ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2008 р.

Справа № 4/737/07

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                    Разюк Г.П.

суддів:                                        Колоколова С.І

Петрова М.С.

при секретарі судового засідання Бухтіяровій О.Г.

за участю представника скаржника –Лушко Т.А. за довіреністю №01 від 22.01.08р.

/ відповідач про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений 3.01.98р.- див. повідомлення про вручення поштового відправлення №373210 від 3.01.08/

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю „Сонар”, м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2007р.

по справі № 4/737/07

за позовом скаржника

до Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу „Южноукраїнська АЕС”, м. Южноукраїнськ Миколаївської області

про стягнення 151 959,71 грн.

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю /далі –ТОВ/ „Сонар” звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом /з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а.с.66-73/ до державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу „Южноукраїнська АЕС” /далі –ДП „НАЕК „Енергоатом” ВП „Южноукраїнська АЕС”/ про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті електроізоляційних матеріалів з урахуванням встановленого законом індексу інфляції та 3 % річних за прострочення виконання зобов’язання, що в цілому складає 151 913,84 грн..

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 03.12.2007р. (суддя Дубова Т.М.) у позові відмовлено повністю. Своє рішення суд першої інстанції мотивував спливом строку позовної давності, що є підставою у відповідності до приписів 266,267 ЦК України для відмови у позові у разі заявлення стороною про його застосування.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ТОВ „Сонар” звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2007р. скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що суд першої інстанції:

- помилково дійшов висновку про пропуск строку позовної давності, оскільки акт взаємозвірки від 20.12.2003р. та листи за вих. №07/624567 від 19.12.2003р. і за вих. №07-3844 від 15.12.2005р., на думку апелянта, слід визнати такими, що підтверджують наявність заборгованості відповідача та переривають перебіг строку позовної давності у відповідності до ст. 264 ЦК України;

- не врахував приписи п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України, оскільки в період перебігу строку позовної давності почав діяти мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою господарського суду м. Києва у справі №43/167 про банкрутство ДП „НАЕК „Енергоатом”.

У запереченнях на апеляційну скаргу ДП „НАЕК „Енергоатом” ВП „Южноукраїнська АЕС” просило залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу ТОВ „Сонар” –без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги й скасування рішення місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

15.11.1999р. позивач (Замовник) та відповідач (Постачальник) уклали контракт №07-1977/99, згідно умов якого Замовник доручає, а Постачальник приймає на себе зобов’язання з поставки продукції по найменуванню, кількості, строкам, ціні, якості і базису поставки згідно специфікації №1.

Згідно п. 4.1 цього контракту, поставка продукції здійснюється на протязі 10 днів з дня підписання контракту.

Розрахунки між сторонами здійснюються на підставі специфікації до цього контракту, яка після його підписання є підставою для платежів та взаєморозрахунків. Оплата продукції буде здійснюватись шляхом погашення заборгованості за спожиту електроенергію однією із форм, законодавчо дозволеної в Україні, існуючої на момент оплати. Оплата здійснюється по факту поставки (п. 6.1 контракту).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи накладних №№ 17,18,19 від 21.01.2000р., позивач відпустив відповідачу електроізоляційні матеріали на загальну суму 259 742,73 грн..

Пізніше, згідно додаткової угоди №1 від 09.11.2001р., позивач та відповідач визначили залишок боргу в сумі 120 000 грн. та узгодили порядок погашення заборгованості: 72 727 грн. будуть погашатись шляхом поетапного перерахування грошових коштів Замовником, а решта –47 273 грн. будуть погашатись однією із форм розрахунків, яка не заборонена в Україні. Крім того, Замовник зобов’язувався щомісячно перераховувати борг по 15 000 грн. за наявності грошових коштів у нього, починаючи з січня 2002р..

Місцевий господарський суд, відмовляючи в позові, виходив з того, що строк позовної давності сплинув у червні 2005р., оскільки про своє порушене право щодо поетапного перерахування перших 15 000 грн. ТОВ „Сонар” дізнався у січні 2002р., а про загальну суму неотриманих коштів позивач дізнався чи мав дізнатись саме у червні 2005р..

Судова колегія Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновками, викладеними в рішенні місцевого господарського суду та додатково зазначає наступне.

Відповідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. №435-XI, Цивільний кодекс /ЦК/ України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом /п.6/. Отже до даних правовідносин застосовуються правила ЦК України

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови в позові, якщо про це заявленою стороною.

Оскільки відповідач зробив таку заяву в процесі розгляду спору, місцевий господарський суд цілком правомірно відмовив у позові з мотивів спливу строку позовної давності, так як право на звернення з позовом у ТОВ „Сонар” відповідно до додаткової угоди №1 від 09.11.2001р. виникло з січня 2002р. по червень 2002р., тобто строк позовної давності сплинув у червні 2005р., при цьому, ТОВ „Сонар” заявив позовні вимоги лише в жовтні 2007р.

Щодо посилання скаржника на переривання позовної давності для пред’явлення позову, то судова колегія зазначає, що оскільки ЦК УРСР не містив визначення переривання строку позовної давності, то всі листи та акти звірки оформлені до 01.01.2004р. –дати набрання чинності ЦК України, в якому вже передбачений інститут переривання строку позовної давності, та в період після червня 2005р. –після сплину строку позовної давності, не породжують його переривання.

Враховуючи вищезазначене, в матеріалах справи містяться лише два листи ДП „НАЕК „Енергоатом” ВП „Южноукраїнська АЕС” оформлені у період з 01.01.2004р. по червень 2005р., а саме: №07-143 від 18.01.2005р. та №07-167 від 20.01.2005р. /а.с. 33,34/, які на думку колегії, не переривають перебіг строку позовної давності, оскільки не містять ознак вчинення відповідачем дій по визнанню боргу, як того вимагають приписи ст. 264 ЦК України.

Посилання апелянта на зупинення перебігу строку позовної давності у відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів з посиланням на ухвалу господарського суду м. Києва у справі №43/167 про банкрутство ДП „НАЕК „Енергоатом”, не можуть бути прийняті до уваги колегією з тих підстав, що мораторій в розумінні ст. 263 ЦК України та мораторій на задоволення вимог кредиторів в розумінні Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ” за своїм правовим змістом і правовими наслідками становлять різні поняття. Мораторій на задоволення вимог кредиторів у зв’язку з порушенням справи про банкрутство не є підставою для зупинення перебігу строку позовної давності згідно ст. 263 ЦК України, оскільки порушення справи про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів є передумовою для повного або часткового задоволення вимог кредиторів в порядку, визначеного Законом про банкрутство. В даному випадку мова йде про виконання грошових зобов’язань боржника перед кредитором за рахунок конкурсної маси на умовах, визначних Законом процедури, а не про відстрочення зобов’язання. Крім того, позивач не може вважатися кредитором в процесі банкрутства, оскільки свої вимоги до боржника в справі про банкрутство не заявляв.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2007р. підлягає залишенню без змін.

Відповідно із ст.49 ГПК України витрати скаржника по сплаті державного мита за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 99,101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2007р. по справі № 4/737/07 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Сонар” –без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Г.П.Разюк

Суддя С.І.Колоколов

Суддя М.С. Петров