ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2008 р. 10:00 Справа № АС-42/115-07

вх. № 3548/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання

представників сторін

позивача - Остапов М.А. (дов.)

відповідача - Садовська І.С. (дов.)

по справі за позовом Чугуївського районного споживчого товариства, с. Малинівка Чугуївського району Харківської області

до Чугуївської ОДПІ Харківської області, м. Чугуїв Харківської області

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Чугуївське районне споживче товариство, просить визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ Харківської області № /0 від 15.02.2007р., № /0 від 15.02.2007р.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на матеріали перевірки.

Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив, що працівниками відповідача була проведена планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005р. по 30.09.2006р., про що складений акт перевірки № 113/230/01768571 від 05.02.2007р.

В ході проведення перевірки встановлено, що за період з 01.04.2005р. по 30.09.2006р. Чугуївським РСТ надано послуги по оренді приміщень суб'єктам підприємницької діяльності фізичним особам, які не є платниками податку на прибуток та задекларовано дохід отриманий від надання послуг по оренді приміщень по договірним цінам на загальну суму 176433,0 грн. в т.ч. по періодам:

- з 01.04.2005р. по 31.12.2005р. на суму 68388,00грн.;

- з 01.01.2006р. по 30.09.2006р. на суму 108045, 00 грн.

В акті зазначено про те, що звичайна справедлива ринкова ціна на послуги по оренді приміщень Чугуївського РСТ з суб"єктами підприємницької діяльності фізичними особами, більше ніж договірні ціни між Чугуївським РСТ та СПДФО.

Перевіркою відповідно підпунктів 7.4.1, 7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" із змінами та доповненнями з урахуванням пункту 1.20 даного Закону обрахована загальна сума валового доходу, яка підлягає оподаткуванню по наданим послугам по оренді приміщень та складає 883 444,00 грн. у т.ч. по періодах:

- з 01.04.2005р. по 31.12.2005р. у сумі 370814,00 грн.;

- з 01.01.2006р. по 30.09.2006р. у сумі 512630,00 грн.

Перевіркою встановлено, що Чугуївським РСТ в порушення п.7.4.1, п.7.4 ст.7 Закону України від 28.12.1994р. № 334/94-ЗР „Про оподаткування прибутку підприємств" із змінами та доповненнями відповідно якого "Дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менш за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги)" та в порушення п.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" із змінами та доповненнями, відповідно до якого "Положення п.7.4.1, 7.4.2 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого ст.10 цього Закону або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку ставками" до складу скоригованого валового доходу в декларації по податку на прибуток підприємства за період з 01.04.2005р. по 30.09.2006р. не включено загальну суму доходу в розмірі 707014, 00 грн., в т.ч. по періодам:

- з 01.04.2005р. по 31.12.2005р. на суму 302426,00 грн.;

- з 01.01.2006р. по 30.09.2006р. на суму 404588,00грн.

Також перевіркою встановлено, що позивачем по операціям з надання послуг по оренді приміщень суб'єктам підприємницької діяльності фізичним особам, які не є платниками податку на додану вартість, включено до складу податкового зобов'язання суму наданих послуг по оренді приміщень по договірним цінам на загальну суму ПДВ 35286,0 грн., в т.ч. по періодам:

- з 01.04.2005р. по 31.12.2005р. у сумі ПДВ 13677,0 грн.;

- з 01.01.2006р. по 30.09.2006р. у сумі ПДВ 21609,0 грн.

Перевіркою відповідно пункту п.4.1 та 4.2 Закону України від 03.04.97 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" із змінами та доповненнями з урахуванням пункту 1.20 Закону України від 28.12.1994р. № 334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств" із змінами та доповненнями обчислено податок на додану вартість з урахуванням звичайної справедливої ціни та складає 176694,0 грн., в т.ч. по періодах:

- з 01.04.2005р. по 31.12.2005р. у сумі ПДВ 74163,0 грн.

- з 01.01.2006р. по 30.09.2006р. у сумі ПДВ 102531,0грн.

Перевіркою встановлено, що в порушення п.4.1 та п.4.2 ст.4 Закону України від 03.04.97р. № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" із змінами та доповненнями, відповідно якого "У разі поставки товарів (робіт, послуг) ... суб'єкту підприємницької діяльності , який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни", Чугуївським РСТ до складу податкового зобов'язання в деклараціях по податку на додану вартість за період з 01.04.2005р. по 30.09.2006р. не відображено податок на додану вартість, визначений із наданих послуг по оренді приміщень на загальну суму ПДВ 141405,0 грн., в т.ч. по періодах :

- з 01.04.2005р. по 31.12.2005р. у сумі ПДВ 60486,00 грн.

- з 01.01.2006р. по 30.09.2006р. у сумі ПДВ 80919,00 грн.

Крім того, при проведенні перевірки встановлено, що Чугуївським РСТ на підставі укладеного договору купівлі-продажу №2628 від 11.07.2006р. з Геворгяном Арманом Аветисовичем проведено реалізацію основного засобу, а саме будівлі кафе №12, розташованого за адресою : Харківська область, Чугуївський район. с.Кам"яна Яруга по вулиці Харківська, б.45 за готівкові кошти на загальну суму 101656,0 грн.

Перевіркою встановлено, що балансова вартість будівлі кафе №12, розташованого за адресою : Харківська область, Чугуївський район. с.Кам"яна Яруга по вулиці Харківська, б.45, складає 210169,60грн.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» затвердженим наказом Мінфіну України від 27.05.2000р. №92 (п.ЗЗ), передбачена можливість вилучення з активів (списання з балансу) об'єкта основних засобів у разі його вибуття внаслідок продажу, безоплатної передачі або невідповідності критеріям визнання активом."

Відповідно до п. 4 зазначеного Положення основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Пунктом 4.9 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97р. № 168/97-ВР передбачено, що якщо основні виробничі фонди або невиробничі фонди ліквідуються за самостійним рішенням платника податку чи - безоплатно передаються особі, незареєстрованій платником податку, а також у разі переведення основних фондів до складу невиробничих фондів така ліквідація, безоплатна передача чи переведення розглядаються як поставка таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за звичайними цінами, що діють на момент такої поставки, а для основних фондів групи 1 не менше їх балансової вартості.

Чугуївським РСТ при проведенні реалізації основного засобу групи 1 ПДВ нарахований виходячи з продажної вартості будівлі кафе №12 у сумі 16942,66 грн., за наслідками перевірки сума ПДВ визначена із балансової вартості основного засобу групи 1 та становить 42033,92 грн.

Таким чином в порушення п. 4.9 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97р. № 168/97-ВР, відповідно до якого "якщо основні виробничі фонди або невиробничі фонди ліквідуються за самостійним рішенням платника податку чи безоплатно передаються особі, незареєстрованій платником податку, а також у разі переведення основних фондів до складу невиробничих фондів така ліквідація, безоплатна передача чи переведення розглядаються як поставка таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за звичайними цінами, що діють на момент такої поставки, а для основних фондів групи 1 не менше їх балансової вартості", Чугуївським РСТ до складу податкового зобов"язання не віднесено податок на додану вартість у сумі 25091,66грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення :

- № /0 від 15.02.2007р. про донарахування зобов"язання по податку на додану вартість у сумі 249744,00 грн., в т.ч. основний платіж 166496,00 грн., штрафні (фінансові) санкції в сумі 83248,00 грн.;

- № /0 від 15.01.2007р. про донарахування податку на прибуток у сумі 264970,50 грн., в т.ч. основний платіж 176647,00 грн., штрафні (фінансові) санкції в сумі 88323,50 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що висновки про те, що звичайна справедлива ринкова ціна по оренді більша за договірну та розрахунки звичайної ціни, надані фахівцями Чугуївської ОДПІ фактично не підтверджені нічим та в них не враховано специфіку підприємства споживчої кооперації, а саме розташування торговельної мережі у віддалених населених пунктах сільської місцевості, де магазини взагалі нерентабельні для підприємства та ставиться питання про їх закриття. Також фахівцями ОД ПІ не враховано такі важливі складові, як покупна здатність та кількість населення. Не враховано також балансову вартість об'єктів, зданих в оренду.

Також позивач вказує, що відповідачем не взято до уваги, що в Статуті Чугуївського РСТ визначено користування на пільгових засадах (відносно до СПДФО - членів Чугуївського РСТ) послугами, що надаються РСТ ( в тому числі - оренда приміщень ). Крім того, не враховано те, що більшу ціну за оренду приміщень ніхто не запропонував, не зважаючи на об'яву, дану через агентство нерухомості.

Також позивач вважає безпідставним посилання відповідача на п. 4.9 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки дана норма застосовується у випадку ліквідації основних фондів за самостійним рішенням платника податку або безоплатної передачі основних фондів. В даному випадку мав місце договір купівлі - продажу, а не ліквідація чи безоплатна передача . Крім того мала місце біржова оцінка вартості нерухомого майна. За її висновками ринкова вартість проданої будівлі складає 101656 грн., тобто ця сума є справедливою ринковою ціною згідно п.1.20 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", тому і податок було сплачено виходячи з цієї суми.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що рівень звичайних цін щодо вартості оренди приміщень визначався виходячи з інформації, яка була отримана від суб'єктів підприємницької діяльності, які надають посередницькі послуги при здаванні приміщень в оренду в тій самій місцевості, де здійснює свою діяльність позивач.

Висновки акту перевірки були зроблені при ретельному дослідженні всіх документів фінансово-господарської діяльності позивача та наданої до перевірки інформації.

Відповідач вважає, що донарахування згідно спірних податкових повідомлень-рішень, що прийняті за результатами перевірки позивача, відповідають нормам діючого законодавства та є правомірними.

Як вбачається з акту перевірки та не заперечується сторонам в перевіряємому періоді позивач здавав свої приміщення в оренду суб"єктам підприємницької діяльності фізичним особам, що знаходяться в трудових відносинах з позивачем.

Суд зазначає, що приміщення, які здавались в оренду знаходяться в м.Чугуєві та в селах, що розташовані в Чугуївському районі Харківської області.

Вартість орендної плати встановлювалась сторонами в укладених договорах оренди.

Відповідач вважає, що визначена позивачем та СПД ФО вартість орендної плати є нижчою ніж звичайна ціна для такого виду послуг, у зв'язку з чим ним донараховані зобов'язання по податку на прибуток та податку на додану вартість.

Згідно з п.п 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" доход, отриманий платником податків від продажу товарів (робіт, послуг) пов’язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що положення підпунктів 7.4.1, 7.4.2 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками.

Відповідно до п. 4.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. № 168/97-ВР у разі поставки товарів (робіт, послуг) пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни. База оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включається до ціни товарів (послуг), згідно із законами України з питань оподаткування.

Згідно п. 1.18. Закону України №2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" звичайна ціна - ціна, визначена звичайною за правилами, встановленими Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств";

П.п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", встановлено, що звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Відповідно до п.п.1.20.2 п.1.20 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована.

Підпунктом 1.20.8 п. 1.20 цієї ж статті зазначеного Закону визначено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

При проведенні перевірки позивачем на запит відповідача надані пояснення щодо обгрунтування договірних цін при складанні договорів на оренду нежитлових приміщень, в яких зазначено, що при складанні договорів на оренду нежитлових приміщень враховувались наступні фактори : місце знаходження приміщення, рентабельність приміщення, загальна і торгівельна площа приміщення, чисельність населеного пункту, де знаходиться приміщення, покупна спроможність населення.

Також в ході проведення перевірки відповідачем були надані запити до суб"єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, які надають посередницькі послуги в тому числі і щодо здавання в оренду нерухомості.

На дані запити отримані відповіді від ФО-П Богданова С.О. та ФО-П Коблись В.С., в яких наведені дані щодо вартості орендної плати приміщень, що розташовані в м.Чугуєві та селах Чугуївського району Харківської області.

В додатку № 13 до акту Чугуївської ОДПІ зазначено, що вартість орендної плати по звичайній ціні за один квадратний метр приміщень, які надавало в оренду в 2005р. -2006р. Чугуївське РСТ, дорівнює 40 грн., 12 грн., 10 грн. 9 грн., 8 грн., 6 грн., 5 грн., З грн. При цьому ні в описовій частині акту, ні в додатках до нього не вказано яким чином при проведенні перевірки податковими органами встановлено рівень звичайних цін і як при цьому враховані умови ідентичного ринку надання послуг з оренди нежитлових приміщень.

Суд зазначає, що в отриманих відповідях від суб"єктів підприємницької діяльності щодо вартості орендної плати приміщень, на які посилається відповідач, містяться різні дані щодо вартості оренди в однакових населених пунктах. При цьому вказані відповіді містять дані, що малися станом на день надання відповідей, а саме січень 2007р., але при цьому не надані дані за період, що перевірявся, а саме 2005-2006 роки, а також не надано відомостей про фактично укладені договори оренди за такими цінами.

Відповідач при визначенні звичайної ціни за один квадратний метр приміщень, які надавав позивач в оренду в 2005р. -2006р., не здійснював порівняння аналогічних договорів, що укладалися в тих самих періодах, що перевірявся, та в тих самих населених пунктах.

Суд звертає увагу, що п.п.1.20.10 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання цін, встановлених таким законом.

На теперішній час законодавчо не встановлена процедура нарахування податкових зобов"язань за непрямими методами.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем при визначенні звичайної ціни в даному випадку не дотримані вимоги ні п.п.1.20.2, ні п.п.1.20.10 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а отже відповідачем не доведено, що ціни договорів щодо орендної плати не відповідають рівню звичайної ціни, а отже згідно п.п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" вважається, що позивач надавав послуги за звичайними цінами, що визначені сторонами договору.

Таким чином суд вважає неправомірним донарахування позивачу податку на прибуток, а відповідно і неправомірно встановлено заниження податку на додану вартість за період з 01.04.2005р. по 30.09.2006р.

Судом встановлено, що Чугуївське РСТ по договору купівлі-продажу будівлі кафе № 12 від 11.07.2006р. продало з аукціону на Універсальній біржі „Україна" м. Харкова, згідно протоколу № 1-73/2006 по лоту № 1 від 03.07.2006р. будівлю кафе № 1, яке розташоване на земельній ділянці Кам'яноярузької сільської ради в селі Кам"яна Яруга, вул. Харківська № 45-а.

Продаж кафе № 12 здійснено за ціною 107800,00грн., в т.ч. ПДВ - 17966,67грн.

Донарахування податку на додану вартість в сумі 25091,66грн. здійснено в акті ДПІ на підставі п.4.9 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість" №169/97-ВР від 03.04.97р. виходячи з того, що підприємством здійснено ліквідацію основних фондів та ціна реалізації кафе № 12 в сумі 107800,00грн. є нижче його балансової вартості яка дорівнює 212567,00грн.

Відповідно до п.4.9 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" якщо основні виробничі фонди або невиробничі фонди ліквідуються за самостійним рішенням платника податку чи безоплатно передаються особі, не зареєстрованій платником податку, а також у разі переведення основних фондів до складу невиробничих фондів така ліквідація, безоплатна передача чи переведення розглядаються для цілей оподаткування як поставка таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за звичайними цінами, що діють на момент такої поставки, а для основних фондів групи 1 - за звичайними цінами, але не менше їх балансової вартості.

Відповідно до п. 33 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000р. N92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000р. N 288/4509, об'єкт основних засобів вилучається з активів (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, безоплатної передачі або невідповідності критеріям визнання активом.

Крім того в Положенні (стандарт) бухгалтерського обліку дано визначення такого поняття як зменшення корисності - втрата економічної вигоди в сумі перевищення залишкової вартості активу над сумою очікуваного відшкодування.

Пунктом 31 Положення передбачено, що втрати від зменшення корисності об'єктів основних засобів включаються до складу витрат звітного періоду із збільшенням у балансі суми зносу основних засобів.

Згідно з п. 40 „Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів", затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003р. № 561, об'єкт основних засобів перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття в результаті продажу, ліквідації, безкоштовної передачі, недостачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визнання активом.

Враховуючи наведені норми суд вважає, що відповідач помилково ототожнює поняття „ліквідація основних фондів" та „продаж основних фондів".

Дійсно балансова вартість проданого позивачем приміщення була більшою, ніж ціна продажу такого приміщення.

Однак вказане приміщення було продано з аукціону на біржі, при продажу приміщення біржею була визначена вартість приміщення.

Згідно з вимогами п.п.1.20.4 п.1.20 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” якщо товари (роботи, послуги) продаються з використанням конкурсу, аукціону, біржової пропозиції або пропозиції на організованому ринку цінних паперів, або коли продаж (відчуження) товарів здійснюється у примусовому порядку згідно із законодавством, звичайною є ціна, отримана при такому продажі.

Таким чином, позивач продав приміщення кафе за звичайною ціною.

Можливо, на момент визначення балансової вартості приміщення його ціна була більшою, однак на момент продажу існувала інша вартість приміщення, а отже в даному випадку відбулося зменшення корисності основних засобів, а згідно п.31 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку втрати від зменшення корисності об'єктів основних засобів включаються до складу витрат звітного періоду із збільшенням у балансі суми зносу основних засобів.

А отже суд вважає помилковою позицію відповідача стосовно того, що ПДВ повинен був нараховуватись виходячи з балансової вартості основних засобів, а не з ціни продажу.

Судом по справі призначалась судова економічна експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: "Чи відповідають висновки акту перевірки Чугуївської ОДПІ у Харківській області № 113/230/01768571 від 05.02.2007р. в частині встановлення порушення Чугуївським районним споживчим товариством Законів України "Про оподаткування прибутку підприємств" та "Про податок на додану вартість" документам податкового та бухгалтерського обліку підприємства?"

Суду наданий висновок судово-економічної експертизи № 5110 від 28.10.2007р., яким встановлено, що висновки акту Чугуївської ОДПІ Харківської області м. Харкова від 05.02.2007р. № 113/230/01768571 в частині заниження Чугуївським РСТ податку на прибуток у сумі 176,6тис.грн. (сто сімдесят шість тисяч шістсот гривень 00коп.) внаслідок недотримання вимог п.7.4.1, п.7.4 ст.7 Закону України від 28.12.1994р. № 334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств" із змінами та доповненнями та заниження податку на додану вартість у сумі 166496,66грн. (сто шістдесят шість тисяч чотириста дев'яносто шість гривень 66коп.) внаслідок недотримання вимог п.4.2, п.4.9 ст.4 Закону України від 03.04.97 №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" законодавчо не обґрунтовані та наданими на дослідження документами не підтверджуються.

Суд зазначає, що відповідачем не спростовані висновки експертизи, а заперечення відповідача суд не приймає з наведених вище підстав.

За таких обставин позовні вимоги є нормативно та документально обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 17, 86, 94, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ у Харківській області № /0 від 15.02.2007р., № /0 від 15.02.2007р.

Стягнути з державного бюджету на користь Чугуївського районного споживчого товариства (63525 Харківська область, Чугуївський район, смт.Малинівка, вул.Соїча, 5а, код 01768571, р/р 8780 у ХОФ АКБ "Укрсоцбанк" м. Харків, МФО 351016) державне мито в сумі 3,40 грн., витрати по оплаті проведення судової експертизи в сумі 2616,00 грн.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 31.01.2008р.

Суддя Яризько В.О.