СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

21 січня 2008 року

Справа № 20-9/201

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко
О.В.,

суддів                                                                      Заплава
Л.М.,

Котлярової О.Л.,

за участю представників сторін:

позивача: Попков
Олександр Анатолійович, довіреність №2/01.1-20 від 12.01.08, Регіональне
відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті
Севастополі;

відповідача: не
з'явився,  Приватне підприємство
"ЛИС и С";

відповідача: не
з'явився,  ОСОБА_1;

розглянувши апеляційну скаргу
Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці
Крим та місті Севастополі на рішення господарського суду міста Севастополя
(суддя  Рибіна С.А.) від 19 листопада
2007 року у справі №20-9/201

за позовом           Регіонального відділення Фонду державного
майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (майд.
Повсталих, 6,Севастополь,99008)

до           Приватного підприємства "ЛИС и С"
(Стрелецький спуск, 1,Севастополь,99000)

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про визнання договору
купівлі-продажу недійсним та зобов'язання виконати дії; за зустрічним позовом
про зобов'язання внести зміни до договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Севастополя від 19 листопада 2007 року (повний текст складено та підписано  03 грудня 2007 року) у справі № 20-9/201  у позові Регіонального відділення Фонду
державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі до
Приватного підприємства "ЛИС и С", ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним та зобов'язання виконати дії, відмовлено. Зустрічний
позов Приватного підприємства "ЛИС и С" задоволено. Вирішено: внести
зміни до пункту 4.1 розділу 4 "Обов'язки Покупця" договору
купівлі-продажу б/н від 01.02.2005, посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом
Севастопольського міського нотаріального округу 01 лютого 2005 року у реєстрі №
396, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством "ЛИС и С", та
викласти абзац другий частини 2 пункту 4.1 розділу 4 Договору в наступній
редакції: "ввести об'єкт  в
експлуатацію протягом одного року з моменту укладання договору оренди земельної
ділянки, на якій розташовано АЗС (м.Севастополь,с.Гончарне)".

Не погодившись з рішенням суду,
позивач за первісним позовом  13 грудня
2007 року звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою.

У судове засідання, призначене  на 14 січня 2007 року сторони не з'явились,
про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином. Представник
відповідача, приватного підприємства „ЛИС и С” надав клопотання про відкладення
розгляду справи. З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги,
судове засідання було відкладено на 21 січня 2008 року. У судовому засіданні,
призначеному на 21  січня 2008 року
представник позивача, апелянт, підтримав свою апеляційну скаргу, з підстав
викладених в ній.

Колегія суддів, заслухавши
пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та
процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
30 квітня 2003 року  між позивачем
(продавець) та відповідачем, ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір купівлі -
продажу державного майна - групу інвентарних об'єктів автозаправної станції №
68 контейнерного типу, яке розташоване за адресою: м. Севастополь, с. Гончарне
№ 156/40 (далі по тексту - Договір).

06 травня 2003 року договір
посвідчено нотаріально, реєстровий № 2766, зареєстровано в Севастопольській
міській раді під № 136 від 15 травня 2003 року.

В пункті 5.1 Договору передбачено,
що Покупець зобов'язаний:

1.У встановлений цим Договором
термін сплатити ціну продажу об'єкта приватизації.

2. У встановлений цим Договором
термін прийняти об'єкт приватизації.

3. Ввести об'єкт в експлуатацію в
термін до 2 (двох) років з моменту нотаріального посвідчення даного Договору.

4. Використовувати об'єкт у якості
автозаправної станції протягом 2 (двох) років з моменту вводу в експлуатацію.

5. Утримувати об'єкт та прилеглу
територію в належному санітарно-технічному стані, дотримуватися вимог пожежної
та екологічної безпеки, охорони довкілля.

У пункті  6.1 Договору встановлено, що Покупець
зобов'язаний:

- передати Покупцеві об'єкт приватизації
у встановлений у цьому Договорі термін;

- повідомити Покупця у випадку
несвоєчасного внесення платежів за об'єкт приватизації;

- в разі необхідності сприяти
Покупцеві в оформленні документів на право користування земельною ділянкою, на
якій розташовано об'єкт приватизації;

-
здійснювати контроль за виконанням умов даного Договору.

Колегія суддів встановила, що 16
листопада 2004 року між Продавцем та Покупцем був укладений Договір про
внесення змін до договору № 156/40, відповідно до якого пункт 3 підпункту 5.1
розділу 5 “Обов'язки Покупця”, викладено у наступній редакції: “Ввести об'єкт в
експлуатацію в термін до 4 (чотирьох) років з моменту нотаріального посвідчення
даного договору”.

Однак, 01 лютого 2005 року між
ОСОБА_1 (Продавець) та Приватним підприємством “ЛИС и С”, (Покупець) за згодою
Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Севастополю
укладено Договір купівлі-продажу б/н зазначеного вище об'єкту приватизації.

Пунктом 4.1 Договору передбачено,
що Покупець зобов'язаний прийняти нерухоме майно, що викупається, та всю
необхідну документацію в термін, що встановлений Договором. Всі обов'язки
Покупця, що передбачені умовами Договору № 156/40 купівлі-продажу державного
майна, посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Севастопольського міського
нотаріального округу 06 травня 2003 року у реєстрі за № 2766, Договору про
внесення змін до договору № 156/40, посвідченого тим же нотаріусом 16 листопада
2004 року у реєстрі за № 6239, а саме:

- вести об'єкт в експлуатацію в
термін до 4 (чотирьох) років з моменту нотаріального посвідчення даного
Договору № 156/40, посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Севастопольського
міського нотаріального округу 06 травня 2003 року у реєстрі за № 2766;

- використовувати об'єкт у якості
автозаправної станції протягом 2 (двох) років з моменту вводу в експлуатацію;

- утримувати об'єкт та прилеглу
територію в належному санітарно-технічному стані, дотримуватися вимог пожежної
та екологічної безпеки, охорони довкілля.

Відповідно до пункту 12.3 Договору
питання земельних відносин Покупець вирішує самостійно власними силами та за
рахунок власних коштів згідно з чинним законодавством України, за сприянням
колишнього власника майна.

Колегія суддів встановила, що
відповідач, а саме приватне підприємство
„ЛИС и С” надав господарському суду міста Севастополя докази його
звернення до відповідних органів з заявами про виділення в оренду земельної
ділянки в період з 17 листопада 2006 року по 16 листопада 2007 року, які
підтверджують причину невиконання ним пункту 5.1. Договору в частині здачі
об'єкту в експлуатацію до 06 травня 2007 року та своєчасного звернення з
пропозицією про зміну умов договору в частині строку здачі об'єкту.

Севастопольська міська рада 29
жовтня 2007 року розглянувши клопотання відповідача про передачу в оренду
земельної ділянки в с. Гончарне для реконструкції та обслуговування
автозаправної станції № 68, надала відповідь в якій запропонувала Приватному
підприємству “ЛИС и С” звернутись з відповідним клопотанням до Орлинівської
сільської ради з наданням відповідних матеріалів.

05 листопада 2007 року приватне
підприємство “ЛИС и С” звернулось до Орлинівської сільської ради з клопотанням
про передачу в оренду земельної ділянки в с. Гончарне для реконструкції та
обслуговування автозаправної станції № 68, з наданням документів, які необхідні
для прийняття рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
спір виник в зв'язку з тим, що відповідач, а саме приватне підприємство „ЛИС и
С”, не мав можливості добудувати об'єкт без оформлення права користування земельною
ділянкою, без якого не надається дозвіл на будівництво, звертався з пропозицією
про зміну строку виконання зобов'язань за договором, так як затримка оформлення
земельної ділянки виникла не з вини відповідача. Проте, позивачем згода на
внесення змін до договору підписана не була.

Згідно частини 3 статті 27 Закону
України “Про приватизацію державного майна” власники приватизованих об'єктів
мають пріоритетне право на довгострокову оренду (на строк не менше десяти
років) займаних ними земельних ділянок з наступним викупом цих ділянок
відповідно до законодавства України, якщо на це немає прямої заборони Кабінету
Міністрів України або відповідної місцевої ради. Місцева рада зобов'язана у
місячний строк з моменту реєстрації приватизованого об'єкту переоформити
договір оренди на користування землею.

Відповідно до статті 120 Земельного
кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. При
переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб,
які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право
користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до частин 1, 3 статті
124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі
рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в
оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового
призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами
відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Статтею  123 Земельного кодексу України визначено, що
надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування
за проектами відведення цих ділянок. Юридична особа, зацікавлена в одержанні
земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної
власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та
Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної,
міської ради. До клопотання про відведення земельної ділянки додаються
матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою статті 151 цього Кодексу, документи,
що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування. Відповідна
районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає
клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення
земельної ділянки.

Саме на підставі договору
купівлі-продажу державного майна від 30 квітня 2003 року № 156/40, укладеного
між позивачем по справі  та ОСОБА_1, та
договору б/н від 01 лютого 2005 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПП “ЛИС и С”,
останній придбав державне майно: ггрупа інвентарних об'єктів автозаправної
станції № 68 контейнерного типу, яке розташоване за адресою: м. Севастополь, с.
Гончарне.

За вказаним договором відповідач
зобов'язався,  вирішити питання щодо
переоформлення прав землекористувача та завершити реконструкцію об'єкта
приватизації в строк до 06 травня 2007 року.

Відповідно до частини 3 статті 125
Земельного кодексу України приступати до використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує
право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Статтею 29 Закону України “Про
планування і забудову територій” встановлено, що дозвіл на виконання
будівельних робіт видається після надання документів згідно переліку, в тому
числі документа, що засвідчує право власності чи користування (в тому числі на
умовах оренди) земельною ділянкою.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що порушення Приватним підприємством “ЛИС и С” строків введення
об'єкту в експлуатацію відбулося в результаті об'єктивних причин: було обумовлене
затримкою органами місцевого самоврядування оформлення право користування
земельної ділянкою,  на якої розташоване
об'єкт приватизації.

Згідно зі  статтею
188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це
другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про
зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не
досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді
у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона
має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір
змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня
набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Статтею 614 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність
за наявності її вини (наміру або необережності), якщо інше не встановлено
договором або законом. Особа є невинною, якщо вона доведе, що вжила всі залежні
від неї заходи по належному виконанню зобов'язання.

Відповідно до пункту  2 статті
651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням
суду, прийнятому на вимогу однієї із сторін, у разі істотного порушення
договору іншою стороною і в інших випадках, передбачених законом або договором.
При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок
заподіяного їм шкоди інша сторона значною мірою позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору. Договір може бути розірвано на вимогу
однієї із сторін також і в інших випадках, встановлених законом або договором.

Надані позивачем, приватним
підприємством “ЛИС и С”,  до справи
докази свідчать про прийняття ним заходів для належного виконання зобов'язань,
що є доказом відсутності його вини в невчасному виконанні зобов'язань в частині
завершення реконструкції і введення об'єкту в експлуатацію.

Статтею 652 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за
згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті
зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо
вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали
б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути розірваний, або змінений за рішенням
суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору
сторони виходили  з  того,
що така зміна обставин не настане;

2) зміна   обставин
зумовлена   причинами,    які заінтересована   сторона
не могла усунути   після   їх
виникнення   при   всій турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону
того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована
сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли
розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін
шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на
умовах, змінених судом.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, відтак
рішення господарського суду міста Севастополя має бути залишено без змін.

Керуючись статтями 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального
відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті
Севастополі залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Севастополя від 19 листопада 2007 року у справі № 20-9/201 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  О.В.
Дугаренко

Судді
Л.М. Заплава

О.Л. Котлярова