984,01грн. ( основний платіж - 23989,34грн., штрафні санкції - 11994,67грн.). Стягнуто з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Ялтинський морський торгівельний порт»3,40грн. - судового збору.

Не погодившись з вказаним судовим актом, Державна податкова інспекція у місті Ялта Автономної Республіки Крим звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить постанову господарського суду скасувати.

Заявник апеляційної скарги посилається на порушення господарським судом норм законодавства при неповному з'ясуванні обставин справи.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.

Відповідачем проведено виїзну планову перевірку Ялтинського морського торговельного порту з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 по 30.06.2006, за результатами якої складено акт від 20.10.2006 №167, (аркуш справи 90).

Перевіркою встановлені порушення підпунктів 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7, підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість за перевіряємий період у сумі 23989,34грн., у тому числі: за січень 2006 року - 989,34грн., за лютий 2006 року - 23000,00грн.

На підставі вказаного акту перевірки відносно позивача прийняте спірне податкове повідомлення-рішення №/0 від 26.10.2006 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 35984,01грн. (основний платіж - 23989,34грн., штрафні санкції - 11994,67грн.). (а.с.16).

Як вбачається з акту перевірки, позивачем необґрунтовано включені у податковий кредит витрати з оплати податку на додану вартість, а саме: встановлені порушення заповнення податкової накладної №261 від 28.02.2006 Державним підприємством «Євпаторійський морський торгівельний порт»- не вказане місце знаходження юридичної особи.

Однак, Державна податкова інспекція у місті Ялта не прийняла до уваги той факт, що податкова накладна №261 від 28.02.2006 заповнена відповідно до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а також відповідно до вимог пункту 1 частини 2 наказу Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 №165 «Про затвердження форми податкової накладної і порядку її заповнення», а саме: за допомогою комп'ютера.

Матеріалами справи підтверджено необґрунтованість виключення відповідачем сум податку на додану вартість в розмірі 578,67грн. та в розмірі 410,67грн. (податкові          накладні №13 від 31.07.2004 та №11 від 30.06.2004 постачальника «Бекфайр ПП НСБ») із податкового кредиту позивача. Податкові накладні №11 від 30.06.2004 та №13 від 31.07.2004, які виписані «Бекфайр ПП НСБ», були оформлені з помилками (був невірно вписаний ідентифікаційний номер позивача), тому позивач не включив дані накладні до податкового кредиту за датою списання коштів з банківського рахунку. При подачі податкової декларації за 2006 рік (січень) із скаргою на постачальника відповідно до підпункту 7.2.6 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»надані копії платіжних документів, які засвідчують факт оплати і копії невірно заповнених накладних. На момент перевірки надані податкові накладні неправильно заповнені, а також і виправлені, однак, відповідачем були досліджені тільки неправильно заповнені, а лист позивача від 06.02.2006 №Б-335 не був прийнятий до уваги відповідачем. (а.с.82).

Згідно статті 19, статті 67 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Крім того, як на основу незаконності прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення в частині визначення штрафних санкцій з податку на додану вартість в сумі 11994,67грн. судова колегія зазначає наступне.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податкове зобов'язання платника податку, нараховане контролюючим органом відповідно до пункту 4.2 і пункту 4.3 статті 4 Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податку податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2, то фактично підпункт 17.1.3 встановлює необхідність погодження податкового зобов'язання, з якого сплачуються штрафні санкції. На момент винесення рішення про застосування штрафних санкцій у зазначеній сумі, податкове зобов'язання не було узгодженим. Таким чином, застосування відповідачем штрафних санкцій у спірному податковому повідомленні-рішенні є неправомірним.

Судова колегія приходить до висновку, що визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 35984,01грн. згідно спірному податковому повідомленню-рішенню №/0 від 26.10.2006 є неправомірним і висновки акту перевірки від 20.10.2006 №167 згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем.

У зв'язку з чим судова колегія дійшла висновку, що акт перевірки від 20.10.2006 №167, як доказ у справі, одержано з порушенням закону.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69, 70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України судовою колегією не приймається акт перевірки від 10.10.2006 №167, як доказ встановлення факту порушення позивачем Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому судова колегія виходить з того, що акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення. Інші докази, окрім акту перевірки, що підтверджували б факт вчинення позивачем зазначеного порушення, відповідачем суду не надані через їх відсутність.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначена норма кореспондується із приписами частини 2 статті 19 Конституції України.

Статтею 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів правомірності і законності обґрунтованості спірного податкового повідомлення-рішення про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість відповідачем судовій колегії не надано. Висновки перевіряючих, що викладені у акті перевірки, не підкріплені жодними доказами і носять характер суб'єктивних припущень.

За таких умов факт вказаного порушення слід вважати неналежно встановленим, отже, визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість згідно спірному податковому повідомленню-рішенню неправомірно.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог Державного підприємства «Ялтинський морський торгівельний порт»в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

При таких обставинах, апеляційна інстанція вважає, що постанову господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм законодавства та при повно встановлених обставина справи, у зв'язку з чим підстав для її скасування не існує.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.11.2007 у справі № 2-23/5840-2007А залишити без змін.

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку і строки, передбачені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.І. Гонтар

Судді                                                                      Ю.В. Борисова

І.В. Черткова