СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

08 січня 2008 року

Справа № 2-2/7320-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
,

суддів
,

,

секретар судового засідання                                        Макарова Г.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,   суб'єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_1;

відповідача: Мустафаєва Ельнара
Талятівна, довіреність №  2980   від 29.12.07,  Головне управління  у справах захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим;

розглянувши апеляційну скаргу
Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці
Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Толпиго В.І.) від 18 жовтня 2007 року по
справі № 2-2/7320-2007А

за позовом           суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до           Головного управління у справах захисту прав
споживачів в Автономній Республіці Крим (вул. ім. газети "Кримська правда",
буд. 61,Сімферополь,95000)

про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

Позивач, суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим
з позовом до відповідача,  Головного
управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, про
скасування постанови № 773 від 08 травня 2007 року „Про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України „Про захист прав споживачів”.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 29 травня 2007 року зупинено дію постанови
Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці
Крим від 08 травня 2007 року № 773 „Про накладення стягнень, передбачених статтею
23 Закону України „Про захист прав споживачів”.

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим від  18 жовтня
2007 року у справі № 2-2/7320-2007 А (суддя Толпиго В.І.) задоволений позов
суб'єкта підприємницької діяльності Яценчука І.В..

Скасовано постанову Головного
управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим від
08 травня 2007 року № 773 „Про накладення стягнень, передбачених статтею 23
Закону України „Про захист прав споживачів”.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погодившись з постановою суду,
Головне управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці
Крим звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги
обґрунтовані неповним з'ясуванням господарським судом Автономної Республіки
Крим обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального
права.

Так, заявник апеляційної скарги
вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що
оскільки суб'єкт  підприємницької
діяльності ОСОБА_1 є платником єдиного податку, він звільнений від ведення обов'язкового
обліку доходів та витрат.

У підтвердження своїх доводів
відповідач посилається на Указ Президента України № 727 від 03.07.1998 „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва”, Постанову Кабінету Міністрів України № 1269 від 26.09.2001 та
наказ Державної податкової адміністрації України  № 599 від 29.10.1999, у відповідності до яких
фізичні особи -„єдиноподатківці” зобов'язані вести книгу доходів та витрат, у
зв'язку з чим до них застосовуються штрафні санкції в розмірі 30 відсотків
вартості партії товару, отриманого для реалізації.

У судове засідання, призначене на
08 січня 2008 року, позивач не з'явився, про час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином, рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується
матеріалами справи.

Враховуючи, що згідно з пунктом 4
статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає  судовому
розгляду справи, судова колегія вважає
можливим розглянути скаргу за відсутності нез'явившихся представників
сторін.

Розпорядженням виконуючого
обов'язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду  з поважних причин у складі колегії було
замінено суддю  Котлярову О.Л. на суддю
Лисенко В.А..

Переглянувши постанову суду першої
інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України,
судова колегія встановила наступне.

Спеціалістами Головного управління
у справах захисту прав споживачів Автономної Республіки Крим на підставі
направлення № 00006930 було 10 квітня 2007 року
було проведено планову перевірку
суб'єкта  підприємницької
діяльності ОСОБА_1 за юридичною адресою: АДРЕСА_1.

За результатами перевірки був складений
акт № 00005362 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів, в
якому зафіксовано порушення позивачем статті
14 Закону України “Про захист прав споживачів”, що виразилось у
реалізації позивачем продукції, в документах на яку відсутні реєстраційні
номера сертифікатів відповідності.

На підставі акту перевірки №
00005362 від 10 квітня 2007 року відповідач 08 травня 2007 року виніс постанову
№ 773 про накладення стягнень, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 23
Закону України “Про захист прав споживачів”, згідно з якою за порушення вимог
статті 14 Закону до позивача застосований штраф у розмірі 50 % вартості
одержаної для реалізації партії товару, що складає 5742,5 грн.

Вказане з'явилося підставою для
звернення позивача  до господарського
суду Автономної Республіки Крим із даною позовною заявою.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність застосуванням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, відповідність висновків суду обставинам
справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги Головного управління у справах захисту прав споживачів
Автономної Республіки Крим з наступних підстав.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і
надавачами послуг, права позивачів та механізм їх захисту, основи реалізації
державної політики у сфері захисту прав споживачів регулюються Законом України
“Про захист прав споживачів”.

Згідно з частиною 4 статті 14
Закону України “Про захист прав споживачів” продукція, на яку актами
законодавства або іншими нормативними документами встановлено обов'язкові
вимоги щодо забезпечення безпеки для життя, здоров'я споживачів, їх майна,
навколишнього природного середовища і передбачено нанесення національного знака
відповідності, повинна пройти встановлену процедуру оцінки відповідності.
Виробник має право маркувати продукцію національним знаком відповідності за
наявності декларації про відповідність та/або сертифіката відповідності,
виданих згідно із законодавством.
Реалізація продукції (у тому числі імпортних товарів) без маркування
національним знаком відповідності та/або без сертифіката відповідності чи
декларації про відповідність забороняється.

Пунктом 1.16. Правил роздрібної
торгівлі непродовольчими товарами,
затверджених Наказом Міністерства економіки з питань європейської
інтеграції України № 98 від 11.03.2004, встановлено, що споживач має право  на
одержання  необхідної,  доступної, достовірної та своєчасної інформації
про продукцію,  що забезпечує можливість
її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути  надана
споживачеві  до  придбання
ним товару чи замовлення робіт (послуг).
Стосовно продукції,  яка підлягає
обов'язковій  сертифікації, споживачеві
повинна надаватись інформація про її сертифікацію.

Реалізація позивачем продукції, в
документах на яку відсутні реєстраційні номера сертифікатів відповідності,
свідчить  про порушення позивачем
зазначених правових норм.

Вчинення даного порушення позивачем
не заперечується.

У відповідності до пункту 3 частини
1 статті 23 Закону України “Про захист прав споживачів” у разі порушення
законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери
торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного
господарства, несуть відповідальність за реалізацію продукції, що підлягає
обов'язковій сертифікації в Україні, але у документах, згідно з якими її
передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності
або свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність,
якщо це встановлено технічним регламентом з підтвердження відповідності на
відповідний вид продукції, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості одержаної
для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно
до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і
витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_1,
виданого Державною податковою інспекцією м. Сімферополя 01.01.2007 р.,  суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 є платником єдиного податку.

Зазначене дає підставі вважати
правомірними висновки суду першої інстанції про те, що застосування позивачем
спрощеної системи оподаткування виключає можливість застосування до нього
штрафних санкцій у розмірі 50 % вартості одержаної для реалізації партії
товару.

Так, ведення обліку доходів і
витрат для платника єдиного податку -фізичної особи визначає Порядок видачі
свідоцтва про сплату єдиного податку, затверджений наказом Державної податкової
адміністрації України  від 29 жовтня 1999
року, зареєстрований Міністерством юстиції України 02 листопада 1999 року за №
752/4045 зі змінами та доповненнями.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку
для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі
хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій
платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно з додатком 10
Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від
21.04.1993 року № 12 (зі змінами та доповненнями). При цьому обов'язковому
заповненню підлягають лише графи „Період обліку (день, тиждень, місяць, рік)”,
„Витрати на виробництво продукції”, „Сума виручки (доходу)”, „Чистий дохід”.

Зі змісту Указу Президента України
№ 727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” від 03 липня 1998 року суб'єкти малого підприємництва -
фізичні особи сплачують єдиний податок за ставками, встановленими місцевими
радами за місцем їх державної реєстрації у фіксованому розмірі залежно від виду
діяльності в межах від 20 до 200 грн. на місяць для самостійного
здійснення  підприємницької діяльності і
розмір єдиного податку не залежить від результатів  підприємницької діяльності  фізичної особи -суб'єкта підприємницької
діяльності, тобто від розміру чистого доходу, за умови, що обсяг виручки
платника єдиного податку не перевищує 500 тис. грн.. на календарний рік.

Аналіз вищевказаних правових норм
дає підстави для  висновку, що важливою
умовою під час ведення платниками єдиного податку Книги обліку і витрат є
заповнення граф „Період обліку (день, тиждень, місяць) та сума виручки
(доходу).

Як вбачається з матеріалів справи,
звіт суб'єкта малого підприємництва -фізичної особи -платника єдиного податку,
затверджений наказом Державної податкової Адміністрації України від 29 жовтня
1999 року № 599, зареєстрований в Мінюсті України 02.11.1999 року за №
752/4045, не передбачає вказівку в звіті витрат.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія погоджується з висновком суду першої інстанції  про те, що ведення обліку доходів і витрат не
є обов'язком позивача, у зв'язку з чим вважає неправомірним та необґрунтованим
притягнення позивача до відповідальності Головним управлінням у справах захисту
прав споживачів Автономної Республіки Крим у вигляді стягнення штрафних
санкцій  у розмірі 50 % вартості
одержаної для реалізації  партії товару в
сумі 5742, 50 грн, розрахованої на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону
України „Про захист прав споживачів”.

У відповідності до зазначених
правових норм позивач, за порушення законодавства, повинен нести
відповідальність у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що
становить 170, 00 грн..

На підставі викладеного судова
колегія дійшла висновку про наявність в діях
Головного управління у справах захисту прав споживачів Автономної
Республіки Крим порушень прав та законних інтересів позивача, що дає підставі
для скасування оспорюваної постанови.

Перелік викладеного свідчить про
те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у
зв'язку з чим підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 195, пунктом 1
статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною
5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.
Апеляційну скаргу  Головного управління у
справах захисту прав споживачів Автономної Республіки Крим залишити без
задоволення.

2. Постанову господарського
суду Автономної Республіки Крим від 18 жовтня 2007 року у справі №
2-2/7320-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після
набрання законної сили цією ухвалою та в порядку,  передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя

Судді