Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2008 р. Справа № 42/290-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Петриченко Н.В.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 3614Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 15.11.07 р. у справі № 42/290-07

за позовом ТОВ "Укрметалургтранс", м. Дніпропетровськ

до ЗАТ "Промснаб", смт. Високий

про стягнення 33942,88 грн. -

встановила:

В серпні 2007 р. позивач –ТОВ „Укрметалургтранс”, м. Дніпропетровськ звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій з урахуванням уточнень просив суд стягнути з відповідача –ЗАТ „Промснаб”, смт. Високий, Харківської області 24860,79 грн. заборгованості, 11659,71 грн. інфляційних, 2253,89 грн. річних та судових витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.11.07 р. (суддя Яризько В.О.) по справі № 42/290-07 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення мотивоване з тих підстав, що позивачем при зверненні до суду пропущено встановлений законом строк позовної давності та ін.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що остаточно сторони дійшли згоди відносно сум, які підлягають відшкодуванню відповідачем позивачеві лише 26.10.04 р. при підписанні доповнення до звіту № 1/95, в зв'язку з чим, на думку позивача, ним не було пропущено встановлений законом строк позовної давності, в межах якого він мав право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості. Крім того, на думку позивача, відповідач підписуючи доповнення до звіту № 1/95 від 26.10.04 р. визнав наявність заборгованості та ін.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, відзиву чи пояснення по скарзі не надав, про причини неприбуття представника не повідомив.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, 04.06.2004 р. між сторонами укладено договір № 11к/04, відповідно до умов якого позивач (комісіонер), зобов'язався здійснити від свого імені і за рахунок відповідача (комітента) правочини, необхідні для забезпечення організації транспортно-експедиційного обслуговування по перевезенню зернових вантажів відповідача залізничним транспортом, а також виконати інші дії, необхідні для виконання зобов'язань по цьому договору і узгоджені з відповідачем (комітентом) в письмових дорученнях відповідача.

Відповідачем було надано позивачу доручення № 1, відповідно до якого позивач зобов'язався забезпечити перевезення залізничним транспортом наступні вантажі: ячмінь у кількості 1200 т., одержувачем якого зазначено СПК "Тетерівка", а ячмінь у кількості 1000 т., одержувачем якого зазначено ЗАТ "Гудевичі".

В цьому ж дорученні сторони, змінюючи умови викладені в п. 10 договору щодо розміру винагороди, дійшли згоди та визначили, що винагорода за організацію цього перевезення складатиме 1200,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Вказане доручення № 1 підписано сторонами та оформлено у вигляді Додатку № 1 до договору № 11к/04 від 04.06.2004 р.

Пунктом 4.4 договору № 11к/04 від 04.06.2004 р. передбачено, що впродовж 3-х банківських днів після узгодження заявки та оформлення доручення відповідач проводить фінансування прийнятих до виконання доручень шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача в розмірі 100% від суми витрат позивача, необхідної для оплати витрат на транспортування вантажів, запорно-пломбувальні пристрої і сертифікацію.

На виконання п. 4.4 договору відповідач здійснив оплату в розмірі 171000 грн., що підтверджується сторонами.

Пунктом 2.1.17. договору передбачено обов'язок позивача після виконання доручення надати відповідачу протягом 10 календарних днів звіт, який містить всі фактичні витрати позивача під час виконання доручення.

Пунктом 4.6 спірного договору встановлено, що у випадку перевищення суми затрат, понесених комісіонером при виконанні конкретного доручення над розрахунковою сумою, комітент відшкодовує комісіонеру суму фактичного перевищення затрат на підставі звіту комісіонера шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок комісіонера протягом 3-х банківських днів з моменту затвердження звіту.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був наданий відповідачу звіт № 1/95 від 30.06.2004 р. в рамках договору № 11к/04 від 04.06.2004 р. відповідно до доручення № 1 від 04.06.2004р.

Вказаний звіт містить наступні дані:

-          п. 1 загальна сума витрат : 195058,55 грн. з ПДВ., в т.ч. штраф у розмірі

397,76 грн.;

-          в п. З підтвердження відповідачем здійснення фінансування доручення в сумі 171000,00 грн.;

-          в п. 4 вказано про те, що відповідно до п. 4.4 Договору винагорода комісіонера складає 19799,55 грн.

-          п. 6 погоджено, що сума боргу комітента перед комісіонером складає 43858,10 грн.

Вказаний звіт комісіонера (позивача) підписаний комітентом (відповідачем) з запереченнями, а саме відповідачем не прийняті витрати по сплаті суми штрафу в розмірі 397,76 грн., а також вказано про те, що визначений позивачем в п. 4 звіту розмір винагороди 19799,55грн. не відповідає дорученню № 1 (Додаток № 1 до договору № 11 к/04 від 04.06.2004р.), яким сторонами визначено розмір винагороди в сумі 1200,00грн. В іншій частині звіт було погоджено і затверджено сторонами.

26.10.2004 р. сторонами підписано доповнення до звіту № 1/95, відповідно до якого з п. 1 звіту виключені витрати, що понесені комісіонером в зв’язку зі сплатою штрафу в розмірі 397,76 грн.

При цьому п. 4 викладений в новій редакції, та зазначено що винагорода комісіонера складає 1200 грн. з ПДВ.

Разом з тим, при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем не заперечувалося того, що ним на користь позивача не була сплачена заборгованість згідно зі звітом № 1/95 від 30.06.2004 р. у сумі 24860,79 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог крім іншого виходив з того, що позивачем при зверненні до суду пропущено встановлений законом строк позовної давності.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 527 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи вимоги п. 4.6 спірного договору, а також те, що звіт 1/95 було підписано сторонами 30.06.07 р., право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості виникло у позивача 04.07.04 р.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Згідно з п.п. 3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, а також того, що позивач з вимогою про стягнення заборгованості звернувся до господарського суду лише 15.08.07 р., тобто після спливу встановленого законом 3-річного строку позовної давності, а відповідач заявив про його застосування, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, не можуть прийматися судом до уваги посилання позивача на те, що з урахуванням вимог ст. 264 ЦК України строк позовної давності нібито почав свій відлік лише 26.10.04 р. після укладання сторонами доповнення до звіту № 1/95, в зв’язку з чим, на думку позивача, ним не було пропущено встановлений законом строк позовної давності, оскільки 26.10.2004 р. сторонами було укладено лише доповнення до звіту № 1/95, яким прийняті заперечення відповідача, і не складався новий звіт, який з урахуванням вимог п. 4.6 спірного договору є підставою для оплати заборгованості. До того ж, як свідчать матеріали справи, підставою для звернення позивача до господарського суду була несплата відповідачем заборгованості, розмір та підстави виникнення якої означені саме в звіті № 1/95 від 30.06.04 р. При цьому, як свідчить означений додаток до звіту, в ньому сторони лише уточнили (в бік зменшення) розмір заборгованості, яку відповідач зобов'язався сплатити на користь позивача за виконані останнім послуги в рамках договору № 11к/04 від 04.06.04 р., та означені в звіті № 1/95.

Разом з тим, в означеному доповненні відсутні посилання на надання позивачем послуг, які не були зазначені в звіті № 1/95 (тобто на надання позивачем інших послуг, обов'язок оплати яких виник у відповідача після укладання доповнення), що в свою чергу унеможливлює розгляд судом укладання означеного доповнення до звіту в якості дії, яка свідчить про визнання відповідачем заборгованості, та яка б могла бути підставою для переривання перебігу позовної давності та початку його нового відліку, а так само розглядатися судом як самостійна підстава для сплати відповідачем у встановленому договором порядку заборгованості, та початку перебігу строку позовної давності з 27.10.04 р., як вказує позивач.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 15.11.07 р. по справі № 42/290-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Повний текст постанови підписано 17.01.08 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Плужник О.В.