ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2008 р.

№ 14/214(6/134)-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

Юр'єва Ю.Ю. - директор

відповідача

Сидоренко О.А. дов. від 24.09.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб"

на постанову

від 19.07.2007 року Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 14/214(6/134)-06 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агора"

до

Державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб"

про

стягнення 79424,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агора" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом (з урахуванням змін і доповнень) до Державного підприємства "Науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту трубної промисловості ім. Я. Ю. Осади", який є правонаступником Державного науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту трубної промисловості ім. Я.Ю.Осади, про стягнення 367 211,52 грн. основного боргу на підставі договору поставки технічних труб № 38 від 24.07.2002 року, специфікацій № 1 та 2 до нього та додаткового узгодження № 1, а також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 119823,94 грн. інфляційних, 29 668,66 грн. річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2006 року у справі № 6/134 позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2006 року вказане рішення місцевого господарського суду скасовано; залучено до участі у справі правонаступника відповідача Державне підприємство "Дніпропетровський завод презиційних труб"; позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Агора", пред'явлену до Державного науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту трубної промисловості ім. Я.Є. Осади про стягнення заборгованості за договором - залишено без розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2006 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2006 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2006 року по справі №6/134 господарського суду Дніпропетровської області в частині залишення позову без розгляду було скасовано та відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю "Агора" у задоволенні позовних вимог про стягнення з державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб" 144766, 00 грн.; в частині стягнення 371938,12 грн. справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

При новому розгляді справи, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2007 року у справі №14/214(6/134)-06 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 222445,44 грн. основного боргу, 99188,42 грн. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 24737, 13 грн.

Рішення в цій частині мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог. В частині стягнення основної заборгованості в сумі 144766,08 грн. провадження у справі припинено з посиланням на вирішення спору в цій частині по суті у постанові Вищого господарського суду України від 14.11.2006 року у зв’язку з чим частково відмовлено і в додаткових вимогах - інфляційних втрат в сумі 67113, 55 грн. та річних в сумі 15123,07 грн.

За апеляційною скаргою Державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.07.2007 року залишене без змін з тих самих підстав.

Державне підприємство "Дніпропетровський завод прецизійних труб" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати, а справу направити до господарського суду першої інстанції на новий розгляд, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а саме: стаття 616, частини 2, 5 статті 653, статтю 692 Цивільного кодексу України, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України. Заявник вважає, що статті 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, зазначені у мотивувальній частині рішення місцевого суду, не регулюють спірні правовідносини.

Заслухавши суддю - доповідача та пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанови у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у справі судами першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції в даному випадку спірні правовідносини виникли між сторонами стосовно стягнення заборгованості за продукцію, отриману за договором поставки від 24.07.2002 року, укладеним між Державним науково - дослідним та конструкторсько –технологічним інститутом трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади та товариством з обмеженою відповідальністю "Агора" було укладено договір поставки №38, згідно умов якого постачальник (позивач) зобов’язався передати у власність покупця (відповідача) товар відповідно до специфікації (додаток №1), а покупець зобов’язався прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених договором.

Виконуючи умови договору постачальник передав уповноваженому представнику покупця по накладній №1/04 від 17.04.2003 року товар на загальну суму 222 445,44 грн., по накладній №38/4 від 30.07.2003 року товар на загальну суму 144 766,08 грн.

Згідно з пунктом 5.1 договору відповідач повинен був здійснити оплату товару шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, за кожну поставлену партію товару, не пізніше 60 –ти днів з дня поставки товару, проте розрахунки за поставлений товар за накладною №1/04 від 17.04.2003 року покупець не провів, що не заперечується ним.

Відповідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2006 року по справі №6/134 договір №38, на підставі якого були проведені спірні поставки, розірвано у зв’язку з істотним порушенням Державним науково - дослідним та конструкторсько –технологічним інститутом трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади умов договору.

Враховуючи невиконання грошових зобов’язань відповідачем, місцевий господарський суд, з яким погодився апеляційний господарський суд, задовольнив позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Агора" про стягнення 222 445,44 грн. заборгованості за товар, 24139,30 грн. річних та 99 188,42 грн. інфляційних втрат (за період з 16.06.2003 року по 01.03.2007 року).

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарськими судами як першої так і апеляційної інстанції в порядку статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно розглянуті в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; надана належна юридична оцінка наданим сторонами доказам та зроблено обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Так, судом вірно зазначено, що розірвання договору не звільняє сторони від виконання обов’язків, які виникли до розірвання договору, а пункт 5 статті 653 Цивільного кодексу України передбачає відшкодування збитків, завданих саме зміною або розірванням договору. Річні, що стягнуті судом на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (а не на підставі статті 692 Цивільного кодексу України, як вказує відповідач) є мірою відповідальності за порушення грошового зобов’язання.

Стаття 616 Цивільного кодексу України, на яку посилається відповідач, передбачає право суду зменшити розмір збитків та неустойки, якщо порушення зобов’язання сталося з вини кредитора.

Твердження заявника, викладені у касаційній скарзі про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування постанови апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.

Крім того, аналогічні заперечення відповідача досліджувались апеляційною інстанцією та обґрунтовано спростовані, оскільки базуються на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. Інших доводів, у тому числі стосовно відмови у задоволенні позову, відповідач не навів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2007 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 19.07.2007 року у справі № 14/214 (6/134) –06 залишити без змін.

Касаційну скаргу Державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач