ПОСТАНОВА

"11" січня 2008 р.

Справа № 7а/221-4556

12 год. 00 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Лисий Я. І.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпо", вул. Текстильна, 18, м.Тернопіль,46001

до відповідача 1: Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції, вул. Білецька, 1, м.Тернопіль,46000,

відповідача 2: Управління Державного казначейства України у Тернопільській області, б-р. Шевченка, 39, м.Тернопіль,46000

про скасування податкових повідомлень-рішень №/0/66498 та №/0/66499 від 08.10.2007р. та стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування в сумі 53241 грн.

За участю представників сторін:

позивача: Авдєєнко В.В.,, довіреність № 61299/7/10-015 від 01.11.07 р.

відповідача 1: Полівчак Сергій Степанович, довіреність № 35 від 08.01.08 р.

Сисюк Юрій Григорійович, довіреність № 81691/7/10-015 від 11.12.07 р.

відповідача 2: Чеканівський Віктор Романович, довіреність № 24 від 09.01.08 р.

прокуратури: Молень Ірина Йосипівна, посвідчення № 21.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альпо" звернулося з позовними вимогами до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції та Управління Державного казначейства України у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень №/0/66498 та №/0/66499 від 08.10.2007р. та стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування в сумі 53241 грн..

Ухвалою суду від 20.11.2007р. справу № 7а/221-4556 призначено до розгляду.

Представникам сторін в судовому засіданні роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

В судовому засіданні з 04.12.2007р. до 11.01.2008р. на підставі ст. 150 КАС України оголошувалися перерви для надання сторонам можливості подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Податкова інспекція проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірні повідомлення-рішення відповідають чинному законодавству, підтвердженням чого є акт перевірки № 8576/23-623/32549973 від 01.10.2007р., яким встановлено порушення товариством норм Закону України "Про податок на додану вартість".

Управління Державного казначейства України у Тернопільській області просить суд врахувати, що управління не являється контролюючим органом щодо сплати податків, а тільки здійснює відшкодування податку на додану вартість на підставі висновків податкових органів або за рішенням суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

- Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією на підставі підпункту „б” „в” пункту 4.2.2 ст. 4 та підпункту 17.1.3п.17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 20.12.2000р. № 2181-III (далі Закон 2181) прийняті податкові повідомлення-рішення:

1/ № /0/66499 від 08.10.2007р., яким ТОВ „Альпо” визначено 119702 грн. податкового зобов'язання по податку на додану вартість із якого 80393,00 грн. сума податку та 39309,00 грн. штрафних санкцій.

Як стверджує інспекція, підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту виїзної документальної позапланової перевірки № 8576/23-623/32549973 від 01.10.2007р. проведеної на предмет достовірності нарахування Товариством суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок в банку за період з 01.06.2007р. по30.06.2007р., стали допущені порушення пп. 4.1, 4.2 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість” (далі Закон про ПДВ), а саме:

- товариством занижено податкове зобов’язання з ПДВ за травень 2007 року на 124762,74грн. та за червень 2007 року на 123670,26грн. внаслідок проведення реалізації продукції разовим покупцям (неплатникам ПДВ) по цінах, значно нижчих (в 2,8 та 2,4 раза нижче) від цін на реалізацію продукції платникам ПДВ, в результаті чого донараховано 80393,00 грн. ПДВ , із яких 71522 грн. за травень та 8871 грн. за червень.

За вищевказані порушення, до товариства відповідно до пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону 2181 застосовано штрафні санкції в сумі 39309,00 грн..

Позивач заперечує проти доводів інспекції посилаючись на безпідставність донарахування податковим органом Товариству податку, вказуючи при цьому на відсутність з боку платника порушень норм податкового законодавства, що регулює спірні правовідносини, а також, що актом перевірки не доведено невідповідність ціни товару звичайним цінам, оскільки до такого висновку податкова інспекція прийшла шляхом арифметичного аналізу застосованих цін, а не у відповідності до порядку встановленого Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме за непрямими методами.

2/ № /0/66498 від 08.10.2007р., яким ТОВ „Альпо” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2007р. на суму 53241,00 грн.

Як стверджує інспекція, підставою для прийняття рішення, згідно того ж самого акту перевірки № 8576/23-623/32549973 від 01.10.2007р, стали допущені товариством порушення пп. 4.1, 4.2 ст. 4 Закону про ПДВ, а саме занижено податкове зобов’язання з ПДВ за травень 2007 року на 124762,74грн., в результаті чого у платника в даному періоді різниця між сумою податкового зобов'язання ( 73514грн. сума зазначена в декларації за травень та 124762,74грн . донарахована = 198277грн.) та сумою податкового кредиту (126755 грн. по декларації) становить позитивне значення 71522 грн., а не від'ємне, внаслідок чого зменшено суму бюджетного відшкодування заявленого платником у декларації з ПДВ за червень 2007р.

Позивач заперечує проти доводів податкової інспекції і, просить суд врахувати, що сума ПДВ включена до бюджетного відшкодування в червні 2007р.правомірно, а саме у відповідності до Закону про ПДВ, як суми ПДВ сплачені у попередньому податковому періоді при від'ємному значені різниці між зобов'язанням та податковим кредитом, а висновки податкової інспекції щодо заниження податкового зобов'язання позивачем, що на думку інспекції привело до неправильного формування суми бюджетного відшкодування, не доведені актом перевірки та нормами чинного законодавства.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При цьому суд виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до ст. 8 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” (далі Закон), підпунктів 2.1.4. п. 2.1., 2.3.1. п. 2.3. ст. 2 Закону 2181, п. 10.4. ст. 10 Закону про ПДВ, контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податкових зобов’язань платниками податків та здійснювати заходи з погашення податкового боргу та відшкодування податку на додану вартість;

- податкова інспекція, протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації платника податку з розрахунком суми бюджетного відшкодування, проводить документальну невиїзну (камеральну) перевірку заявлених у ній даних та за наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми відшкодування зроблено з порушенням, згідно пп. 7.7.7. ст. 7 Закону про ПДВ та „Порядку відшкодування податку на додану вартість” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації та Державного казначейства України в редакції наказу від 02.05.2001р. № 200/86, на підставі матеріалів позапланової виїзної перевірки, результати яких оформляються актом документальної перевірки відповідно до „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р., приймає податкове повідомлення-рішення. Рішення, що оспорюється, прийняте за формою „В1”, яка затверджена наказом ДПА України від 21.06.2001р. № 253 „Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних санкцій”, яка передбачена згідно п. 3.2. даного Порядку при перевищенні платником суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до ч. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

В даному випадку, доказом правомірності притягнення підприємства до відповідальності за порушення норм чинного законодавства є акт перевірки.

Податкова інспекція, на підтвердження правомірності прийняття спірних рішень, посилається на акт перевірки № 8576/23-623/32549973 від 01.10.2007р, який не підтверджує порушення підприємством п.п. 4.1, 4.2 ст. 4 Закону про ПДВ зазначених в рішеннях, оскільки :

- відповідно до п. 4.1, 4.2 ст. 4 Закону про ПДВ, у разі продажу товарів (робіт, послуг) база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни;

- звичайні ціни застосовуються згідно п. 1.18 ст. 1 Закону про ПДВ за правилами визначеними п. 1.20 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” (далі Закон про оподаткування прибутку);

- у відповідності до абз. першого пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону про оподаткування прибутку, якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Податковою інспекцією при проведенні перевірки встановлено факт продажу товариством ідентичних товарів із застосуванням різних цін, зокрема реалізацію продукції разовим покупцям (неплатникам ПДВ) по цінах, значно нижчих, в середньому в 2,8 раза, від цін на реалізацію продукції платникам ПДВ у травні та в 2,4 рази у червні. Дану обставину інспекція розцінила як продаж товарів за цінами нижчими ніж звичайні ціни які склалися в товаристві.

Відповідно до п. 1.20.8. Закону про оподаткування прибутку обов’язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту. Однак, податкова інспекція не направляла відповідний запит, а здійснила визначення звичайної ціни шляхом арифметичного аналізу цін, при цьому в акті перевірки не наведено будь-яких обґрунтувань, на підставі яких документів інспекцією визначено базу оподаткування, не вказано на підставі якої методики проводився розрахунок середньої ціни одиниці товару, що є порушенням підпункту 1.7. п. 1 Порядку проведення перевірки, згідно якого факти виявлених порушень податкового законодавства повинні викладатися в акті перевірки чітко, об’єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які підтверджують наявність зазначених фактів.

Так, згідно п.1.20.2. Закону про оподаткування прибутку для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах, а саме враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів, строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну; враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низько ліквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Також , згідно п. 13 Указу Президента України „Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності” звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. За даною нормою Указу, звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади , якими є податкові органи, які використовують їх для нарахування та стягнення податків, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Матеріалами справи підтверджено, що в процесі перевірки запити до уповноваженого державного органу з приводу статистичного рівня цін на зазначені в акті перевірки товари, що реалізовані позивачем в травні та червні 2007р. –не направлялися. Не містить акт перевірки і відомостей щодо того, що податковою інспекцією при визначені звичайної ціни використано інформацію передбачену в пп. 1.20.2 Закону про оподаткування прибутку .

Крім того, відповідно до 1.20.10. Закону про оподаткування прибутку, донарахування податкових зобов'язань платникам податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами.

Такий порядок передбачений пп. 4.3.3, 4.3.5, 4.3.7 п. 4.3 ст. 4 Закону 2181, відповідно до яких, обвинувачення особи в ухиленні від сплати податків не може ґрунтуватися на визначенні податковим органом податкового зобов’язання з використанням непрямого методу до остаточного вирішення справи судом.

Як встановлено в процесі розгляду справи, податкова інспекція не зверталася до суду з позовом про підтвердження правомірності нарахування 80393,00грн. суми податкового зобов’язання по податку на додану вартість за період травень - червень визначену непрямими методами, а отже таке зобов’язання визначено з порушення порядку встановленого законодавством та не знаходить підтвердження в акті перевірки.

Не підтвердивши правомірність проведеного донарахування податкового зобов'язання, податкова інспекція не підтвердила порушення товариством порядку визначення суми заявленої до відшкодування встановленого пп. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону про ПДВ:

- відповідно до пп. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 даного закону ,суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв’язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду;

- податковий кредит звітного періоду, складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації ( пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ);

- згідно пп. 7.7.2. п. 7.7. ст. 7 Закону про ПДВ, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 п.7.7., має від’ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Товариством 20.07.2007р. подано до ТОДПІ декларацію по податку на додану вартість та розрахунок суми бюджетного відшкодування за червень 2007 року (вх..№154368 від 20.07.2007р.), відповідно до яких: сума податкового зобов'язання звітного періоду(червень) складає 71730 грн., сума податкового кредиту даного періоду 186529 грн., сума від'ємного значення - 114799,00грн., отже при від'ємному значені, платник має право на відшкодування частини від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку фактично сплаченій позивачем у попередньому податковому періоді постачальникам товарів (послуг). Позивачем заявлено до відшкодування 53241 грн. ПДВ, із розрахунку даних декларації за травень 2007р.: 126755 грн. (сума податкового кредиту сформована у відповідності до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ, про що свідчить відсутність в акті перевірки зауважень) - 73514 грн. податкове зобов'язання = 53241 грн. ( від'ємне значення ), зазначена сума ПДВ сплачена позивачем в травні 2007р. і даний факт податковою інспекцією не оспорюється.

Таким чином, податкова інспекція не довела належними та допустимими доказами порушення товариством норм Закону про ПДВ при декларуванні до відшкодування 53241,00грн. ПДВ та заниження податкового зобов’язання з ПДВ, у зв’язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, а задекларована сума відшкодуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 6 ,7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті Тернопільською об`єднаною державною податковою інспекцією № /0/66498 від 08.10.2007р. про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 53241,00 грн. та № /0/66499 від 08.10.2007р., яким визначено 80393,00 грн. податку на додану вартість та 39309,00 грн. штрафних санкцій.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпо", вул. Текстильна, 18, м.Тернопіль, ідент.код.32549973 –53241,00грн. заборгованості з бюджетного відшкодування за червень 2007 року з податку на додану вартість.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі (14.02.2008р.) до Львівського апеляційного адміністративного суду, а протягом 20 днів після подання заяви - подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                                    М.С. Стадник