ПОСТАНОВА

"16" січня 2008 р.

Справа № 14/203-4611

11 год. 30 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі

при секретарі судового засідання

Розглянув справу

за позовом Приватного підприємства "Продторг - Тернопіль" вул. Поліська, 14, м. Тернопіль

до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції вул. Білецька, 1, м. Тернопіль

про визнання нечинним акту опису активів, на які поширюється право податкової застави №41362/7/24-0143 від 12.06.2007р.

За участю представників сторін:

позивача: Степанюк О.І., довіреність від 20.11.07 р.;

відповідача: Жукевич Л.Б., довіреність № 61302/7/10-015 від 13.09.07 р.;

Польовий С.В., довіреність № 80300/7/10-015 від 04.12.07 р.

Суть справи:

Приватне підприємство "Продторг - Тернопіль", м. Тернопіль звернулося у господарський суд Тернопільської області з позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції, м. Тернопіль про, з врахуванням поданої у судовому засіданні заяви про зміну предмета позову, визнання нечинним акту опису активів, на які поширюється право податкової застави №41362/7/24-0143 від 12.06.2007р.

Судом, в якості свідка для дачі показів викликалася головний бухгалтер позивача Павловська Н.Т.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги та згідно пояснень повноважного представника, позивач посилається на те, що при складанні оскаржуваного акту податковим керуючим порушено рішення Конституційного Суду України №2-рп/2005, яким визнано неконституційним положення підпункту 8.2.2. пункту 8.2. ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу, а відтак підлягає визнанню нечинним в судовому порядку.

У запереченнях на позов, та згідно з поясненнями повноважних представників, відповідач позовні вимоги відхилив повністю, посилаючись на їхню безпідставність, зазначивши при цьому, що оскаржуваний акт складений податковим керуючим в межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства, з врахуванням фактичних обставин та досліджених в процесі перевірки документів.

Учасникам судового процесу роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 49, 51, 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

За результатами проведеної планової виїзної документальної перевірки ПП "Продторг-Тернопіль" (код. 34473634) по питанню дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, посадовими особами контролюючого органу 17.04.2007р. складено акт за №3549/23-222/34473634. Період діяльності платника податків, що охоплений перевіркою: з 18.07.2006 року по 31.12.2006 року.

Посадовими особами державної податкової служби проведено перевірку позивача за наслідками якої 07.05.2007 року складено акт № 4211/23-222/34473634 "Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ПП "Продторг-Тернопіль" (код.34473634) по питанню дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 18.07.2006 р. по 31.12.2006р., а по податку на додану вартість та збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за період з 18.07.2006р. по 31.01.2007р.".

За наслідками дослідження документів позивача, податковим органом зроблені, поряд з іншими, висновки про порушення підприємством вимог Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.1997р. №283/97, в зв'язку з чим занижено суму податку на прибуток за 3-4 кв. 2006р. на 21328 грн.; недотримання ним положень Закону України "Про збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства" від 09.04.1999р. №587-XIV в зв'язку з чим занижено суму збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за вересень-грудень та за січень 2006р. всього на суму 6435 грн.

Зважаючи на наведені обставини, 21.05.2007р. контролюючим органом відповідно до підпункту "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та згідно з підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон №2181) позивачу згідно з податковим повідомленням-рішенням №/0/33697 визначено податкове зобов'язання по збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства в розмірі 9652,5 грн. (в т.ч. 6435 грн. за основним платежем, 3217,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), а відповідно до податкового повідомлення - рішення №/0/33696 податкове зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 25757,4 грн. (в т.ч. 21328 грн. за основним платежем, 4429,4 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

12 червня 2007 року податковим керуючим складено акт опису активів, на які поширюються право податкової застави №41362/7/34-0143, згідно з яким право податкової застави поширено на прості іменні акції, що належать позивачу (емітент ЗАТ "Агрокомбінат"), загальною вартістю 1021320 грн.

Наведений акт опису, що оспорюється, слугував підставою для реєстрації наведених вище активів у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, свідченням чого є наявна у справі копія витягу з Державного реєстру.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

З метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення (п.8.1. ст.8 Закону України №2181).

13 червня 2007 року Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією сформовано та прийнято першу податкову вимогу №1/830 якою, поряд із іншим, повідомлено позивача, що за станом на 13.06.2007 року у нього є наявний податковий борг за узгодженими податковими зобов'язаннями за наступними платежами: податок на прибуток 25289,71 грн. (в т.ч. 20860,31 грн. за основним платежем, 4429,40 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); збір за розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства 7178,15 грн. (в т.ч. 3960,65 грн. за основним платежем, 3217,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій 29643,35 грн.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 8.2.1. пункту 8.2. ст.8 Закону № 2181 право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового зобов'язання, визначеної контролюючим органом, - з дня, наступного за останнім днем граничного строку такого погашення, визначеного у податковому повідомленні.

Як вбачається із матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення №/0/33697 від 21.05.2007р. та №/0/33696 від 21.05.2007р., якими визначено позивачу податкові зобов'язання, одержані позивачем 24.05.2007р.

В силу вимог пункту 1.3 статті 1, п.п.5.4.1 п.5.4 статті 5 Закону №2181, податковим боргом являється податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк.

Згідно п. 1.9 і 1.10 ст. 1 цього Закону податкове повідомлення і податкова вимога є письмовим повідомленням і вимогою контролюючих і податкових органів про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання чи погасити суму податкового боргу. Ці форми актів ненормативного характеру можуть застосовуватись виключно стосовно зобов'язань по сплаті податків і зборів (обов'язкових платежів), вичерпний перелік яких міститься у ст. ст. 14, 15 Закону України "Про систему оподаткування".

У свою чергу, у наведених правових нормах штрафна (фінансова) санкція за порушення Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не передбачена як один із видів податків чи зборів. За таких обставин, зобов'язання позивача по сплаті даних штрафних (фінансових) санкцій не відноситься до категорії податкового зобов'язання чи податкового боргу.

За таких обставин сума податкового боргу позивача на час виникнення спірних правовідносин становила 32467,86 грн.

Згідно із пп.5.3.3. п.5.3. ст.5 Закону 2181 якщо останній день зазначених у цьому пункті строків припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем кожного з таких строків вважається наступний за вихідним або святковим робочий операційний (банківський) день.

Отже, враховуючи вищенаведені норми Закону податковий борг у платника податків, а відтак і право податкової застави у податкового органу виникли з 05.06.2007р.

12 червня 2007 року податковим керуючим складено акт опису активів, на які поширюються право податкової застави №41362/7/34-0143, згідно з яким право податкової застави поширено на прості іменні акції, що належать позивачу (емітент ЗАТ "Агрокомбінат"), загальною вартістю 1021320 грн.

Обґрунтовуючи відповідність своїх дій у спірних правовідносинах положенням нормативно - правових актів контролюючий орган посилається на наказ ДПА України від 06.07.06 № 385, яким затверджено податкове роз'яснення положень статті 8 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Наказ).

При цьому суд враховує, що:

1. Рішенням Конституційного Суду від 24.03.2005 N 2-рп/2005 у справі N 1-9/2005 визнано неконституційними окремі положення Закону "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (надалі - Закон N 2181), в тому числі 1 підпункт 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без урахування суми його податкового боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність.

При цьому Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення зазначив, що при наявності визначених законом підстав, право податкової застави автоматично поширюється не на всі активи боржника, а застосовується з урахуванням розміру заборгованості, тобто розмір майна боржника, яке перебуває у податковій заставі має відповідати розміру податкової заборгованості.

Наказом, ДПА України визначено, що у разі виникнення права податкової застави таке право може поширюватися на активи платника податків, розмір яких не є меншим двократного розміру суми податкового боргу платника податків на день виникнення права податкової застави, включаючи розстрочені (відстрочені) суми податкового боргу. Натомість згідно із оспорюваним актом податковим керуючим право податкової застави поширено на активи вартість яких (1021320 грн.) більш ніж у 30-ть разів перевищує суму податкового боргу платника податків.

2. Наказом передбачено, що активи, які є предметом податкової застави, описуються в Акті (за формою, що додається) у день вручення першої податкової вимоги або в інші дні, коли можливо здійснити такий опис.

Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією сформовано та прийнято першу податкову вимогу №1/830 13 червня 2007 року. У вказаній податковій вимозі ДПІ, поряд з іншим, вимагає терміново сплатити суму податкового боргу, включаючи штрафні (фінансові) санкції та пеню, нараховану на нього; у разі неможливості повністю погасити податковий борг у 30-денний термін зобов'язує надати податковому органу перелік ліквідного майна, яке може бути використане для погашення боргу шляхом його реалізації у встановленому законом порядку, застерігаючи при цьому, що в разі несплати суми податкового боргу надалі до позивача будуть застосовані передбачені законодавством заходи стягнення податкового боргу.

В той же час, із матеріалів справи слідує, що дата складання спірного акту опису активів, на які поширюється право податкової застави від 12 червня 2007 року №41362/7/24-0143 передує даті прийняття першій податковій вимозі від 13 червня 2007 року №1/830.

3. Наказом обумовлено, що платник податків самостійно визначає перелік активів, на які розповсюджується право податкової застави і які в подальшому можуть бути реалізовані в рахунок погашення його податкового боргу в порядку, встановленому законодавством України. Якщо платник податків самостійно не визначає перелік таких активів або визначені платником податків активи не можуть бути використані як джерело погашення податкового боргу (не є ліквідними та реальними для продажу), податковий керуючий зобов'язаний самостійно визначити склад активів, на які може бути розповсюджене право податкової застави.

Як слідує із наявного у справі переліку, на момент проведення опису активів податковим керуючим, ПП "Продторг-Тернопіль" самостійно визначено і запропоновано контролюючому органу перелік активів, на яких поширюється право податкової застави, вартість яких (121426,27 грн.) більш ніж у тричі перевищує суму податкового боргу суб'єкта господарювання.

В той же час, як пояснили податковий керуючий та представник контролюючого органу у судовому засіданні, з огляду на неліквідність запропонованого для опису майна, активи для опису визначені державною податковою інспекцією.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка головний бухгалтер приватного підприємства Павловська Н.Т. пояснила, що товарно- матеріальні цінності запропоновані підприємством для опису, знаходяться не за юридичною адресою, а у місцях продажу товарів, їхній стан, якісні характеристики посадовими особами контролюючого органу не перевірявся, як не перевірялись і дані бухгалтерського та податкового обліку за якими можна було б достовірно визначити вартість майна, що передається платником податків у податкову заставу.

Більше того, досліджені у судовому засіданні первинні документи свідчать про те, що ряд активів, запропоновані платником податків, придбавались ним у 2006 -2007 роках,а відтак посилання на їхню неліквідність та нереальність подальшого продажу є необгрунтованим припущенням, а не встановленим фактом.

Крім того, посилаючись на те що податковим керуючим визначені самостійно активи, які є реальними для продажу ( прості іменні акції закритого акціонерного товариства), суб'єктом владних повноважень не враховано п.3 ст.81 ГК України, якою визначено, що акції закритого акціонерного товариства розподіляються між засновниками або серед заздалегідь визначеного кола осіб і не можуть розповсюджуватися шляхом підписки, купуватися та продаватися на біржі.

За таких обставин, в сукупності, суд критично оцінює доводи контролюючого органу щодо неліквідності майна, запропонованого платником податків, і вважає хибними міркування ДПІ викладені у заперечені від 15.01.2008 року про те, що при визначені ліквідності/неліквідності активів може використовуватись суб'єктивний підхід, що ґрунтується на знаннях та досвіді податкового керуючого, а не відомості первинних документів, що засвідчують фактичні обставини.

Поряд із цим, суд враховує статтею 3 Закону України "Про державну податкову службу в Україні " якою визначено що органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень.

При цьому суд констатує, що жодним чинним законодавчим актом органи державної податкової служби та їх посадові особи, не наділені повноваженнями та компетенцією здійснювати опис активів, на які поширюється право податкової застави, та складати про це відповідні акти.

Стаття 10 Закону №2181, та нормативно правові - акти прийняті на її виконання, наділяє податкового керуючого повноваженнями, по визначенні складу активів, що підлягають продажу, а не визначати перелік активів на які поширюється право податкової застави.

При цьому, реалізація вказаних повноважень посадовою особою контролюючого органу можлива не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги (п.п.10.1.1 п.10. 1 статті 10 Закону №2181) тобто 100 днів з моменту виникнення податкового боргу.

В той же час, як слідує із матеріалів справи оспорюваний акт опису складений податковим керуючим 12.06.2007 року, тобто через 7 днів з дня виникнення у платника податків податкового боргу і за один день до прийняття контролюючим органом першої податкової вимоги. (13.06.2007 року).

Відповідно до пп. 4.4.2 п. 4.4 ст. 4 Закону "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове роз'яснення - це оприлюднення офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими органами у межах їх компетенції, яке використовується при обґрунтуванні їх рішень під час проведення апеляційних процедур. Податкове роз'яснення не має сили нормативно-правового акта, а відтак не може наділяти контролюючий орган повноваженнями, які законом не передбачені.

За таких обставин, суд констатує, що приймаючи оспорюваний акт, суб'єкт владних повноважень діяв поза межами компетенції, а відтак і з порушенням статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, оспорюваний акт опису активів, на які поширюється право податкової застави №41362/7/-0143 від 12 червня 2007 року прийнятий з перевищенням меж наданих повноважень, всупереч вимогам Закону №2181, підлягає визнанню нечинним судом, а позовні вимоги як обґрунтовані та доведені матеріалами справи задоволенню.

При цьому, судом враховано і положення статті 71 КАС України, згідно із якою в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 94, 95, 97, 98 КАС України судові витрати по справі підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 86, 89, 94 - 98, 156, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинним акту опису активів Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції, на які поширюється право податкової застави №41362/7/24-0143 від 12.06.2007р.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Продторг-Тернопіль" (вул. Поліська,14, м. Тернопіль, , р/р 260048460 в ТОД ВАТ "Райффайзен банк Аваль" МФО 338501) - 85 (вісімдесят п'ять) грн. сплаченого судового збору.

4. Видати виконавчий лист за заявою ПП "Продторг-Тернопіль".

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя