СУД
РІШЕННЯ

"14" лютого 2008 р.

Справа №  17/523

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Таран С.В., розглянувши матеріали справи №17/523

за позовом: суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, смт. Добровеличківка
Добровеличківського району Кіровоградської області

до відповідачів:

- суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2,
смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської
області

- суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 (ОСОБА_4), смт. Добровеличківка
Добровеличківського району Кіровоградської області

про стягнення 45769,04 грн.

представники :

від позивача -  суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1,
на підставі свідоцтва про державну реєстрацію від 28.02.01 р.;

від позивача - ОСОБА_5, довіреність
№335 від 05.02.08 р., представник;

від відповідача 1 - ОСОБА_6,
довіреність №2729  від 07.12.07 р., представник;

від відповідача 2 - ОСОБА_6,
довіреність №2730  від 07.12.07 р.,
представник.

В судовому засіданні 06.02.2008 р.
оголошувалась перерва до 12 год. 14.02.2008р.

Суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 подано позов про стягнення з  приватних підприємців ОСОБА_2 та   ОСОБА_4 в солідарному порядку 36931,10 грн.
боргу, 2678,42 грн. інфляційних збитків та 3% річних, 5659,52 грн. збитків та
500 грн. витрат на послуги аудитора.

Відповідачі позов заперечили,
мотивуючи відсутністю договірних відносин з надання послуг по реалізації
промислових товарів між ними та позивачем, як між суб'єктами господарювання
(том ІІ а.с.16-19).

Згідно витягу з Єдиного Державного
реєстру підприємств та організацій України, наданого державним реєстратором на
вимогу господарського суду, вірним прізвищем фізичної особи- підприємця ОСОБА_4
є ОСОБА_3 (державна реєстрація змін від 09.07.2007 р.)- том І а.с.54-56.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, оцінивши наявні в
матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, господарський  суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, зареєстрований як фізична особа-підприємець 28.02.2001 р.
Добровеличківською районною державною адміністрацією (а.с.12).

Позивач стверджує, що на підставі
усних договорів, укладених між ним та фізичними особами- підприємцями ОСОБА_2
та ОСОБА_4, останніми надавались фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 послуги по
реалізації промислових товарів в період з 27.06.2006 р. по 15.06.2007 р. в
магазині "Чистюлька". В результаті проведеної інвентаризації було
виявлено нестачу в сумі 36931 грн., а тому позивач просить стягнути вказану
суму, оскільки в магазині була встановлена колективна відповідальність.

Відповідачі заперечують факт
укладення між ними та позивачем таких договорів.

Відповідно до вимог статті 901
Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати
послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Докази укладення договору про
надання послуг між позивачем та відповідачами, як приватними підприємцями, в
матеріалах справи відсутні, на вимогу суду- не подані. Не надано позивачем і
доказів проведення оплати за надані відповідачами послуги, і документів в
обґрунтування твердження щодо колективної або солідарної відповідальності фізичних
осіб- підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також первинних бухгалтерських
документів на підтвердження передачі позивачем відповідачам товару на суму
36931 грн., який не був своєчасно реалізований або повернутий.

Журнали обліку руху товарів і
грошової виручки (том І а.с.27-28), оригінали яких оглянуто в судовому
засіданні 23.01.2008 р., не є належними доказами існування договірних відносин
між позивачем та відповідачами або наявності заборгованості суб'єкта
підприємницької діяльності- фізичної особи ОСОБА_2 та суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 перед суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1, оскільки не відносяться до документів
суворої звітності та не містять будь-яких підписів чи написів зобов'язального
характеру.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення 36931 грн. боргу слід відмовити.

Позивач також просить за порушення
зобов'язання стягнути з відповідачів солідарно на його користь 2678,42 грн.
інфляційних збитків, 5659,52 грн. 3% річних та 500 грн. витрат, пов'язаних з
оплатою послуг аудитора.

Позовні вимоги в цій частині
задоволенню також не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті,
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні підтверджуватись
певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами
доказування.

Позивачем не доведено належним
чином факту порушення відповідачами грошових зобов'язань, як і наявність таких
зобов'язань взагалі, тому підстав для застосування статті 625 Цивільного
кодексу України, яка передбачає стягнення індексу інфляції та 3% річних у разі
прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, не вбачається.

Необґрунтованою є і вимога щодо
відшкодування відповідачами позивачу в солідарному порядку 500 грн. витрат на
послуги аудитора, яка також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не
надано доказів на підтвердження вини відповідачів, протиправності їх поведінки
та причинного зв'язку між понесеними позивачем витратами на послуги аудитора та
протиправною поведінкою (у разі її наявності).

Відтак позовні вимоги заявлені
необґрунтовано і задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита
та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на
позивача.

Клопотання позивача про виклик в
судове засідання для дачі пояснень аудитора ОСОБА_7 (том ІІ а.с.12), яке подано
в порядку статті 30 Господарського процесуального кодексу України, задоволенню
не підлягає, оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином які саме питання
виникли під час розгляду справи та потребують пояснення.

При цьому господарським судом
враховано, що згідно статті 3 Закону України "Про аудиторську
діяльність" аудиторська діяльність - це підприємницька діяльність, яка
включає в себе організаційне і методичне забезпечення аудиту, практичне
виконання аудиторських перевірок (аудит) та надання інших аудиторських послуг.
Під аудитом розуміють перевірку даних бухгалтерського обліку і показників
фінансової звітності суб'єкта господарювання з метою висловлення незалежної
думки аудитора про її достовірність в усіх суттєвих аспектах та відповідність
вимогам Законів України, положень (стандартів) бухгалтерського обліку або інших
правил (внутрішніх положень суб'єктів господарювання) згідно із вимогами
користувачів.

Із змісту аудиторського висновку
від 31.08.2007 р. (том І а.с.19-22) вбачається, що на дослідження аудитору було
надано позивачем документи обліку руху товарів і грошових коштів. Тому до
висновків аудитора щодо існування договірних відносин між сторонами та  нанесенням шкоди позивачу саме відповідачами
суд відноситься критично.

Клопотання    суб'єкта
підприємницької  діяльності -
фізичної   особи   ОСОБА_1 про витребування доказів від
06.02.2008 р. (том ІІ а.с.13) також слід відхилити, оскільки позивачем  не обґрунтовано яким чином зазначенні
первинні бухгалтерські документи можуть свідчити про наявність договірних
відносин між приватними підприємцями.

Клопотання позивача про призначення
по справі судової почеркознавчої експертизи також задоволенню не підлягає,
оскільки із змісту ксерокопій накладних, що пропонувались позивачем на
дослідження експерту, не вбачається отримання відповідного товару  ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як приватними
підприємцями. Встановлення ж факту нелегального використання позивачем праці
найманих працівників зазначених громадян не мало б вирішального значення для
розгляду господарського спору по суті.

Керуючись статтями  32-34, 35, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Згідно частини 3 статті 85
Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та
резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті
84  Господарського процесуального кодексу
України.

Дане рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд
Кіровоградської області в порядку, встановленому Господарським процесуальним
кодексом України.

Суддя                            С.В.Таран