ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"29" січня 2008 р.

Справа № 6/322-07-8562

Одеський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого
судді: Жукової А.М.;

Суддів:  Бойко
Л.І.;  Величко Т.А.;

при
секретарі судового засідання: Арбієві А.А.

за
участю представників сторін:

від
позивача: ОСОБА_2

від
відповідача: Калюжний О.С., Шевчук Н.К.

розглянувши
апеляційну скаргу  Сільськогосподарського
підприємства "Вікторія" ТОВ

на
рішення господарського суду Одеської області від "17" грудня 2007 р.

зі
справи 6/322-07-8562

за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1 с. Дмитрівка, Комінтернівський район, Одеська
область

до
Сільськогосподарського підприємства "Вікторія" ТОВ  с. Сазонівка Іванівського району Одеської
області

про стягнення 33826,20 грн. в т.ч.
26735,10 грн. інфляційних, 7091,10 грн. - річних;

встановив:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 17.02.2007 ( суддя Демешин О.А) позов задоволено частково, стягнуто
на користь позивача 17199,75грн. інфляційних, 3% річних -5069,40грн., судові
витрати -300,33грн.

Судове рішення вмотивоване
матеріалами  справи, нормами
матеріального права -ст. 625; 693; 256; 267 ЦКУ та зазначено, що позивачем
частково пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у
позові. Щодо решти позовних вимог за період з жовтня 2003р. по   серпень 2007р., то вони є такими, що
підлягають задоволенню.

СП “ Вікторія” ТОВ не погодившись з висновками господарського суду,
звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить  це рішення скасувати, у позові -відмовити. На
обґрунтування своїх доводів скаржник послався на наступні обставини. СПД
-фізична особа ОСОБА_1 29.03.2006р. звернувся до господарського суду про
стягнення 78350грн. Рішенням від 20.06.2007р. № 22-6/118-06-3211 на користь СПД
стягнуто 60350грн. у зв'язку з тим, що відповідач не виконав свого обов'язку по
договору купівлі-продажу від 11.09.2003р. Висновок господарського суду по
оскаржуваному рішенню не відповідає нормам матеріального права. Так, згідно ч.
2 ст. 625 ЦКУ -боржник, який прострочив виконання  грошового зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу  з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3%
річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором  або законом. Згідно ст. 11 ЦКУ цивільні права
та обов'язки виникають з дій осіб, що
передбаченні актами цивільного законодавства а також з дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір. За договором
купівлі -продажу від 11.09.2003р. у відповідача не було обов'язку здійснювати
платежі (він мав продати товар), тому застосування ст. 625 ЦКУ на стягнення
грошових коштів за порушення грошових зобов'язань є безпідставним.

Представник позивача підтримує
рішення місцевого суду та просить залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи, судовою колегією встановлено таке.

Між
сторонами укладено договір купівлі-продажу партії товарів від
11.09.2003р. за умовами якого СП “Вікторія” ТОВ зобов'язалось передати СПД
-фізичній особі ОСОБА_1 соняшник в кількості 71,0тн. на загальну суму 60350грн.
в період з 12.09.2003р. до 20.09.2003р. На виконання умов договору СПД -фізична
особа ОСОБА_1 пл. дор. №123 від 12.09.2003р.
перерахував продавцю 60350грн. в якості передплати за соняшник. Проте,
відповідач не виконав своїх обов'язків щодо передачі товару у власність
покупця, що стало підставою для звернення з позовом про стягнення 60350грн.,
який рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.07р. (залишеним
без змін Постановою ОАГС від 28.08.07) задоволено.

СПД -  фізична особа ОСОБА_1  звернувся із позовом 13.11.2007р. із
вимогами  про стягнення інфляційних за
користування грошовими коштами та 3% річних на підставі ст. 625 ЦКУ, сума яких
за розрахунком склала 33826,20грн. у т.ч. 26735,10 грн. інфляційних та 7091,10
грн. - річних, обґрунтувавши свої доводи, тим що невиконання відповідачем своїх
зобов'язань призвели до неможливості виконати його плани та задачі.

СП “ Вікторія” заперечуючи вимоги
скаржника відзивом на позов пояснила, що позивачем частково пропущено  строк позовної давності на стягнення грошових
коштів. Крім того, за договором купівлі -продажу продавець не брав на себе
зобов'язання здійснювати розрахунки коштами, а тому не може нести
відповідальність за порушення грошових зобов'язань.

Судова колегія частково погоджується
з доводами апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Однією із підстав виникнення
цивільних прав, обов'язків та господарських зобов'язань відповідно зі ст. 11
ЦКУ: ст. 174 ГКУ є укладення договору. Господарським зобов'язанням за
визначенням ст. 173 ГКУ визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом  господарювання та іншим учасником відносин у
сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один
суб'єкт ( зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За укладеним договором купівлі-
продажу між сторонами виникли зобов'язання: у продавця (відповідача) -  передати товар у визначений строк, а у
позивача ( покупця) -  перерахувати
авансовий платіж на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до ст. 530; 663 ЦКУ -якщо
у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк. До встановленого у договорі терміну відповідачем не виконано
зобов'язання щодо передачі соняшника позивачеві.

Правовим наслідком відмови продавця
передати проданий товар, є право покупця відмовитися від договору
купівлі-продажу ( ст.665 п.1 ЦКУ) і звернення за поверненням сплачених коштів.

Відповідно до ст. 1212 ЦКУ -  особа, яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана
повернути це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді коли підстава, на
якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статі застосовуються,
зокрема, до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. У
разі безпідставного одержання чи збереження грошей (ст.1214 ЦКУ п.2)
нараховуються проценти згідно ст.536 ЦКУ відповідно до п. 2 якої -розмір
процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором або
іншим актом цивільного законодавства.

Зазначене кореспондується зі ст. 693
п.2;3 ЦКУ. В межах строку позовної давності річні із суми 60350 грн. складають
5069,40грн.

Обґрунтування позивачем своїх вимог
положеннями ст.625 ЦКУ суперечить матеріалам справи, оскільки відповідач не мав
обов'язку здійснювати за договором розрахунки у грошовій формі, отже,
нарахування інфляційних на суму авансового платежу якою користувався відповідач
не відповідає чинному законодавству.

З огляду на викладене, керуючись
ст.ст. 99, 101, 105 ГПК України,

суд постановив:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського підприємства
"Вікторія" ТОВ задоволити частково.

2. Рішення господарського суду від
17.12.2007р. по справі №66/322-07-8562 скасувати в частині стягнення
інфляційних - 17199,75 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції
набирає чинності з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом місяця до ВГСУ.

Головуючий суддя
А.М. Жукова

Судді
Т.А. Величко

Л.І.
Бойко