ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

05.02.2008

Справа №2-5/9922-2007

За позовом – Дочірнього державного Унітарного підприємства пансіонату«Зеніт» Державного підприємства Московського Авіаційного виробничого об’єднання «Міг», м. Судак, с. Морське.

До відповідача - Морської сільської Ради, с. Морське, м. Судак.

Про визнання частково недійсним договору.

Суддя М.П. Гаврилюк

П р е д с т а в н и к и:

Від позивача – Халецкій О.В., дов. від 01.03.2007р., представник.

Від відповідача – не з'явився.

Сутність спору:

Позивач - Дочірнє державне Унітарне підприємство пансіонат «Зеніт» Державного підприємства Московського Авіаційного виробничого об’єднання «Міг», м. Судак, с.Морське звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом та просить суд визнати недійсною частину 2 абзацу 1 пункту 2.2.4 Договору оренди земельної ділянки від 27.02.2004р. площею 4,3567 га із земель Морської сільської Ради, с. Морське, м. Судак, в частині перегляду розміру орендної платні у разі зміни ставок платні за землю або орендної платні за землю (в тому числі застосування коефіцієнтів, що підвищуються).

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до п. 13 типового договору оренди, зміненого Постановою Кабінету Міністрів України № 1724 від 13.12.2006р., збільшення ставок орендної плати не передбачено як підстава для збільшення розміру орендної плати.

Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого вважає, що у позивача відсутні правові підстави для визнання недійсним ч. 2 абз. 1 п. 2.2.4., оскільки відповідні зміни були внесені до договору на підставі Рішення 34 сесії 24 скликання Морської селищної ради від 31.01.2006р., яке не скасовано та не оскаржено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2004 року між Дочірнім державним унітарним підприємством пансіонат «Зеніт» та Морською селищною радою укладений договір оренди земельної ділянки, розташованої у с. Морське, загальною площею 4,3567га.

Відповідно до п. 2.2 Договору орендна плата за земельні ділянки встановлюється в розмірі ставки земельного податку з урахуванням індексації, відповідно до законодавчих актів та уточнюється на початок календарного року.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору орендна плата може бути збільшена у разі: зміні законодавства України та Автономної Республіки Крим «Про плату за землю або про плату за орендну землі» та у разі прийняття рішення сесії Морської селищної ради, яка підвищує ставку плати за землю або орендну плату за землю ( у тому числі про застосування коефіцієнтів, що підвищуються).

24 жовтня 2006 року на адресу позивач надійшов лист з повідомлення про необхідність укладення додаткової угоди до договору оренди, у зв’язку з прийняттям Морською селищною радою 31.01.2006р. рішення про збільшення ставок орендної плати.

Позивач вважає, що п. 2.2.4 Договору оренди суперечить Закону України «Про оренду землі», Постанові Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004р., у зв’язку з чим просить визнати його недійсним.

Суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про плату за землю» плата за землю у вигляді земельного податку або орендної плати визначається в залежності від грошової оцінки земель.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що річна орендна плата за земельні ділянки, які знаходяться в державній або комунальній власності не може перевішувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору орендна плата може бути збільшена у разі: зміні законодавства України та Автономної Республіки Крим «Про плату за землю або про плату за орендну землі» та у разі прийняття рішення сесії Морської селищної ради, яка підвищує ставку плати за землю або орендну плату за землю (у тому числі про застосування коефіцієнтів, що підвищуються).

На підставі Рішення 34-ої сесії 24-го скликання Морської селищної ради від 31.01.2006р. № 557 «Про затвердження коефіцієнтів, що підвищують по ставкам орендної плати», відповідачем, на адресу позивача спрямована додаткова угода до договору оренди № 000020-М від 18.05.2004р., відповідно до якої ставка орендної за землю встановлена у розмірі 1,5% від грошової оцінки землі, таким чином, орендна плата з 01.01.2006р. по земельним ділянкам складає 48455,40грн.

Тобто, додаткова угода до договору оренди, яка запропонована відповідачем позивачу, складена у відповідності з рішенням Морської селищної ради від 31.01.2006р., яке не скасоване та будь-ким не оскаржено.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору.

Так, сторони, при укладенні договору оренди від 27.02.2004р. відмітили відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотні умови договору (орендну плату з вказівкою її розмір, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення та перегляду та відповідальність за її несплату), а також інші умови (порядок виконання зобов’язань сторін, обставини, які можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди).

Як підтверджується матеріалами справи, розбіжностей між сторонами, при укладенні договору оренди не виникло, та протягом дії договору (з травня 2004 року) позивач не заперечував та не оспорював умови укладеного договору.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від договору або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Крім того, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою для визнання угоди недійсною є недотримання стороною вимог, встановленими ч. 1-3, 5,6 статті 203 Цивільного кодексу України в момент здійснення правочину.

У відповідності зі ст. 203 Цивільного кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Також позивач, у своїй позовній заяві вказує не те, що оспорюваний пункт договору оренди суперечить п. 13 типового договору оренди, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004р. № 220 відповідно до якого збільшення ставок орендної плати не передбачено як підставу для збільшення розміру орендної плати.

Однак як убачається з матеріалів справи, Рішення Морської селищної ради, відповідно до якого відповідач вимагає підвищити орендну плату, прийнято у відповідності з Типовим договором оренди, до якого внесені зміни Постановою Кабінету Міністрів України № 1724 від 13.12.2006р.

13. Розмір орендної плати переглядається у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів,

- зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами та в інших випадках, передбачених законом.

Тим самим суд дійшов висновку, що сторонами, при укладенні договору дотримані норми законодавства, у зв’язку з чим, підстав для задоволення позовних вимог не має.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гаврилюк М.П.