Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2008 р. Справа № 21/397-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Крят Л.Б., Буртова К.Д.

відповідача - Ільяшенко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги позивача (вх.№ 3710Х/3-7) та відповідача (вх.№ 3484Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 22.10.07 р. по справі № 21/397-07

за позовом ДП "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування", м. Дніпропетровськ

до ДП заводу "Електроважмаш", м. Харків

про стягнення 206266,93 грн.

встановила:

В липні 2007 р. позивач –ДП „Дніпропетровський НВК „Електровозобудування”, м. Дніпропетровськ звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій, з урахуванням уточнень, просив суд зобов'язати відповідача –ДП завод „Електроважмаш”, м. Харків повернути позивачеві відновлений двигун АД-914У1№34, стягнути з відповідача штраф в розмірі 32966 грн. за поставку неякісної продукції та судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.10.07 р. (суддя Пилипенко Н.М.) по справі № 21/397-07 позов задоволено частково. Зобов'язано відповідача у двохмісячний термін з моменту прийняття рішення, повернути позивачу електродвигун АД-914 У1 №34; стягнуто з відповідача на користь позивача 85 грн. держмита, та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні позову щодо стягнення штрафу в розмірі 32966 грн. відмовлено.

Рішення мотивоване з тих підстав, що двигун АД- 914 У1 № 34 є власністю позивача по справі, і на час розгляду справи без достатніх правових підстав знаходиться у відповідача; що позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають, оскільки з матеріалів справи не вбачається порушення відповідачем господарських зобов'язань.

Відповідач з рішенням господарського суду в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу відновлений електродвигун не погоджується, вважає рішення в цій частині незаконним та необґрунтованим, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення в означеній частині скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог щодо повернення відновленого електродвигуна АД-914 У1 № 34 відмовити. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що суд приймаючи оскаржуване рішення та зобов'язуючи відповідача повернути спірний електродвигун не встановив особу, винну у виході його з ладу, а також безпідставно залишив без задоволення подане відповідачем клопотання про призначення судової експертизи та ін.

Позивач з рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу не погоджується, вважає рішення в даній частині таким, що прийняте внаслідок неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, подав також апеляційну скаргу в якій просить рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 32966 грн. штрафу скасувати та прийняти нове, яким задовольнити вказані позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржуваним рішенням господарського суду було встановлено вину відповідача в виході двигуна з ладу, в зв'язку з чим, на думку позивача, відповідач повинен виплатити йому штраф на підставі ст. 231 ГК України та „Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення” № 888 від 25.07.88 р. та ін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач просить суд подану позивачем апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись при цьому на те, що позивач в обґрунтування своїх вимог не надав доказів того, що саме відповідач є винним у виході з ладу спірного двигуна. При цьому акт № 93 від 04.01.07 р., на думку відповідача, не може прийматися судом до уваги в якості доказу вини останнього у виході двигуна з ладу, оскільки в ньому викладена виключно особиста думка представника постачальника та ін.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач просить рішення господарського суду в частині задоволення позовних вимог залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення посилаючись на те, що саме відповідач, на його думку, є винним за вихід з ладу спірного двигуна в зв’язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 679 ЦК України саме він повинен відповідати за означені недоліки та ін.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, між позивачем га відповідачем укладено договір поставки № 8/06 від 23.12.2005 р. та додаткові угоди № 1 від 28.02.2006 р., № 2 від 19.05.2006р., № 3 від 15.09.2006 р., які є невід’ємними частинами договору.

Згідно з вимогами п. 1.1 договору, відповідач зобов’язався поставити і передати у власність позивача 40 електродвигунів АД-914 У1, а позивач прийняти товар і оплатити його на умовах договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, його загальна вартість складає 5495000 грн.

Поставка товару здійснюється згідно з специфікацією № 1, яка є додатком до договору.

Як свідчать матеріали справи, відповідач в рамках спірного договору по накладній № 119 від 01.09.2006 р. передав позивачу електродвигун АД-914 У1 № 34 замість раніше поставленого та вибувшого із ладу двигуна АД - 914У1 № 30.

Електродвигун АД-914 У1 № 34 був встановлений позивачем на електровоз магістральний ДСЗ № 007. В процесі експлуатації означеного електровоза електродвигун АД- 914 У1 № 34 вийшов з ладу, про що працівниками підприємств позивача та відповідача складено акт-рекламація № 5 від 27.12.2006 р., який було підписано та підписано з особистою думкою представниками відповідача. При цьому комісія в означеному акті –рекламації визначилась про наступне:

- П. 15 акту встановлено причиною відмови електровоза ДСЗ-007 був вихід з ладу ТЕД № 3 в гарантійний період експлуатації;

- П. 17 акту (місце усунення дефекту, хто усторонює і за чиї кошти, термін усторонення) встановлено, що для відновлення роботи електровоза необхідно провести заміну (гарантійний ремонт) тягового електродвигуна АДУ в умовах позивача, силами та засобами відповідача.

Разом з тим, в особистій думці представників підприємства відповідача останні заперечували проти викладеного в п. 17 акту-рекламації.

04.01.2007 р. працівники підприємства позивача за участю представників відповідача та Укрзалізниці складено акт № 93, в якому комісія визначилась, що відновити двигун АД-914 У1 № 34 в умовах ДП "НВК "Електровозобудування" не можливо, двигун підлягає відправці для ремонту на завод виробника. Витрати по відновленню електровоза ДСЗ -007 віднести на рахунок винної сторони згідно з калькуляцією. Представники відповідача надали особисту думку до акту № 93 від 04.01.2007 р., якою визначили, що остаточно характер і причина дефекту буде встановлена на заводі відповідача при спільному комісіонному огляді.

Позивачем по накладній № 4 від січня 2007 р. повернуто двигун АД-914 У1 № 34 відповідачу.

23.01.2007 р. за участю представників сторін, Укрзалізниці та компанії "НОК Інтернейшп" здійснено огляд двигуна та складено акт № 1 яким комісія визначила винною стороною у виході з ладу кулькового підшипника є позивач. При цьому акт підписано з особистою думкою представників позивача.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що двигун АД- 914 У1 № 34 є власністю позивача по справі, і на час розгляду справи без достатніх правових підстав знаходиться у відповідача; що позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають, оскільки з матеріалів справи не вбачається порушення відповідачем господарських зобов'язань.

Однак, викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, не повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, і хоча правовідносинам, які склалися між сторонами судом частково надана належна правова оцінка, однак при цьому суд безпідставно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, в зв’язку з чим, прийняте по справі рішення підлягає зміні.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 697 ЦК України встановлено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Господарський суд при винесенні рішення обґрунтовано послався на те, що акт № 1 від 23.01.2007 р. не є належним доказом того, що винною стороною у виході з ладу спірного двигуна був позивач, оскільки зазначений акт всупереч вимогам п.п. 22, 23 Інструкції "Про порядок прийомки продукції та товарів народного призначення по якості", №П-7 підписано членами комісії в тому числі представниками "НОК Інтернейшл" , ЦТ "Укрзалізниці, які не мали належних посвідчень. При цьому не можуть прийматися судом до уваги надані відповідачем разом з відзивом на апеляційну скаргу копії посвідчень та довіреностей, які, на думку останнього, свідчать про наявність у представників, які підписали акт № 1, належних повноважень, оскільки при цьому відповідач всупереч вимогам ст. 101 ГПК України не обґрунтував неможливості їх надання до суду першої інстанції.

Таким чином у судової колегії відсутні підстави вважати, що відповідач в обґрунтування своїх вимог не надав належних доказів того, що вихід з ладу двигуна АД-914 У1 № 34 сталося не з його вини.

Враховуючи викладене, а також те, що вихід з ладу означеного двигуна стався в період дії встановленого умовами договору гарантійного строку експлуатації, саме відповідач з урахуванням вимог ч. 2 ст. 697 ЦК України є відповідальним за його вихід з ладу.

При цьому безпідставними є посилання відповідача на п. 6.4 договору, відповідно до якого він зобов’язаний за свій рахунок усунути недоліки товару тільки у випадку, якщо позивач доведе що ці дефекти виникли не з його вини, оскільки вказаний пункт договору всупереч вимогам п. 1 ст. 203 ЦК України суперечить положенням ч. 2 ст. 697 ЦК України, в зв’язку з чим, не може бути прийнятий судом до уваги.

Разом з тим, також обґрунтованими та законними є висновки суду першої інстанції про те, що двигун АД-914 У1 № 34 підлягає поверненню відповідачем позивачу, оскільки саме останній є його власником, і на момент звернення позивача до суду з позовом він знаходився у відповідача.

При цьому безпідставними є висновки господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за поставку неякісної продукції.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, крім іншого у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, п. 59 „Положення про поставку продукції виробничо-технічного призначення”, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 р. за № 888 встановлено, що якщо поставлена продукція не відповідає по якості стандартам, технічним умовам, іншій документації, зразкам (еталонам) або умовам договору, а також якщо поставлена некомплектна продукція, виготовник (постачальник) сплачує покупцю (одержувачу) штраф у розмірі 20% вартості продукції неналежної якості або некомплектності. Вказаний штраф стягується з виготовника, а у випадках, встановлених договором, - з постачальника.

П. 2 даного положення встановлено, що його дія, крім іншого, розповсюджується на відносини між державними підприємствами.

З урахуванням викладеного, а також по-перше того що відповідач в обґрунтування своїх заперечень не надав доказів того, що вихід з двигуна АД-914 У1 № 34 з ладу сталася не з його вини, по-друге того що ціна означеного двигуна відповідно до умов договору та додатку до нього склала 164834,81 грн. (разом з ПДВ), позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 32966 грн. штрафу за поставку неякісного товару підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 329,66 грн. держмита і 114,83 грн. держмита по скарзі.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду частково відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги –позивача по даній справі, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для його зміни.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 4 ст. 103, п. 1, 3 ст. 104, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Апеляційну скаргу ДП „Дніпропетровський науково-виробничий комплекс „Електровозобудування”, м. Дніпропетровськ задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.10.07 р. по справі № 21/397-07 змінити.

В частині відмови в задоволенні позову про стягнення 32966 грн. штрафу рішення скасувати та позов в цій частині задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства завод "Електроважмаш" (м. Харків,

Орджонікідзевський р -н, пр-т. Московський, 299, код 00213121, р/р 0337 в Орджонікідзевському АК ПІБ м. Харкова, МФО 351351) на користь Державного підприємства „Дніпропетровський науково-виробничий комплекс „Електровозобудування”, м. Дніпропетровськ (Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Орбітальна, буд 13, код 32495626, р/р 624 у Ленінському безбалансовому відділенні філії ''Дніпропетровського відділення Промінвестбанка", МФО 305437) 32966 грн. штрафу, 329,66 грн. держмита, 114,83 грн. держмита по скарзі.

Наказ доручити видати господарському суду Харківської області.

Апеляційну скаргу Державного підприємства завод "Електроважмаш", м. Харків залишити без задоволення.

В іншій частині рішення господарського суду залишити без змін.

Повний текст постанови підписано 26.01.08 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Плужник О.В.