ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.12.08 р.                     Справа № 36/180

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В.Будко, при секретарі судового засідання І.О.Губенко, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:                     Товариства з обмеженою відповідальністю „Донбаський

збагачувальний комбінат” м.Торез

до відповідача:          Державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія”

м.Донецьк

про: стягнення 55 282грн. 22коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача: Пржиємський В.В. по дов.;

від відповідача: Козаренко Н.Ю. по дов.;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Донбаський збагачувальний комбінат” м.Торез, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” м.Донецьк, про стягнення заборгованості в сумі 55 282грн. 22коп.

В обґрунтування вимог посилається на договір №ГП-3/12.04 від 29.12.04р. з додатками до нього, акти приймання-передачі, податкові накладні, рахунки-фактури, лист №7-102 від 02.06.08р., грошову вимогу №7-44 від 04.03.08р., розрахунок.

Відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки акти приймання-передачі виконаних робіт за період з 1 по 31 травня 2005р. на суму 33 206грн. 40коп., за період з 1 по 31 березня 2005р. на суму 4656грн., з 1 по 31 травня 2005р. на суму 1 089грн. 48коп., за період з 1 по 30 квітня 2005р. на суму 21грн. 89коп., не є юридичним свідченням господарської операції, що здійснювалась по договору №ГП-3/12.04 від 29.12.04р., оскільки не підписані повноважними представниками відповідача. Що стосується заборгованості по актами приймання-передачі виконаних робіт за період з 1 по 28 лютого 2005р. на суму 1 334грн. 40коп., за період з 1 по 30 квітня 2005р. на суму 14 284грн. 80коп., за період з 1 по 30 березня 2005р. на суму 558грн. 36коп., то з цього приводу відповідач зазначає, що дана заборгованість була оплачена ним в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №342 від 31.05.05р., №344 від 31.05.05р., №467 від 12.04.05р., №468 від 12.04.05р., №380 від 25.04.05р. Крім того, відповідач надав письмове клопотання, в якому просить суд застосувати строки позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

29.12.04р. сторони уклали договір №ГП-3/12.04, згідно якого відповідач зобов’язався поставити позивачу рядове вугілля для його подальшого збагачення на умовах, в кількості, марочному складі, з якісними показниками згідно специфікації, яка оформлюється окремим додатком і є невід’ємною частиною даного договору.

Між сторонами була узгоджена та підписана специфікація (додаток №2 до договору), якою сторони визначили кількість, марочний склад, якісні показники рядового вугілля.

Позивач у свою чергу, зобов’язався переробити рядове вугілля та відвантажити отримані продукти збагачення за реквізитами, вказаними відповідачем в листі по напрямкам та в кількості, передбаченим розгорнутим планом перевезень (п.2.1 договору).

Відвантаження продуктів збагачення здійснюється рівномірно по мірі надходження рядового вугілля, при цьому позивач передає відповідачу відвантажувальні документи узгодженим способом не пізніше 24 годин після відвантаження, зокрема копію залізничної відомості, залізничну накладну, посвідчення (сертифікат) якості, лист власності (п.4.5 договору).

Пунктом 4.4. договору передбачено, що позивач передає відповідачу продукти збагачення актами приймання - передачі.

Відповідно до п.3.1 договору відповідач сплачує позивачу послуги по переробці рядового вугілля згідно договірної ціни, узгодженої обома сторонами.

Протоколом узгодження договірної ціни №1 (додаток №3 до договору) сторони визначили, що договірна ціна за послуги по переробці 1тн. рядового вугілля марки АР складає 9грн. 60коп. з ПДВ.

При цьому, п.3.1 договору також передбачено, що послуги ПТУ, залізничний тариф та додаткові послуги сплачуються позивачем з наступною компенсацією вказаних витрат відповідачем на підставі рахунків та накопичувальних відомостей ПТУ. У разі доставки рядового вугілля зі складу відповідача до розвантажувального пункту ГОФ автотранспортом, витрати, понесені позивачем, відшкодовуються відповідачем на підставі рахунків та товарно-транспортних накладних.

Як вбачається з позовної заяви та розрахунку ціни позову, позивач стверджує, що на виконання умов договору він надав відповідачу послуги по збагаченню рядового вугілля та інші передбачені договором послуги на загальну суму 55 282грн. 22коп., про що свідчать акти приймання-передачі виконаних робіт за період з 1 по 31 січня 2005р. (послуги по збагаченню вугілля за січень по ОП ш.Моспинська) на суму 33 206грн. 40коп., за період з 1 по 28 лютого 2005 року (послуги по збагаченню вугілля за січень по ОП ш.Моспинська) на суму 1 334грн.40коп., за період з 1 по 31 березня 2005р. (послуги по збагаченню вугілля по ОП ш.Моспинська) на суму 4656грн., за період з 1 по 31 березня 2005р. (контрольне переваження ш.Моспино) на суму 558грн. 36коп., за період з 1 по 30 квітня 2005р. (послуги по збагаченню за квітень 2005р. по ОП ш.Моспинська) на суму 14 284грн.80коп., за період з 1 по 31 травня 2005р. (користування вагонами) на суму 1 089грн. 48коп., за період з 1 по 30 квітня 2005р. (провізні документи) в сумі 152грн.78коп.

Однак з даними твердженням позивача господарський суд повністю погодитись не може з наступних підстав.

Дослідивши надані позивачем акти приймання-передачі виконаних робіт за період з 1 по 31 травня 2005р. (послуги по збагаченню вугілля за січень по ОП ш.Моспинська) на суму 33 206грн. 40коп., за період з 1 по 31 березня 2005р. (послуги по збагаченню вугілля по ОП ш.Моспинська) на суму 4656грн., з 1 по 31 травня 2005р. (користування вагонами) на суму 1 089грн. 48коп., за період з 1 по 30 квітня 2005р. (провізні документи), суд дійшов висновку, що вони не є належними доказами, які підтверджують факт надання позивачем послуг по збагаченню рядового вугілля та інших передбачених договором послуг відповідачу, оскільки означені акти приймання-передачі, які є первинними документами, не мають юридичної сили і доказовості, так як складені з порушенням вимог п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., зокрема, надані позивачем акти приймання-передачі не підписані повноважними представниками відповідача.

Ухвалою від 11.11.08р. суд зобов’язав позивача надати оригінали актів приймання-передачі виконаних робіт за період з 1 по 31 січня 2005р. на суму 457814,40грн., за період з 1 по 31 травня 2005р. на суму 499958,40грн., за період з 1 по 31 травня 2005р. на суму 1089,40грн., за період з 1 по 30 квітня 2005р. на суму 43244,81грн., а також надати документи згідно п.4.5 договору.

Однак такі акти позивач суду не представив, у запереченнях на відзив №6-178 від 26.11.08р. пояснив, що не може надати ці акти, так як представники відповідача без жодних пояснень їх не підписали.

Разом з цим позивач зазначає, що кількість переробленого ним вугілля підтверджується залізничними накладними та актом по переробці вугілля.

Але суд вважає, що надані позивачем залізничні накладні підтверджують лише факт поставки відповідачем вугілля для збагачення і не можуть бути належними доказами, які підтверджують яка кількість вугілля була перероблена позивачем та на яку саме суму надані послуги. Представлений позивачем акт по переробці вугілля встановлює, що залишку вугілля станом на 30.04.05р. не має, однак з даного акту не вбачається, що позивач на виконання умов договору передав відповідачу продукти збагачення, у зв’язку з чим судом до уваги не приймається.

Наявні в матеріалах справи накладні №2 від 30.04.05р. та №3 від 31.04.05р. з боку відповідача не підписані і не можуть вважатися належними доказами по справі.

Також позивач не представив суду доказів передачі відповідачу документів, передбачених п.4.5 договору.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено в розумінні ст.33 Господарського процесуального кодексу України факт наявності у відповідача заборгованості на суму 39 104грн. 66коп. за надані по договору послуги, у зв’язку з чим відмовляє позивачу в цій частині позову.

Водночас, згідно актів приймання-передачі виконаних робіт за період з 1 по 28 лютого 2005 року (послуги по збагаченню вугілля за січень по ОП ш.Моспинська) на суму 1 334грн.40коп., за період з 1 по 31 березня 2005р. (контрольне переваження ш.Моспино) на суму 558грн. 36коп., за період з 1 по 30 квітня 2005р. (послуги по збагаченню за квітень 2005р. по ОП ш.Моспинська) на суму 14 284грн.80коп., підписаних представниками сторін без зауважень та заперечень і скріплених печатками обох підприємств, позивач надав відповідачу послуги по збагаченню вугілля та інші передбачені договором послуги на загальну суму 16 177грн. 56коп.,

За приписами п. 3.2 договору розрахунок здійснюється шляхом перерахування відповідачем грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 5 днів з моменту виставлення рахунку на оплату. Підставою для оплати є акт виконаних робіт, який складається не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Для оплати наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунок-фактури №23 від 28.02.05р. на суму 1334,40грн., №54 від 30.04.05р. на суму 14 284грн. 80коп., №11 від 31.03.04р. на суму 558грн. 36коп.

Суд звертає увагу на те, що під час оформлення рахунку №11 на суму 558,36грн., позивачем була допущена описка, і рахунок помилково датований 31.03.04р., але оцінивши наявні в матеріалах справи докази, в сукупності з актом приймання-передачі виконаних робіт за період з 1 по 31 березня 2005р. та податковою накладною №41 від 31.03.05р., суд дійшов висновку, що фактично рахунок-фактура №11 на суму 558,36грн. був виписаний 31.03.05р.

Відповідач стверджує, що рахунки №23 від 28.02.05р. на суму 1334,40грн., №11 від 31.03.05р. на суму 558,36грн., №54 від 30.04.05р. на суму 14284,80грн. він отримав від позивача в день виписки означених рахунків разом з актами приймання-передачі виконаних робіт.

Однак, в порушення умов договору вищевказані рахунки-фактури на суму 16 177грн. 56коп. відповідачем своєчасно оплачені не були.

04.03.08р. позивач направив письмову вимогу №7-44 про оплату боргу на адресу відповідача, яка останнім була залишена без відповіді та задоволення.

Оскільки заборгованість відповідачем так і залишилась неоплаченою, позивач повторно направив відповідачу рахунки-фактури, разом з актами приймання-передачі та податковими накладними, про що свідчить лист №7-102 від 02.06.08р., який відповідачем також був залишений без відповіді та задоволення.

Таким чином, на день вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 16 177грн. 56коп. не оплачена, що є порушенням вимог ст.ст.525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. ст.256 ,257 Цивільного кодексу України позовна давність (строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права та особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Виходячи з приписів п.3.2 договору відповідач повинен був оплатити рахунки-фактури №23 від 28.02.05р. на суму 1334,40грн., №11 від 31.03.05р. на суму 558,36грн., №54 від 30.04.05р. на суму 14284,80грн. у строк до 06.03.05р., 06.04.05р., 06.05.05р. відповідно.

Таким чином, в даному випадку позивач повинен був звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права у строк до 06.03.08р., 06.04.08р., 06.05.08р. відповідно.

Однак позивач подав до суду позовну заяву 02.10.08р. (див. штемпель на поштовому конверті, в якому на адресу суду надійшла позовна заява), тобто після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Відповідач надав суду письмове клопотання б/н та дати, в якому просить суд застосувати строки позовні давності.

Частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, господарський суд відмовляє позивачу в заявлених вимогах в частині стягнення заборгованості в сумі 16 177грн. 56коп. у зв’язку з пропуском строку позовної давності.

Твердження відповідача в частині того, що заборгованість в сумі 16 177грн. 56коп. за вищевказаними рахунками була ним сплачена, суд до уваги не приймає, оскільки з наданих відповідачем платіжних доручень №342 від 31.05.05р.. №344 від 31.05.05р., №467 від 12.04.05р., №468 від 12.04.05р., №380 від 25.04.05р., не вбачається пряме призначення платежу, у зв’язку з чим не уявляється можливими встановити, за якими саме рахунками відповідачем здійснювалась оплата згідно наданих платіжних доручень.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82, 84, 85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Донбаський збагачувальний комбінат” м.Торез до Державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” м.Донецьк про стягнення 55 282грн. 22коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя