СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

21 лютого 2008 року

Справа № 20-7/336

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Маслової З.Д.,

суддів                                                                      Лисенко В.А.,

Ткаченка М.І.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

представника позивача: Кухаренко Віри Миколаївни, довіреність № 04-01 від 08.01.08, Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів;

представників відповідача: Лисікової Лідії Іванівни, довіреність № 74-б від 08.10.07; Зантарія Вадима Анатолійовича, довіреність № 058 від 03.12.07, Товариство з обмеженою відповідальністю "Союзбуд",

розглянувши апеляційну скаргу Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову господарського суду міста Севастополя (суддя Ілюхіна Г.П.) від 03.12.2007 року по справі № 20-7/336

за позовом           Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Гоголя, 20-а,Севастополь,99011)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзбуд" (вул. Г. Крейзера, 5,Севастополь,99008)

про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за 2006 рік в розмірі 5481,00 грн. та пені в сумі 278,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2007 року Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду міста Севастополя з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Союзбуд" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання у 2006 році нормативу по працевлаштуванню інвалідів, встановленого статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-XII від 21.03.1991, в розмірі 5481,00 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкції в сумі 278,80 грн.

Постановою господарського суду міста Севастополя від 03.12.2007 року у справі № 20-7/336 у задоволені позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Союзбуд" на виконання вимог статей 18, 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII від 21.03.1991 подавало у 2006 році позивачу звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма № 10-ПІ) та звіти до Севастопольського міського центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках (форма № 3-ПН), в яких відповідачем зазначено вакансії для працевлаштування інвалідів, та виконало усі заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, а також, що зазначеним Законом не передбачено обов’язок відповідача самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування, а тому не має законних підстав для стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем у 2006 році нормативу по працевлаштуванню інвалідів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, позов задовольнити.                    Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, а саме статей 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII від 21.03.1991 (зі змінами, діючими у 2006 році), п.3, п.14 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою КМУ № 314 від 03.05.1995р. Позивач в апеляційної скарзі вказує, що відповідно до вимог зазначених нормативних актів на відповідача покладено обов’язок не тільки надавати відповідні звіти про зайнятість та працевлаштування інвалідів та самостійно здійснювати працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 24.01.2008 року у зв’язку з хворобою судді Лисенко В.А. та зайнятістю в іншому судовому процесі судді Фенько Т.П. у складі колегії була призведена заміна на суддів Дугаренко О.В. та Ткаченка М.І.

Розпорядженням виконуючого обов'язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду Видашенко Т.С. від 21.02.2008 року у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі суддя Дугаренко О.В. замінена на суддю Лисенко В.А.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Союзбуд" на адресу Севастопольського апеляційного господарського суду 23.01.2008 року були надіслані заперечення на апеляційну скаргу, в яких відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову господарського суду міста Севастополя без змін.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма №10-ПІ) за 2006 рік, наданого відповідачем позивачу 24.05.2007, на підприємстві середньоблікова кількість штатних працівників облікового складу склала 16 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на рабочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” склала 1 особу; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність, склала 0 осіб; середньорічна заробітна плата штатного працівника підприємства склала 5481,00 грн.

Фактично середньооблікова кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом на 1 одиницю.

За недотримання нормативу робочих місць по кількості працюючих інвалідів позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції в сумі 5481,00 грн.

31.05.2007 позивачем на адресу відповідача направлялась претензія про сплату адміністративно-господарських санкцій в сумі 5481.00 грн.

Прострочення терміну оплати адміністративно-господарських санкцій відповідачем складає 170 днів (з 16.04.2007 по 02.10.2007), у зв'язку з чим відповідачу нарахована пеня в сумі 278.80 грн.

Звітами про наявність вакансій (форма 3-ПН) відповідач повідомляв Севастопольський міський центр зайнятості про наявність вакантних посад в кількості 1 особи з зазначенням, що ці вакансії для працевлаштування інвалідів, що підтверджується також листом Севастопольського міського центру зайнятості вих.№4585/08 від 29.11.2007 (вх.№51871).

25.12.2005 наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Союзбуд" № 16 „про створення робочого місця для інваліда" створено робоче місце для інваліда та посаду внесено до штатного розкладу.

Позивач в позовній заяві посилається на порушення відповідачем частини 1 статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII від 21.03.1991 (надалі Закон) щодо недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

У частині 1 статті 19 Закону (в редакції, чинній з 01.01.2006) визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідачем на виконання вимог Закону було подано позивачу звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік (форма № 10-ПІ), згідно якого на підприємстві відповідача норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 1 особу. Фактично інвалід на підприємстві не був працевлаштований. У зв’язку з цим Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Союзбуд" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання у 2006 році нормативу по працевлаштуванню інвалідів.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону (в редакції, чинній з 18.03.2006) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю,           зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем подавались протягом 2006 року звіти про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках (форма № 3-ПН) до Севастопольського міського центру зайнятості, в яких зазначено вакансії для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону (в редакції, чинній з 01.01.2006) підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Згідно частині 1 статті 18 Закону (в редакції, чинній з 18.03.2006) забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

З аналізу статей 18, 19 Закону вбачається обов’язок відповідача здійснювати самостійно працевлаштування інвалідів, але виходячи з вимог статті 18 Закону.

У статті 18 Закону зазначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства, звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

А тому судом першої інстанції вірно зроблений висновок, що стаття 18 Закону не встановлює правил, за якими підприємство було б зобов'язано самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на своєму підприємстві.

З матеріалів справи вбачається, що інваліди на підприємство для працевлаштування не направлялися ні державним органом зайнятості, ні позивачем.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем були вчиненні усі заходи щодо створення робочих місць для інвалідів.

Суд першої інстанції також вірно зробив висновок, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Статтею 19 Закону передбачено, що керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції що, сам факт відсутності на підприємстві працевлаштованих інвалідів, ще не є безспірною ознакою наявності відповідальності відповідача, яка могла настати лише у випадку невчинення останнім прямо передбачених законодавством заходів.

Таким чином відповідач вчинив всі передбачені чинним на момент виникнення спору законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів на своєму підприємстві, а тому Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів не має правових підстав накладати адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів.

Враховуючи наведене, апеляційна інстанція вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів не має, а постанова господарського суду першої інстанції прийнята при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, при повно встановлених обставинах справи, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.195, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду міста Севастополя від 03.12.2007 року у справі № 20-7/336 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            З.Д. Маслова

Судді                                                                                          В.А. Лисенко

М.І. Ткаченко