ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.12.08р.

Справа № 7/93-08

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод", м. Марганець Дніпропетровської області

до

Відповідача-1: Виконавчого комітету Марганецької міської ради, м. Марганець Дніпропетровської області

Відповідача-2: Марганецької міської ради, м. Марганець Дніпропетровської області

За участю прокурора Дніпропетровської області

Про відновлення права постійного користування та визнання договору недійсним

Суддя Коваль Л.А.

Представники:

від позивача: юрисконсульт Поляков В.В., дов. № 20/1182 від 13.10.2008р.;

від відповідача-1: завідувач юридичного відділу Лук'яненко Р.М., дов. № 1 від 13.10.2008р.;

від відповідача-2: завідувач юридичного відділу Лук'яненко Р.М., дов. № 54/08-ю від 10.04.2008р.;

за участю прокурора: Кріпак Н.В., посвідчення № 180 від 19.09.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство “Марганецький рудоремонтний завод” (м. Марганець Дніпропетровської області) просить:

- поновити право постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" на земельну ділянку загальною площею 10, 1518 га;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 12.08.2003р., укладений позивачем з Марганецькою міською радою (м. Марганець Дніпропетровської області).

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач мав у постійному користуванні земельні ділянки, на яких розташовані належні позивачу на праві власності об’єкти нерухомого майна, по вул. Радянська, 162, вул. Гагаріна, 1. Право позивача на постійне користування земельними ділянками посвідчене Державними актами на право постійного користування землею. Рішенням Марганецької міської ради від 29.07.2003р. припинено право постійного користування земельними ділянками та зобов’язано позивача укласти з міською радою договір оренди землі. Позивач вважає неправомірним припинення права постійного користування земельними ділянками, оскільки позивач з відповідною заявою до міської ради, як того вимагає ст. 142 Земельного кодексу України, не звертався. На наявність такого звернення відсутні посилання і в рішенні міської ради. На думку позивача, відповідно, є неправомірним рішення і в частині передачі в оренду позивачу земельних ділянок, щодо яких припинено право постійного користування землею. Позивач зазначає, що міська рада своїм рішенням зобов’язала позивача укласти договір оренди земельної ділянки, незважаючи на відсутність волевиявлення позивача щодо зміни сутності права на землю. Між тим, лише на підставі волевиявлення позивача можливе прийняття рішення про припинення права постійного користування землею та про надання цієї землі в оренду. Враховуючи, що на час прийняття Марганецькою міською радою рішення про зобов’язання позивача укласти договір оренди землі діяв п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України, позивач не оскаржив рішення ради та погодився підписати договір. Однак на даний час положення п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України Конституційним Судом України визнані неконституційними. Судове рішення щодо неконституційності положень Земельного кодексу України ґрунтується на підставах, які існували з моменту прийняття Кодексу. Конституцією України, яка має найвищу юридичну силу, закріплений принцип верховенства права, в силу якого закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Отже, на думку позивача, п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України не діє і не може створювати жодних юридичних наслідків. За таких обставин позивач вважає, що його безпідставно позбавлено права користування земельними ділянками та просить поновити це право. Порушення при укладенні договору оренди земельної ділянки пунктів 1 та 3 статті 203 ЦК України, на думку позивача, є підставою для визнання договору оренди недійсним.

Відповідач-1 позов не визнає, вважає себе неналежним відповідачем по даній справі, оскільки згідно з п.1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” вирішення питань регулювання земельних відносин належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Відповідач-1 заперечує також по суті заявлених позовних вимог. Посилаючись на ст.ст. 626, 638, 629 ЦК України, відповідач-1 вважає, що підписавши договір оренди, сторони договору дійшли згоди з усіх істотних умов договору, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Згідно ухвали господарського суду від 14.10.2008р. до участі в справі в якості відповідача (відповідач-2) залучено Марганецьку міську раду.

Відповідач-2 проти позову заперечує. Відповідач-2 посилається на закріплені Конституцією України положення про те, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов’язковими до виконання на відповідній території. Також, за поясненнями відповідача-2 право на землю набувається і реалізується відповідно до закону. Використання землі є платним. Відповідач-2 підтримує доводи відповідача-1 щодо досягнення згоди між позивачем та відповідачем-2 на укладення договору оренди землі та на певних умовах. Відповідач-2 вважає, що діяв у відповідності з чинним на той час законодавством та його не порушив.

30.10.2008р. до господарського суду у даній справі надійшло письмове повідомлення про вступ у справу прокурора, підписане заступником прокурора Дніпропетровської області радником юстиції Прихожановим В.О.

Прокурор вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За поясненнями прокурора питання щодо надання земельної ділянки в користування, вилучення із користування, поновлення права користування відносяться виключно до компетенції міських рад. Марганецька міська рада здійснила свої повноваження в цій частині та прийняла рішення № 349-15/XXIV від 29.07.2003р., яким вилучила із постійного користування земельну ділянку у позивача. Вказане рішення є законним та ніким не оскаржене до цього часу. Оскільки за приписами ст. 73 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” акти органів місцевої влади є обов’язковими до виконання, відсутні будь-які правові підстави для задоволення позову. Також прокурор зазначає, що спір про визнання недійсним рішень органів місцевого самоврядування з приводу вилучення із постійного користування земельних ділянок має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Прокурор заперечує проти визнання оспорюваного договору недійсним та зазначає, що при укладенні договору всі умови, передбачені ст. 203 ЦК України, сторонами були дотримані, в зв’язку з чим відсутні будь-які підстави для визнання договору недійсним.

В судовому засіданні 14.10.2008р. в зв’язку з залученням до участі в справі відповідача-2 розгляд справи призначено в судове засідання на 30.10.2008р.

Розгляд справи відкладався з 30.10.2008р. на 13.11.2008р., з 13.11.2008р. на 02.12.2008р.

В судовому засіданні 02.12.2008р. за погодженням представників сторін, прокурора оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішень виконавчого комітету Марганецької міської ради народних депутатів від 13.02.1992р. № 68/1, від 01.12.1994р. № 513/4, від 26.11.1997р. № 418/2 за Марганецьким рудоремонтним заводом, правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство „Марганецький рудоремонтний завод” (м. Марганець Дніпропетровської області), що підтверджується статутом останнього, закріплені на праві постійного користування землею земельні ділянки загальною площею 13,6898 га, видані Марганецькому рудоремонтному заводу Державні акти на право постійного користування землею:

-          від 20.01.1995р., зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 105, про надання у постійне користування земельної ділянки площею 8,866 га (з урахуванням змін в землекористуванні) в межах згідно з планом землекористування;

-          від 06.01.1995р., зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 105, про надання у постійне користування земельної ділянки площею 4,3968 га (з урахуванням змін в землекористуванні) в межах згідно з планом землекористування;

-          від 30.05.1995р., зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 119, про надання у постійне користування земельної ділянки площею 0,427 га в межах згідно з планом землекористування.

В подальшому, згідно рішення Марганецької міської ради (м. Марганець Дніпропетровської області) від 29.07.2003р. № 349-15/XXIV, зокрема,:

- припинено право постійного користування земельними ділянками загальною площею 13, 6898 га Відкритого акціонерного товариства „Марганецький рудоремонтний завод”;

- затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації, розроблені Марганецьким міським земельно-кадастровим бюро, та передано земельні ділянки загальною площею 10,1518 га, в тому числі, земельна ділянка № 1 по вул. Радянській, 87, 87а, 89 площею 8,6869 га, земельна ділянка № 2 по вул. Радянській, 160, 162 площею 0,5061 га, земельна ділянка № 3 по вул. Радянській площею 0,2704 га, земельна ділянка № 4 по вул. Радянській площею 0,2614 га, земельна ділянка № 5 по вул. Гагаріна, 1 площею 0,4270 га в оренду строком на 1 рік Відкритому акціонерному товариству „Марганецький рудоремонтний завод” по фактичному розміщенню будівель і споруд заводу, категорія землі –землі промисловості, транспорту, зв’язку, енергетики, оборони та іншого призначення, код цільового використання згідно УКЦВЗ –металургія та оброблення металу (1.10.2) за рахунок земель раніше наданих ВАТ „Марганецький рудоремонтний завод” в постійне користування;

- зобов’язано ВАТ „Марганецький рудоремонтний завод” у місячний термін укласти з міською радою договір оренди землі.

Як вбачається зі змісту рішення, при його прийнятті Марганецька міська рада керувалася п.п.1 п.а ст. 33 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, ст. 93, ст. 124 Земельного кодексу України.

14.08.2003р. на підставі рішення Марганецької міської ради від 29.07.2003р. № 349-15/XXIV, між Марганецькою міською радою, як орендодавцем, та Відкритим акціонерним товариством „Марганецький рудоремонтний завод”, як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки, за яким позивачу в оренду передані земельні ділянки по вул. Радянська та по вул. Гагаріна в м. Марганець загальною площею 10, 1518 га. Договір оренди зареєстровано в Державному підприємстві „Дніпропетровський регіональний центр державного земельного кадастру” 12.08.2003р.

Позивач вважає, що відповідач-2 своїм рішенням безпідставно позбавив позивача права постійного користування земельними ділянками, зобов’язав позивача поза його волею укласти договір оренди земельної ділянки, тому просить відновити його право, що і є причиною спору.

Як встановлено вище, до 29.07.2003р. право позивача на користування земельними ділянками по вул. Радянській та по вул. Гагаріна загальною площею 10,1518 га виникло на підставі рішень повноважного органу, прийнятих згідно з законодавством, що діяло на час їх прийняття, було постійним та посвідчувалося Державними актами на право постійного користування землею.

З 01.01.2002р. набув чинності Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001р., який визначив право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч.1 ст. 92 Земельного кодексу України). Ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України визначила суб’єктів права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, якими до прийняття Закону N 1709-IV ( 1709-15) від 12.05.2004 могли бути лише підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, після прийняття названого Закону –також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об’єднання), установи та організації.

Отже, за Земельним кодексом України (редакція 2001р.) позивач не є суб’єктом права постійного користування землею. Між тим, зміни в земельному законодавстві не припиняли автоматично право суб’єктів господарювання на постійне користування землею, яке виникло у відповідності з законодавством, що діяло раніше.

Згідно п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Порядок переоформлення права постійного користування земельними ділянками на право оренди на них Земельний кодекс України не визначив. Не визначений порядок переоформлення і іншими законодавчими актами.

За змістом п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України обов’язок щодо переоформлення права покладався на громадян та юридичних осіб, відповідно, і ініціатива такого переоформлення мала виходити від громадян та юридичних осіб.

В подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005р. у справі № 1-17/2005 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 6 розділу Х „Перехідні положення” Земельного кодексу України щодо зобов’язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Також, згідно зазначеного рішення наведені положення пункту 6 розділу Х „Перехідні положення” Земельного кодексу України, визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав від Марганецького відділу земельних ресурсів лист № 3 від 30.04.2002р. (лист в матеріали справи не наданий, сторони послалися на неможливість його надання, оскільки він не зберігся в зв’язку з закінченням терміну зберігання), яким позивача зобов’язано провести інвентаризацію земельної ділянки, що знаходилася в постійному користуванні позивача, та укласти договір оренди цієї земельної ділянки. З приводу правомірності такої вимоги позивач звернувся за роз’ясненнями до юридичної фірми –Товариства з обмеженою відповідальністю „Феміда Плюс” та отримав відповідь (вих. 112 від 06.05.2002р.), що у відповідності з п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України фізичні та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за новим Земельним Кодексом не мають права на таке володіння, зобов’язані переоформити право землекористування, в тому числі шляхом укладення договору оренди.

Наказом голови правління позивача від 03.05.2002р. № 15 заступнику голови правління доручено опрацювати питання про законність вимог відділу земельних ресурсів Марганецького міськвиконкому, викладених в листі № 3 від 30.04.2002р. на підставі п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Питання, поставлені в листі № 3 від 30.04.2002р., були предметом розгляду правління Відкритого акціонерного товариства „Марганецький рудоремонтний завод” (протокол № 9 від 06.05.2002р.). Рішенням правління голові правління позивача доручено провести інвентаризацію земельних ділянок, що перебувають в користуванні позивача.

07.05.2002р. (вих. 1/420) позивач звернувся з листом на ім’я міського голови м. Марганця, яким, з посиланням на лист Марганецького відділу земельних ресурсів від 30.04.2002р., просить виконати роботи з інвентаризації землі, що знаходиться у користуванні позивача з метою подальшого укладення договору оренди землі.

Отже, звернення позивача містить прохання лише щодо виконання робіт з інвентаризації землі, обумовлене виключно відповідною вимогою повноважного органу та вимогою, закріпленою в п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України.

З зверненням щодо припинення права постійного користування земельними ділянками, надання в оренду земельних ділянок та укладення договору оренди землі позивач до Марганецької міської ради чи її виконавчих органів не звертався (протилежне сторонами при розгляді справи не доведено).

Між тим, підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 Земельного кодексу України. Ст. 141 Земельного кодексу України містить вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою. Однією з підстав є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Марганецька міська рада при прийнятті рішення від 29.07.2003р. № 349-15/XXIV порушила приписи Земельного кодексу України та за відсутності добровільної відмови позивача від права користування земельною ділянкою, за відсутності інших, встановлених Законом, підстав для припинення права позивача на користування земельною ділянкою, припинила відповідне право позивача –право постійного користування земельними ділянками.

Приймаючи назване рішення, Марганецька міська рада порушила також приписи законодавства, що регулюють відносини набуття права на землю.

Як вже зазначалося, законодавець не встановив порядок переоформлення права постійного користування земельними ділянками на право оренди на них.

Між тим, згідно ч.1 ст. 7 Закону України „Про оренду землі” в редакції, що діяв за станом на 29.07.2003р., орендарі набувають права на оренду земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, цим та іншими законами України та договором оренди землі.

Згідно ч.1-ч.3 ст. 15 Закону України „Про оренду землі” договір оренди земельної ділянки, що перебуває у власності громадян або юридичних осіб, укладається між власником і особою, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду, в порядку, визначеному цим Законом. Особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Такий порядок визначає ст. 123 Земельного кодексу України. З системного аналізу ст. 123 Земельного кодексу України вбачається, що звернення з приводу надання дозволу на виконання робіт з інвентаризації землі (розробки проекту відведення) (п.3., п.4 ст. 123) та звернення з приводу прийняття рішення про надання земельної ділянки (п.6 ст. 123) не є тотожними, і наявність першого звернення не може свідчити про звернення і з приводу прийняття рішення про надання земельної ділянки.

Отже, фактично за відсутності волевиявлення позивача, оформленого відповідною заявою (клопотанням), на отримання в оренду земельних ділянок, що перебували в користуванні позивача, Марганецька міська рада прийняла рішення про надання цих земельних ділянок позивачу в оренду та зобов’язала позивача укласти договір оренди земельної ділянки.

Таким чином, за відсутності волевиявлення позивача неправомірними діями Марганецької міської ради порушене право позивача на постійне користування земельними ділянками, гарантоване ст. 13, 14, 41, 55 Конституції України.

Рішення Марганецької міської ради від 29.07.2003р. № 349-15/XXIV не відповідає законодавству України, що діяло на час його прийняття.

Згідно ч.2 ст. 4 ГПК України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Згідно ч.1, ч.3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За обставин не відповідності законодавству України рішення Марганецької міської ради від 29.07.2003р. № 349-15/XXIV договір оренди між позивачем та Марганецькою міською радою укладено з порушенням приписів ч.1 та ч.3 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним (ч.1 ст. 215 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача щодо відповідача-2 правомірними та такими, що підлягають задоволенню, відхиляє доводи відповідача-2 та прокурора, наведені в обґрунтування заперечень на позов.

Не підлягає задоволенню позов щодо відповідача-1, оскільки відповідач-1 не є належним відповідачем в спірних правовідносинах. Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” вирішення спірних питань регулювання земельних відносин належить до компетенції міської ради.

Суд відхиляє доводи прокурора щодо непідвідомчості спору про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування з приводу вилучення із постійного користування земельної ділянки господарським судам України.

Спір, що вирішується в межах даної справи, є спором про право. Марганецька міська рада в спірних правовідносинах виступає не в якості суб’єкта владних повноважень, а в якості особи, що реалізує функції власника земельної ділянки. Відповідно, даний спір, з огляду на положення ст. 12 ГПК України, є підвідомчим господарським судам України.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача-2 на користь позивача.

Керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов до Марганецької міської ради задовольнити.

Поновити право постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (53401, Дніпропетровська область, м. Марганець, ідентифікаційний код 05448389) на земельну ділянку загальною площею 10, 1518 га, що розташована в м. Марганці Дніпропетровської області по вул. Радянська та по вул. Гагаріна, яка на підставі Державних актів на право постійного користування землею перебувала в користуванні Відкритого акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод".

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 14.08.2003р., укладений між Відкритим акціонерним товариством "Марганецький рудоремонтний завод" та Марганецькою міською радою, зареєстрований в Державному підприємстві „Дніпропетровський регіональний центр державного земельного кадастру” 12.08.2003р.

В позові до Виконавчого комітету Марганецької міської ради –відмовити.

Стягнути з Марганецької міської ради (53407, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, буд. 29-А, ідентифікаційний код 35055650) на користь Відкритого акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (53401, Дніпропетровська область, м. Марганець, ідентифікаційний код 05448389) державне мито в сумі 85 (вісімдесят п’ять) грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп.,

про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя

Л. А. Коваль

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України, - 05.12.2008р.