донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

22.09.2008 р.
справа №33/67

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви  Г.І.

суддів

Стойка  О.В. , Шевкової  Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Патюк С.О. (довіреність б/н від
25.03.08р.),

від відповідача:

ОСОБА_2 (довіреність № 5412 від
29.10.07р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Донецьк та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кокетка», м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

25.06.2008 року

по справі

№ 33/67 (Новікова Р.Г.)

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кокетка», м.Донецьк

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Донецьк

про

стягнення неустойки за період з
15.08.07р. по 01.04.08р. в розмірі 18909 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В
И В:

У 2008 році позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Кокетка», м.Донецьк, звернувся з позовною заявою до
господарського суду Донецької області до відповідача, Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Донецьк, про стягнення неустойки за період
з 15.08.07р. по 01.04.08р. в розмірі 18 909 грн. 00 коп.

В процесі розгляду справи в
господарському суді Донецької області, позивач надав 17.06.08р. заяву про
уточнення та зменшення позовних вимог, якою просив суд стягнути з відповідача
неустойку в розмірі 14 948 грн. 21 коп.

25.06.08р. позивач остаточно
визначився з позовними вимогами та просив суд розглядати первісні позовні
вимоги, викладені в позовній заяві, а саме: стягнення з відповідача неустойки
за період з 15.08.07р. по 01.04.08р. в розмірі 18 909 грн.                  00 коп.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 25.06.08р. позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кокетка», м.Донецьк були задоволені частково в розмірі 8 486
грн. 02 коп. Рішення мотивовано тим, що відповідачем перераховувались на адресу
позивача кошти з призначенням платежу «орендна плата та компенсація комунальних
послуг», а не саме сума неустойки, але позивачем не врахований період надання
судом відстрочки на виконання рішення про звільнення приміщення, тому судом
задоволені позовні вимоги тільки за період, що не ввійшов до періоду
відстрочки.

Відповідач, Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особаОСОБА_1, м.Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден,
вважає його необґрунтованим та прийнятим з неповним з'ясуванням обставин
справи. За цих підстав він звернувся з апеляційною скаргою до Донецького
апеляційного господарського суду, якою просив рішення господарського суду
Донецької області від 25.06.08р. скасувати та відмовити у задоволенні позовних
вимог позивача в повному обсязі.

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кокетка», м. Донецьк, з прийнятим рішенням також не згоден,
вважає його необґрунтованим та прийнятим з неповним з'ясуванням обставин
справи, тому звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного
господарського суду, якою просив рішення господарського суду Донецької області
від 25.06.08р. скасувати частково та задовольнити його позовні вимоги в повному
обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду  від 26.08.08р.
апеляційні скарги об'єднані в одне апеляційне провадження.

В судовому засіданні, яке
відкладалося, представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення щодо
апеляційних скарг.

Судова   колегія
Донецького   апеляційного    господарського   суду
вважає   за необхідне  розглянути
апеляційні скарги,  оскільки  для з'ясування  фактичних обставин  справи достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи  № 33/67, та наданих
представниками сторін пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у відповідності до статей 28-29 Закону України
«Про судоустрій»та статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської
справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає
справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував
неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.
В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 «Про судове рішення»,
рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх відсутності -на підставі закону, що регулює
подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини
справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються
двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пунктів 2,3,4 статті
129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх
учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності
вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із статтею 4-2
Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом
і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а
рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
01.02.06р. між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кокетка»,
м.Донецьк (далі -Орендодавець), та відповідачем, Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м.Донецьк (далі -Орендар), був укладений Договір оренди
приміщення.

Відповідно до вимог пункту 1.1
Договору оренди, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду нежитлове
приміщення загальною площею 117,40 кв.м. строком на 11 місяців для використання
в господарській діяльності. Приміщення розташоване за адресою: 83101, м.
Донецьк, вул. Іонова 5.

У випадку припинення цього Договору
оренди, приміщення повертається Орендарем Орендодавцю (пункт 2.3 Договору оренди).

За використання приміщення Орендар
сплачує Орендодавцю орендну плату в розмірі 1260 грн. 40 коп. Розмір орендної
плати підтверджується протоколом узгодження договірної ціни, що є невід'ємною
частиною Договору. Оплата компенсації за комунальні послуги становить 428 грн.
без ПДВ в місяць. Орендна плата вноситься на розрахунковий рахунок Орендодавця
шляхом безготівкового перерахунку або в касу Орендодавця до 10 числа місяця,
наступного за звітним (Розділ 3 Договору оренди).

Орендатор зобов'язався своєчасно та
в повному обсязі сплачувати орендну плату (пункт 4.2 Договору).

Договір оренди діє з 01.02.06р. по
31.12.06р. (пункт 9.1 Договору). У випадку відсутності заяви однієї зі сторін
про припинення або зміну договору на протязі одного місяця після закінчення
строку його дії, договір вважається пролонгованим на той же термін  та на тих же умовах (пункт 9.6 Договору).

Рішенням господарського суду
Донецької області від 11.05.07р. по справі №12/27пд відповідача було
зобов'язано виконувати умови Договору до 31.12.07р. внаслідок автоматичної
пролонгації Договору.

З підстав виникнення заборгованості
у відповідача з оплати орендної плати протягом двох місяців (березень-квітень
2007 року), позивач відмовився від Договору оренди шляхом направлення
13.06.07р. відповідачу відповідної заяви. 14.06.07р. відповідач отримав цю
заяву. Отже, строк дії Договору оренди приміщення припинився з 14.06.07р.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 12.09.07р. по справі №44/300 з відповідача було
присуджено до стягнення неустойку в розмірі 2 521 грн. 20 коп., оскільки період
прострочки користування приміщенням після розірвання Договору оренди становить
з 14.06.07р. до 09.08.07р.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 20.08.07р. по справі №44/233пн відповідача було
зобов'язано скласти акт приймання-передачі приміщення площею 117,40 кв.м. та
звільнити займане приміщення площею 117,40 кв.м., розташоване в місті Донецьку
по вулиці Іонова,5. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від
23.10.07р. по праві № 44/233пн це рішення було змінено з доповненням
резолютивної частини про звільнення займаного приміщення відповідачем протягом
місяця з дня вступу рішення в законну силу. В іншій частині рішення залишено
без змін.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 19.02.08р. по справі № 44/233пн надано відстрочку у
виконанні рішення господарського суду Донецької області від 20.08.07р. щодо
зобов'язання відповідача скласти Акт приймання-передачі приміщення площею
117,40 кв.м. та звільнення цього приміщення до 01 квітня 2008 року.

На момент звернення Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кокетка», м.Донецьк до господарського суду
Донецької області з позовною заявою, Суб'єктом підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м.Донецьк спірне приміщення повернуто не було та акт
приймання-передачі з цього приводу складений не був.

За цих підстав, позивач вимагав
стягнути з відповідача неустойку в розмірі 18 909 грн. 00 коп.  за період з 15.08.07р. по 01.04.08р.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам
сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових
норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, вислухавши пояснення
представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України, як акту законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України у
випадках, коли правовідносини не врегульовані Господарським кодексом України.

Відповідно до вимог статті 193
Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та
інші  учасники  господарських відносин  повинні
виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до
закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних
вимог  щодо  виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно статті 43
Господарського процесуального кодексу України сторони та  інші
особи,  які   беруть участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати
документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення
для правильного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 4 статті
129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися
іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог частини 2
статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори)
під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів,
в яких беруть участь ті самі сторони.

Так, рішенням господарського суду
Донецької області від 12.09.07р. та постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 10.10.07р. було встановлено факт порушення відповідачем
його договірних зобов'язань щодо своєчасної сплати орендної плати, факт
розірвання Договору оренди з 14.06.07р. та стягнуто з відповідача неустойку на
користь позивача за період з 14.06.07р. до 09.08.07р.

Частиною 1 статті 785 Цивільного
кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була
одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в
договорі.

На момент звернення в квітні 2008
року позивача з позовом до господарського суду Донецької області, відповідач не
повернув приміщення з оренди та акт приймання-передачі не підписав.

Відповідно до вимог частини 2
статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у
розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Позивач звернувся до суду з вимогою
про стягнення неустойки на підставі положень статті 785 Цивільного кодексу
України за період з 15.08.2007р. по 01.04.2008р. в розмірі 18909грн.

Господарським судом Донецької
області позовні вимоги задоволені частково та стягнута з відповідача неустойка
за період з 15.08.07р. по 22.10.07р. та з 24.11.07р. по 27.12.07р. в розмірі 8
486 грн. 02 коп., у задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Судова колегія вважає, що
господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку, що позовні
вимоги тільки в частині вищевказаних періодів прострочки є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню, а апеляційні скарги позивача та відповідача
-безпідставними з наступних причин.

Оскільки попередніми рішеннями та
постановами судів встановлений факт
припинення дії Договору оренди та стягнута неустойка відповідно до вимог
статті 785 Цивільного кодексу України за прострочку повернення приміщення, то
нарахована позивачем сума неустойки за період з 15.08.07р. по 22.10.07р. в
розмірі 5 713 грн. 36 коп. (до дати прийняття постанови Донецького апеляційного
господарського суду про новий строк виконання відповідачем його обов'язку щодо
звільнення займаного приміщення -23.11.07р.) є обґрунтованою та такою, що
правомірно була задоволена судом першої інстанції.

Також є правомірним висновок суду
першої інстанції про задоволення позовних вимог в зв'язку з обґрунтованістю нарахованої
позивачем суми неустойки за період з 24.11.07р. по 27.12.07р. в розмірі 2 772
грн. 66 коп.

Частиною першою статті 549
Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 614
Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Отже, в іншій частині періоду,
зазначеного позивачем в позові, нарахування неустойки не є правомірним,
оскільки в цей час діяли рішення та постанови судів, що набрали законної сили,
про надання відповідачеві нових строків звільнення займаного приміщення.

Доводи апеляційних скарг не
прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи
та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею
за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного,
судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що
відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу
України  рішення господарського суду
Донецької області від 25.06.2008 року у справі № 33/67 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають
суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та
процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита
за апеляційними скаргами покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49,
99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Донецьк та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кокетка», м.Донецьк на рішення господарського суду
Донецької області від 25.06.2008 року у справі № 33/67 залишити без
задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 25.06.2008 року
у справі № 33/67   - без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п'ятиденний строк  та може бути оскаржена  до Вищого господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І.
Діброва

Судді:          О.В.
Стойка

Т.А.
Шевкова

Надр.5 прим:

1 -у справу;

2 -позивачу;

3 -відповідачу;

4 -ДАГС;

5 -ГС Дон. обл.;

Ширіна
Ю.М.