ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.08                                                                                           Справа№ 25/382 А

11 год. 25 хв.

79014, м.Львів вул.Личаківська,128.

Зал судових засідань № 310

Господарський суд Львівської області розглянувши в судовому засіданні справу:

за позовом:

Державної податкової інспекції у Франківському районі (м.Львів)

до відповідача:

Закрите акціонерне товариство “ТЕК Західукртранс” (м.Дрогобич)

про :

спонукання до вчинення дій

Головуючий суддя :

Пазичев В.М.

Секретар :

Люта Я.Я.

Представники сторін:

від позивача:

Палій Ю.В. –представник (довіреність № 16/10 від 18.05.2007 р.)

Сивак В.М. - представник (довіреність № 2/10 від 18.05.2007 р.)

від відповідача:

Білинський М.О. - представник (довіреність № 07/05-211-21 від 28.05.2007 р.)

Присутнім в судовому засіданні, згідно ст. 130 КАС України, роз’яснено їхні процесуальні права та обов’язки, а також видано пам’ятки про їхні права та обов’язки.

Суть спору : На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Державної податкової інспекції у Франківському районі (м.Львів) до Закритого акціонерного товариства “ТЕК Західукртранс” (м.Дрогобич) про спонукання до вчинення дій щодо зобов’язання надати документи, що підтверджують взаємовідносини між відповідачем та ТзОВ “Дельта Інвест”.

Ухвалою суду від 14.11.2007 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 22.11.2007 р. В судовому засіданні 22.11.2007 р., у зв’язку з клопотанням відповідача., розгляд справи відкладено на 29.11.2007 р. В судовому засіданні 29.11.2007 р., у зв’язку з неявкою представників сторін, розгляд справи відкладено на 26.12.2007 р. В судовому засіданні 26.12.2007 р. оголошено перерву до 28.12.2007 р. В судовому засіданні 28.12.2007 р., у зв’язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено на 17.01.2008 р.

Позивач вимог ухвал суду про порушення провадження у справі від 14.11.2007 р., про відкладення розгляду справи від 22.11.2007 р., 29.11.2007 р., про оголошення перерви від від 26.12.2007 р. та про відкладення розгляду справи від 28.12.2007 р. в повному обсязі не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

В судовому засіданні 17.10.2007 р. представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

22.11.2007 р. до суду за вх. № 25399 позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи копій вантажно-митних декларацій ТзОВ “Дельта Інвест”.

22.11.2007 р. до суду за вх. № 25400 позивач подав клопотання про здійснення повного фіксування судового засідання.

В судовому засідані 26.12.2007 р. від представника позивача надійшло клопотання про здійснення фіксації судового засідання після закінчення підготовчого провадження.

В судовому засідані 26.12.2007 р. від представника позивача надійшла заява, в якій позивач підтвердив, що ним отримано від відповідача належно завірені копії усіх, крім № 121137 та № 121993, наявних у нього примірників міжнародних товарно-транспортних накладних, що є предметом позову, та просить відкласти розгляд справи, для уточнення її обставин відносно відсутності зазначених документів.

28.12.2007 р. за вх. № 28737 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, тобто про про зобов’язання надати документи, що підтверджують взаємовідносини між відповідачем та ТзОВ “Золотий ріг”.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задоволити позовні вимоги з підстав, викладених у заявах та поясненнях.

Відповідач вимог ухвал суду про порушення провадження у справі від 14.11.2007 р., про відкладення розгляду справи від 22.11.2007 р., 29.11.2007 р., про оголошення перерви від від 26.12.2007 р. та про відкладення розгляду справи від 28.12.2007 р. в повному обсязі не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

22.11.2007 р. до суду за вх. № 25397 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

26.12.2007 р. до суду за вх. № 28615 представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

В судовому завсіданні 26.12.2007 р. представником відповідача подав заяву, в якій вказав, що у неього відсутні примірники міжнародних товарно-транспортних накладних № 121137 та № 121993. Усі решта копій міжнародних товарно-транспортних накладних, зобов'язання до надання яких є предметом позову представником відповідача передано в судовому засіданні представнику позивача.

17.01.2008 р. до суду за вх. № 937 відповідач подав відзив на заяву про збільшення позовних вимог.

28.12.2007 р. представник відповідача в судове засідання не з»явився.

Повний текст постанови виготовлено, оголошено та підписано 17.01.2008 р.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами, заслухавши пояснення осіб, присутніх в судовому засіданні, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Держана податкова інспекція у Франківському районі м. Львова (далі-позивач) звернулася на адресу ЗАТ "Західукртранс" (далі - відповідач) із запитом від 07.03.2007 р. за №5347/10/10 про надання інформації стосовно здійснення перевезення шкірсировини «Вет-Блю»у міжнародному сполученні для компанії "LLC Velia Systems Limited”

Листом від 15.03.2007 р. за №07/03-100-21 відповідач повідомив, що надання такої інформації є проблематичним, оскільки облік документів ведеться по виставлених рахунках за надані послуги які направляються для оплати замовнику за виконані перевезення, а також через достатню зайнятість працівників відповідача, а також велику кількість документів, котрі необхідно опрацювати, фізичної можливості надати запитувану інформацію у нього немає. Тобто, відповідач фактично відмовився від надання запитуваної інформації.

Позивач вважає, що дії відповідача є такими, що перешкоджають реалізації покладених на нього Законом України "Про державну податкову службу в Україні" функцій.

Направлення на адресу відповідача запиту про надання інформації та копій документів (СМR), що складалися під час вивезення експортованих товарів позивач пояснює тим, що протягом 2004-2005 років ТзОВ "Дельта Інвест", яке зареєстроване в ДПІ у Франківському районі м. Львова в якості платника податків, експортовано за межі митної території України напівфабрикат шкіряний "Вет-Блю" в кількості 539130 кг. на загальну суму 19 808 302,25 грн, при цьому середня вартість одного кілограму експортованої шкірсировини становить 36,75 гривень. Описані експортні операції, відповідно до наявних у позивача вантажно-митних декларацій, здійснювалися за участю відповідача, котрим надавалися транспортні послуги щодо вивезення вищезазначених товарів за межі митної території України. Експорт шкірсировини став підставою для застосування ТзОВ “Дельта Інвест" нульової ставки податку на додану вартість та формування значних сум експортного відшкодування.

В ході проведення перевірок правомірності застосування ТзОВ "Дельта Інвест" нульової ставки податку на додану вартість по описаних експортних операціях та формування сум експортного відшкодування, за твердженням позивача, встановлено обставини що ставлять під сумнів зміст проведених експортних операцій, а отже і право зазначеного платника податків на декларування експортного відшкодування, оскільки, оплата за експортовану шкірсировину надходила від нерезидента, в якого відсутні активи (підтверджується листом Міністерства економіки України від 04.03.2006 за №135-27/807), Компанія "LLC Velia Systems Limited”, котра є стороною зовнішньоекономічних договорів, на підставі яких експортувалася шкірсировина в період проведення експортних операцій не здійснював жодної господарської діяльності. Згідно наявної інформації, в період проведення експортних операцій між ТзОВ "Дельта Інвест" та компанією " LLC Velia Systems Limited Великобританія (місце розташування нерезидента) не імпортувала шкірсировину із України, тобто, експортовані з України товари на митну територію Великобританії не ввозилися. Згідно зазначеної у ВМД інформації (графа 8, зворотній аркуш ВМД) експортовані товари постачалися на адресу італійського підприємства VIMOS S.P.A. Відповідно до листа Міністерства економіки України від 14.03.2007 року № 135-27/324 вказаний нерезидент є діючим підприємством, предметом діяльності якого є переробка, імпорт та експорт шкіри. Фактурна вартість експортованої шкірсировини значно перевищує її фактичну вартість на ринку Італії (тобто відсутня економічна доцільність придбання шкірсировини по зазначеній при оформленні ВМД фактурній вартості). Інформація підтверджується листом Міністерства економіки України від 27.11.2006 року №135-27/1840. У ВМД графа (8) на лицьовій стороні зазначено одержувача імпортера - британську компанію «LLC Velia Systems Limited », а на зворотній частині п'ятого аркуша ВМД в якості одержувача зазначено італійську компанію «VIMOS S.P.A».

Позивач стверджує, що запитувана ним у відповідача інформація є необхідною для перевірки змісту експортних операцій, достовірності заявлених у ВМД відомостей стосовно отримувача товарів та їх фактичного отримання італійським підприємством «VIMOS S.P.A».

Таким чином, ненадання відповідачем витребовуваних документів перешкоджає виконання покладених на відповідача функцій.

28.12.2007 р. до суду за вх. № 28737 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що ДПІ у Франківському районі також було відмовлено у наданні документів стосовно перевезень, відправником товарів по яких виступало ТзОВ "Золотий ріг".

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з преамбулою Закону України «Про державну податкову службу в Україні», цей Закон визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності.

У відповідності до ст.9 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», у разі коли Державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в містах з районним поділом (крім міст Києва та Севастополя) безпосередньо здійснюють контроль за платниками податків, інших платежів, вони виконують щодо цих платників ті ж функції, що й державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції.

У відповідності до ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції виконують такі функції: здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів); забезпечують облік платників податків, інших платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження цих податків, платежів, а також здійснюють реєстрацію фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів; проводять перевірки фактів приховування і заниження сум податків та зборів (обов'язкових платежів) у порядку, встановленому цим Законом та іншими законами України

У відповідності до ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право: здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків); одержувати у платників податків (посадових осіб платників податків) пояснення з питань, що виникають під час перевірок та стосуються реалізації повноважень органів державної податкової служби, встановлених цим та іншими законами України; вимагати від платників податків, діяльність яких перевіряється, усунення виявлених порушень податкового законодавства, контролювати виконання законних вимог посадових осіб органів державної податкової служби, а також припинення дій, які перешкоджають здійсненню повноважень посадовими особами органів державної податкової служби; при проведенні перевірок вилучати у підприємств, установ та організацій копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, які свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків та зборів (обов'язкових платежів), а при проведенні арешту активів платника податків на підставі рішення суду - вилучати оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів із складенням опису, який скріплюється підписами представника органу державної податкової служби та платника податків, і залишенням копій таких документів платнику податків. Забороняється вилучення у суб'єктів господарської діяльності документів, що не підтверджують факти порушення законів України про оподаткування.

У відповідності до ст.111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка.

Планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік. Забороняється проведення планових виїзних перевірок за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Проведення планових виїзних перевірок здійснюється органами державної податкової служби одночасно з іншими органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням та сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів). Порядок координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням та сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів), визначається Кабінетом Міністрів України.

Позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин:

1) за наслідками перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків законів України про оподаткування, валютного законодавства, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту;

2) платником податків не подано в установлений строк податкову декларацію або розрахунки, якщо їх подання передбачено законом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту;

4) платник податків подав у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими особами органу державної податкової служби під час проведення планової чи позапланової виїзної перевірки, в якій вимагає повного або часткового скасування результатів відповідної перевірки;

5) у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту;

6) проводиться реорганізація (ліквідація) підприємства;

7) стосовно платника податків (посадової особи платника податків) у порядку, встановленому законом, податковою міліцією заведено оперативно-розшукову справу, у зв'язку з чим є потреба у проведенні позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності такого платника податків;

8) у разі, коли вищестоящий орган державної податкової служби в порядку контролю за достовірністю висновків нижчестоящого органу державної податкової служби здійснив перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або висновків акта перевірки, складеного нижчестоящим контролюючим органом, та виявив їх невідповідність вимогам законів, що призвело до ненадходження до бюджетів сум податків та зборів (обов'язкових платежів). Позапланова виїзна перевірка в цьому випадку може ініціюватися вищестоящим органом державної податкової служби лише у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державної податкової служби, які проводили планову або позапланову виїзну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу;

9) платником подано декларацію з від'ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а в інших випадках - за рішенням суду.

Обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Законом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться після порушення кримінальної справи проти платника податків (посадових осіб платника податків), що перевіряється, відповідно до кримінально-процесуального законодавства.

У відповідності до ст.112 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Проведення перевірок органами державної податкової служби не повинно порушувати нормального режиму роботи платників податків.

Наданими суду доказами підтверджується, що у позивача була можливість надати відповідачу під розписку направлення на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, оскільки представники відповідача були присутні за місцем знаходження підприємства.

Отже, відповідач не був повідомлений про проведення позапланової виїзної документальної перевірки, хоча не заперечував проти надання належних документів для проведення даної перевірки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 9 Закону України “Про систему оподаткування” № 1251-ХІІ від 25.06.1991 р. (із змінами та доповненнями), платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані допускати посадових осіб державних податкових органів до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для перевірок з питань обчислення і сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України “Про систему оподаткування” № 1251-ХІІ від від25.06.1991 р. (із змінами та доповненнями), керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи під час перевірки, що проводиться державними податковими органами, зобов'язані давати пояснення з питань оподаткування у випадках, передбачених законами, виконувати вимоги державних податкових органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт про проведення перевірки.

Як вбачається із викладених норм та наявних обставин, у податкового органу не було підстав для проведення позапланової виїзної перевірки, а також позивачем не дотримані законодавчі умови, які дозволяють його працівникам проводити перевірку.

Згідно п.1 Порядку координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів), що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 21.07.2005 р. (надалі –Порядок 619), цей Порядок визначає механізм проведення планових виїзних ревізій і перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів).

Згідно п.2 Порядку 619, формування планів-графіків планових виїзних ревізій і перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання, які проводяться для забезпечення своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати ними податків та зборів (обов'язкових платежів) (далі - перевірки), здійснюється щокварталу всіма контролюючими органами за місцезнаходженням суб'єкта господарювання чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно р. 1 Методичних рекомендацій щодо порядку складання плану-графіка перевірок суб'єктів господарювання та взаємодії між структурними підрозділами при їх проведенні, затверджених Наказом ДПА України № 441 від 11.10.2005 р. (із змінами та доповненнями), Методичні рекомендації щодо складання плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання (далі - Методичні рекомендації) розроблені з метою забезпечення єдиного порядку формування плану-графіка перевірок (далі - план) в автоматизованому режимі. Проект квартального плану розробляється згідно з даними Методичними рекомендаціями, узгоджується з органами Державної контрольно-ревізійної служби, Державної митної служби, Державного казначейства, Пенсійного фонду та органами фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на районному рівні.

При складанні планів-графіків проведення перевірок суб'єктів господарювання необхідно керуватися вимогами ст. 111 Закону України від 04.12.90 р. N 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (із змінами та доповненнями), який визначає, що планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік.

Згідно преамбули Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації документальних перевірок юридичних осіб (далі - Методичні рекомендації), затверджених в якості Додатка 2 до наказу Державної податкової адміністрації України від 11 жовтня 2005 р. N 441, з метою налагодження дієвої взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби щодо відбору платників для перевірок, підготовки та проведення документальних перевірок, реалізації матеріалів перевірок встановлюється єдиний порядок спільних дій стосовно виконання взаємопов'язаних завдань і функцій.

Згідно п.1.13 Методичних рекомендацій, за рішенням голови державної податкової адміністрації в межах регіону до проведення виїзних планових та позапланових перевірок великих платників податків можуть залучатися працівники структурних підрозділів інших районних ДПІ регіону

Згідно п.1.1 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 року N 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 925/11205 (із змінами і доповненнями) (надалі –Порядок 327), цей Порядок розроблено відповідно до вимог Закону України "Про державну податкову службу в Україні" для застосування посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, суб'єктами господарювання - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами (далі - суб'єкти господарювання).

Згідно п.1.2 Порядку 327, плановою виїзною перевіркою вважається перевірка суб'єкта господарювання щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого суб'єкта господарювання чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка.

Позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї із обставин, визначених Законом України "Про державну податкову службу в Україні" та іншими законодавчими актами. Вона здійснюється за місцезнаходженням такого суб'єкта господарювання чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така позапланова виїзна перевірка.

Згідно п.2.1 Порядку 327, вступна частина акта невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок повинна містити такі дані: підстави для проведення перевірки відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні" та інших законодавчих актів, дата та номер направлення на виїзну планову чи позапланову перевірку, назва органу державної податкової служби, який його виписав. Дати та номери наказів керівника органу державної податкової служби на проведення позапланової перевірки, продовження термінів проведення перевірок. Посади, назва структурного підрозділу, назва органу державної податкової служби, звання, прізвища, імена, по батькові посадових осіб, що проводять перевірку. Тип перевірки (невиїзна документальна, виїзна планова чи позапланова перевірка).

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства доводить, що, згідно зазначених норм, податковий орган наділений правом витребовувати документи у платника податків, що свідчать про здійснення ним фінансово-господарської діяльності, включаючи повноту та своєчасність сплати належних сум податків та обов’язкових платежів, тільки для проведення їх перевірки.

Підстави та порядок проведення перевірок регламентується відповідним законодавством. Недотримання податковим органом процедури організації проведення перевірки, а також відсутність підстав, визначених законодавством, є підставою для недопущення працівників податкового органу до проведення перевірки.

Крім того, зазначеними нормами надається право на проведення перевірки платника податків виключно податковим органом, у якому такий платник податків перебуває на податковому обліку.

Отже, в разі необхідності проведення перевірки окремих питань щодо сплати податків та обов’язкових платежів, або питань відображення господарських операцій у податковому обліку контрагентів платника податків, податковому органу слід звернутись з відповідними запитами до податкових органів, де такі суб’єкти підприємницької діяльності знаходяться на податковому обліки. Податковий орган не наділений правом витребовувати документи, що стосуються фінансово-господарської діяльності безпосередньо у платника податків, що знаходиться на податковому обліку у іншому податковому органі.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач знаходиться на податковому обліку ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області.

Отже, позивачем в ході судового розгляду справи не доведено у встановленому порядку, що у нього були наявні передбачені чинним законодавством підстави витребовувати безпосередньо у відповідача документи про здійснення останнім фінансово-господарської діяльності.

Крім того, в судовому засіданні 26.12 2007 р. відповідачем було надано, як свідчать матеріали справи, копії усіх наявних документів здійснення ним фінансово-господарської діяльності, спонукання до витребування яких було предметом позову. Як свідчить зміст заяви позивача від 26.12.2007 р., не було надано тільки копій міжнародних товарно-транспортних накладних А № 121137 та А № 121993, які, за твердженням відповідача, у нього відсутні. Для з’ясування обставин справи стосовно цих накладних, позивач звернувся у вказаній заяві з клопотанням про відкладення розгляду справи до 28.12.2007 р., яке було задоволено судом.

Однак, замість обґрунтування обставин, що стали підставою для відкладення розгляду справи, 28.12.2007 р. за вх. № 28737 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, тобто про про зобов’язання відповідача надати документи, що підтверджують взаємовідносини між відповідачем та ТзОВ “Золотий ріг”.

Згідно ст.51Кодексу адміністративного судочинства України, позивач має право змінити підставу або предмет адміністративного позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову в будь-який час до закінчення судового розгляду.

Зміна предмету позову передбачає зміну матеріально-правової вимоги позивача, зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача, а під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. За змістом цієї норми зміна позивачем підстав і предмету позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива. Отже, у разі подання позивачем клопотання (заяви), спрямованого на одночасну зміну предмету та підстави позову, суд повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви).

Таким чином, як свідчать матеріали справи, вимоги позивача, що викладені у позовній заяві, задоволені їх виконанням в ході судового розгляду справи, підстави задоволення вимог позивача, що викладені у заяві, спрямованій на одночасну зміну предмету та підстави позову, у суду немає.

Разом з тим, відповідачем наголошено на готовності до представлення будь-яких документів, що підтверджують здійснення ним фінансово-господарської діяльності в разі звернення до нього з такою вимогою у встановленому чинним законодавством порядку.

Крім того, задоволення відповідачем позовних вимог, викладених у позовній заяві, щодо надання копій документів, що підтверджують взаємовідносини між відповідачем та ТзОВ “Дельта Інвест”, слід вважати як часткове визнання адміністративного позову відповідачем.

Згідно ч.3 ст.112 КАС України, у разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу. У

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.3 ст.9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно, у зв'язку із безпідставністю нарахування відповідачем основного платежу з податку на додану вартість, відповідачем безпідставно нараховані і суми штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб'єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання. Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Однак, позивач у встановленому Законом порядку не довів правомірність своєї оспорюваної поведінки.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно роз‘яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення”, суд прийшов до висновку, що позов Державної податкової інспекції у Франківському районі (м.Львів) до Закритого акціонерного товариства “ТЕК Західукртранс” (м.Дрогобич) про спонукання до вчинення дій, про зобов’язання надати документи, що підтверджують взаємовідносини між відповідачем та ТзОВ “Золотий ріг” не є обгрунтованим і не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Сплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 3 р.VІІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору:

судовий збір при зверненні до адміністративного суду сплачується у порядку, встановленому законодавством для державного мита;

розмір судового збору визначається відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", та становить 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, тобто 3,4 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.19, 67 Конституції України, ст.ст. 9, 10, 11, 11-1, 11-2 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 року № 509-ХП (із внесеними змінами і доповненнями), ст. 9 Закону України “Про систему оподаткування” № 1251-ХІІ від від25.06.1991 р. (із змінами та доповненнями), ст.ст. 2, 4, 6, 7, 9, 10, 11, 17, 48, 69, 70, 71, 86, 87, 89, 94, 107,112, 120, 122, 123, 124, 128,138, 139, 140, 151, 152, 153, 154, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, п. 3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задоволити в частині спонукання Закритого акціонерного товариства “ТЕК Західукртранс” (м.Дрогобич) до вчинення дій щодо надання копій наявних документів, що підтверджують взаємовідносини між відповідачем та ТзОВ “Дельта Інвест”.

2. В решті частині вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя :

В.М. Пазичев

Суддя                                                                                                     Пазичев В.М.