ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.08                                                                                           Справа№ 2/467-2/119А

м.Львів,

за позовною заявою Державного територіально-галузевого об"єднання "Львівська залізниця", м.Львів

до відповідача Державної інспекції з контролю за цінами в Рівенській області, м.Рівне

про скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Тернопільській області № 4 від 26.01.2007р. "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін"

Суддя М.Желік

при секретарі О.Дмітровій

Представники

Від позивача: Коцелко Г.В. (довіреність № НЮ-59 від 01.01.2008р.)

Від відповідача: Мельничук Є.С. (довіреність № 02-15/170а від 25.01.2008р.)

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив адміністративний позов Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів до Державної інспекції з контролю за цінами в Рівенській області, м.Рівне про скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Тернопільській області № 4 від 26.01.2007р. "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін"

Ухвалою суду від 12.04.2007 року відкрито провадження у справі, попереднє судове засідання призначено на 15.05.2007 року. Ухвалою від 19.06.2007р. попереднє судове засідання відкладено до 02.08.2007р.

У зв'язку із хворобою судді Зварич О.В., розпорядженням голови суду від 01.08.2007р. справу передано на розгляд судді Желіку М.Б.

Оскільки, під час попереднього судового засідання 08.02.2007р., на яке прибули всі особи, які беруть участь у справі, вирішені необхідні для її розгляду питання, за згодою сторін судовий розгляд розпочато у той же день. В порядку ст.150 КАС України розгляд справи відкладено до 20.09.2007р., 18.10.2007р., 19.11.2007р., 20.12.2007р., 22.01.2008р., 05.02.2008р.

У відповідності до ч. 4 ст. 11 КАС України, судом вживались заходи для встановлення всіх обставин справи. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами. Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви. Ствердив, зокрема, що при здійсненні маневрової роботи ним виконувались роботи, по яких не здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Щодо порушень дисципліни цін при зважуванні, то позивач вважає, що оскільки зважування вантажів за вільними цінами пов‘язується з випадками, коли це не передбачено Правилами, то ним правомірно зважувався вантаж за вільними цінами. Просить позов задовольнити.

Представники відповідача позов заперечили, з підстав викладених у запереченні на адміністративний позов, посилаючись, зокрема на те, що станцією Здолбунів безпідставно нараховувалась плата за маневрову роботу, яка виконувалась локомотивом залізниці в процесі подачі і забирання вагонів на під'їзні колії за договірними тарифами, чим і допущено порушення дисципліни ціноутворення. Просять у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

За результатами перевірки дотримання державної дисципліни цін у Відокремленому підрозділ „Станція Здолбунів" ДТГО „Львівська залізниці” з питань порядку застосування тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов‘язані з ним послуги Державною інспекцією з контролю за цінами в Рівненській області складено акт від 12.12.2006 року та прийнято рішення за №4 від 26.01.2007 року, яким вилучено у позивача в доход державного бюджету 8371,41 грн. необґрунтовано отриманої виручки та 16742,82 грн. штрафу.

В акті перевірки зазначено, що при нарахуванні плати за маневрову роботу, яка виконувалась локомотивом залізниці не одночасно з подачею і забиранням вагонів, а також плати за зважування вагонів на вагонній вазі залізниці станцією Здолбунів застосовувались договірні ціни замість регульованих, які передбачені п.1.8, п.4.1 та п.7 Розділу 2 Тарифного керівництва №1.

Даючи правову оцінку правомірності прийнятого відповідачем рішення, суд виходив з наступного.

Згідно ст.1 Закону України „Про ціни та ціноутворення”, за №507-ХІІ від 03.12.1990 року, з наступними змінами та доповненнями, законодавство в Україні про ціноутворення складається з цього закону та інших актів законодавства України, що видаються відповідно до нього. Як вбачається з преамбули цього Закону, він визначає основні принципи встановлення і застосування цін і тарифів та організацію контролю за їх дотриманням на території України.

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про ціни та ціноутворення” вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Згідно з ст. 8 вищезазначеного Закону, державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів; введення Урядом України інших методів державного регулювання.

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про ціни та ціноутворення” державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. А в сфері дії вільних цін контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог антимонопольного законодавства.

Частиною 1 статті 190 ГК України передбачено, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом України затверджені наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 року за №551 „Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України”, зокрема, Тарифне керівництво №1.

Пунктом 26 Розділу 1, Тарифного керівництва №1 передбачено, що розрахунки за роботи й послуги, пов'язані з перевезенням вантажів і пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить антимонопольному законодавству.

Як вбачається з наведених норм, одним із принципів побудови дисципліни цін є, те що розрахунки за роботи і послуги проводяться за вільними цінами, якщо до них не здійснюється державне регулювання тарифів.

Щодо порушень дисципліни цін при нарахуванні плати за маневрову роботу, яка виконувалась локомотивом залізниці не одночасно з подачею і забиранням вагонів.

Державна інспекція з контролю за цінами вважає, що згідно п.1.8 Розділу 2 Тарифного керівництва №1 за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею та забиранням вагонів, на окрему вимогу власника під‘їзної колії або вантажовласника, оформлену пам‘яткою про користування вагонами або відомістю плати за користування вагонами стягується плата в розмірі 60 грн. 00 коп. за кожні півгодини роботи локомотива, враховуючи неповні півгодини за повні. До такої роботи належать: переставляння вагонів із одного фронту навантажувально-вивантажувальних робіт на інший, переставляння вагонів на ваги і для дозування, прибирання їх після переважування та дозування, а також у випадках, коли завантаження або вивантаження виконуються з обов'язковою присутністю локомотива залізниці.

В свою чергу, позивач вважає, що, в даному випадку ним правильно застосовані вільні ціни за послуги, які передбачені рядком 21 п.26 Розділу 1 Тарифного керівництва №1, - виконання маневрової роботи з вагонами на станціях, під'їзних коліях та інших місцях незагального користування на прохання відправників (одержувачів).

Як вбачається з наведених норм Тарифного керівництва №1 та зазначеного принципу побудови цін, суду належить встановити чи плата за надані послуги з маневрової роботи, які здійснювались відокремленим підрозділом позивача, відноситься до державного регулювання цін.

При цьому, судом взято до уваги наступні обставини справи.

Умови виконання залізницею маневрової роботи наведені у пунктах 1.8, 1.9. п. 1 Збір за подачу і забирання вагонів локомотивом залізницею розділу 2 Тарифного керівництва №1. За умовами виконання і місцем розташування маневрової роботи у Тарифному керівництві №1, дана маневрова робота є невід‘ємною від виконання залізницею роботи по подачі і забиранню вагонів локомотивом залізницею.

Послуга залізниці по подачі і забиранню вагонів надається лише на підставі договору про подачу і забиранню вагонів, що укладається у випадку обслуговування залізничної під‘їзної колії локомотивом залізниці.

Текст договору є типовим і є додатком №2 до п.2.1 Правил обслуговування залізничних під‘їзних колій.

Порядок подачі і забирання вагонів наведений у п.4 зазначених Правил при чому відстань, за яку сплачується плата за подачу і забирання вагонів, вказується в договорі (підпункту 4.5 Правил) і є фіксованою, незмінною.

Подача і забирання вагонів залізницею здійснюється лише в межах під‘їзної колії від відмітки „межа під‘їзної колії” до фронтів навантаження.

Визначення вантажних фронтів наведено у п.5 Правил. Розміри вантажних фронтів на під‘їзних коліях, які обслуговуються локомотивом залізниці, вказуються в договорі про подачу забирання вагонів (п.5.1 абз. 4 Правил обслуговування залізничних під‘їзних колій).

Згідно п.6 зазначеного типового договору залізницею здійснюється не тільки подача і забирання вагонів, а і їх розставлення на місця навантаження, вивантаження.

Послуги залізниці по розставленню вагонів на під‘їзній колії на вантажних фронтах і є маневровою роботою, визначення якої наведено у пунктах 1.8 і 1.9 Тарифного керівництва №1. Отже, послуги залізниці по подачі і забиранню вагонів і по маневровій роботі, що виконується в процесі подачі й забирання і не одночасно з подачею і забиранням є невід‘ємними одна від одної і надаються на під‘їзній колії у сукупності за положеннями пункту 1 Розділу 2 Тарифного керівництва №1 за державними фіксованими тарифами.

Послуги залізниці по маневровій роботі, яка надається поза межами під‘їзної колії, а також по маневровій роботі, яка надається на під‘їзній колії, але за своїм визначенням не входить у формулювання, наведене у пунктах 1.8 і 1.9 Розділу 2 Тарифного керівництва №1 надається залізницею по вільних тарифах за загальним правилом, що наведене у Законі Україні „Про ціни і ціноутворення”, всі роботи на які не встановлені державні тарифи надаються по вільним (договірним) тарифам.

Так, з акту перевірки на підставі якого відповідач прийняв рішення, що оскаржується залізницею, випливає, що маневрова робота виконувалась при зважуванні вагонів на вагах залізниці, що розташовані на станційних коліях станції Здолбунів, а не на під'їзній колії вантажовласника.

Виконання даної маневрової роботи підтверджується листами-зверненнями вантажовласників про прохання зважувати вагони на станційних вагах, що є доданими до справи.

При цьому, відповідач не взяв до уваги того, що згідно Переліку платежів, зборів і штрафів, які стягуються при перевезенні вантажів залізничним транспортом, затвердженого Укрзалізницею 10.03.2000 року та введеного в дію розпорядженням Укрзалізниці №ЦЗЕ-388 від 10.03.2000 (далі - Перелік), запроваджені коди для занесення зборів та штрафів у відомості плати за користування вагонами (витяг додається).

Згідно позиції 21 Переліку за маневрову роботу, яка виконується за вільними (договірними) тарифами встановлений код для занесення у відомості плати за користування вагонами 171. А згідно позиції 38 Переліку за маневрову роботу, яка виконується за тарифом, що підлягає державному регулюванню встановлений код 188.

Таким чином, Переліком встановлені коди для ідентифікації у первинних документах платежів, зборів і штрафів, які стягуються при перевезенні вантажів залізничним транспортом.

В первинних документах, які перевірялись відповідачем, сума плати за маневрову роботу зазначена разом із застосуванням коду 171, який ідентифікує послугу позивача надану вантажовласникові по вільним (договірним) тарифам. Крім того, в первинних документах, які перевірялись відповідачем, є підпис представників вантажовласника, який підтверджує факт надання (приймання) послуг саме за вільними (договірними) тарифами, що відповідає умові викладеній позивачем і вантажовласниками у Переліках видів перевезень, робіт і послуг, які виконуються залізничним транспортом за вільними тарифами за згодою сторін і визначений в додатках до договорів про організацію перевезень.

З огляду на викладені обставини, відповідачем не доказано, як передбачено ч.2 ст.71 КАС України, обставин з яких би вбачалось, що вартість послуг, які надавались позивачем, регулюється державою, зокрема п.1.8 Розділу 2 Тарифного керівництва №1.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги підставні і обґрунтовані, а тому адміністративний позов належить задоволити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача в розмірі передбаченому п.3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Скасувати, прийняте Державною інспекцією з контролю за цінами в Рівенській області, рішення за №4 від 26.01.2007 року.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного територіально-галузевого об‘єднання „Львівська залізниця” (м.Львів, вул.Гоголя,1, ) 3,40 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили у відповідності із ст.254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України

Суддя                                                                                                     Желік М.Б.