ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"07" лютого 2008 р.

Справа № 16/242-07-6292

Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого М.С.
Петрова

суддів Г.П.
Разюк, С.І. Колоколова

при секретарі судового засідання:
Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від СПД ОСОБА_1. : ОСОБА_2.,
довір. №1/09 від 07.09.07 р.;

від ПП „Енергокомплекс:
Кублицький І.В., довір. №1/7 від 27.07.07 р.;

інші учасники судового процесу не
з'явилися, про час і місце судового засідання належним чином повідомлені

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу  Представництва по управлінню комунальною
власністю Одеської міської ради

на рішення господарського
суду Одеської області від 12.12.2007 року

по справі
№ 16/242-07-6292

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 (далі по тексту СПД
ОСОБА_3.);

до відповідачів: 1.
Будівельно-ремонтного кооперативу “Вадим” (далі по тексту

БРК „Вадим”);

2. Приватного
підприємства “Енергокомплекс”;

за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:  Представництва
по управлінню комунальної власністю Одеської міської ради (далі по тексту
Представництво);

про усунення
перешкод у користуванні не житловим приміщенням та виселення

та позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі по тексту СПД ОСОБА_1);

до відповідачів: 1.Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

2. Представництва по
управлінню комунальною власністю

Одеської
міської ради;

про визнання
недійсним додаткового погодження

В С Т А Н О В И В:

23.07.07 р. СПД ОСОБА_3. звернувся
до господарського суду Одеської області з позовом  до БРК „Вадим”, ПП „Енергокомплекс”  про зобов'язання відповідачів не перешкоджати
у користуванні не житловим приміщенням, що розташоване за адресою:АДРЕСА_1, а
також прилеглою до нього територією  та
виселення останніх із зазначеного приміщення.

Свої позовні вимоги СПД ОСОБА_3.
обґрунтовує порушенням відповідачами
його прав шляхом самовільного використання не житлового приміщення, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належить СПД ОСОБА_3 на підставі договору
оренди не житлового приміщення №19/82 від 11.04.2000р.

12.09.07 р. в ході розгляду даної
справи СПД ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з заявою про залучення його
до участі у справі в якості 3 особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, та позовною заявою до СПД ОСОБА_3. та Представництва про визнання
недійсним додаткового погодження до договору оренди №19/82 від 11.04.2000р.,
укладеного між ними 27.12.2006р., в частині надання позивачу у строкове платне
користування не житлового приміщення сараю, загальною площею 33,7 кв. м.,
розташованого за адресою:АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позову
СПД ОСОБА_1 посилається на порушення відповідачами шляхом укладення оспорюваної
ним угоди його прав щодо володіння та користування орендованим ним за договором
оренди б/н від 09.08.2002 р. приміщенням сараю загальною площею 33,7 кв. м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою від 13.09.2007р.
господарським судом Одеської області СПД ОСОБА_1. залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, а  позовну заяву СПД  ОСОБА_1. від 12.09.2007р. за вх. № 9534
прийнято  до сумісного розгляду з позовом
СПД ОСОБА_3. в межах провадження у даній
справі, а також залучено до участі у даній справі в якості іншого
відповідача за позовом СПД ОСОБА_1. - Представництво по управлінню комунальною
власністю Одеської міської ради.

Заявою від 15.10.2007р. СПД
ОСОБА_3. уточнив позовні вимоги та просив суд зобов'язати відповідачів усунути
перешкоди у користуванні не житловим приміщенням, загальною площею 33,7 кв. м.,
розташованим за адресою:АДРЕСА_1, а також прилеглою до нього територією;
виселити відповідачів з вказаного  не
житлового приміщення.

Ухвалою від 29.10.2007р. господарським
судом Одеської області було залучено до участі у розгляді справи в якості
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача -Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської
ради.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 12.12.07 р. (суддя Желєзна С.П.) провадження у справі за
позовом СПД ОСОБА_3. до БРК „Вадим” про усунення перешкод у користуванні
спірним не житловим приміщенням та виселення -припинено на підставі п.4 ч.1
ст.80 ГПК України у зв'язку із відмовою позивача від цих позовних вимог.

Решту позовних вимог СПД ОСОБА_3.
залишено без задоволення, оскільки останнім не доведено факт володіння та
користування ПП „Енергокомплекс” спірним приміщенням. До вказаного висновку
місцевий господарський суд дійшов з огляду на те, що майно ПП „Енергокомплекс”
знаходиться у спірному приміщенні на підставі договору відповідального
зберігання, укладеного 05.12.05 р. із СПД ОСОБА_1, який є орендарем спірного
приміщення відповідно із договором оренди від 09.08.2002 р., укладеним із ЖЕО
Ленінського району Управління ЖКГ виконкому Одеської міської Ради.

Позов СПД ОСОБА_1. задоволено,
додаткове погодження до договору оренди не житлового приміщення №19/82 від
11.04.2000 р., укладеного між Представництвом та СПД ОСОБА_3. 27.12.06 р.,
визнано недійсним на майбутнє.

Підставою для визнання недійсним
вказаного погодження місцевий господарський суд зазначив його невідповідність
вимогам ст.10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, а
саме відсутність істотних умов договору оренди - визначення об'єкту оренди,
який ніби то передавався за цим погодженням, та його вартості із урахуванням
індексації.

Крім того, за висновком
господарського суду 1 інстанції спірне погодження до договору оренди №19/82 порушує
права і законні інтереси СПД ОСОБА_1., передбачені ст.28 Закону України „Про
оренду державного та комунального майна,”
оскільки на момент його укладення спірне приміщення знаходилося у  користуванні СПД ОСОБА_1. за договором оренди
від 09.08.2002 р., укладеним із ЖЕО Ленінського району Управління ЖКГ виконкому
Одеської міської Ради.

Не погоджуючись із рішенням
місцевого господарського суду Представництво звернулося до Одеського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати
оскаржене рішення суду 1 інстанції,
позов ОСОБА_3. задовольнити, а у позові СПД ОСОБА_1. відмовити, оскільки
висновки, викладені в оскарженому рішенні суду не відповідають обставинам
справи, та воно прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування апеляційної скарги
Представництво посилається на те, що місцевий господарський суд при прийнятті
оскарженого рішення дійшов безпідставного висновку про те, що оспорюванє
додаткове погодження порушує права і законні інтереси ОСОБА_1., так як договір,
укладений останнім із ЖЕО Ленінського району Управління ЖКГ виконкому Одеської
міської Ради, припинив свою дію, тому що до закінчення його строку дії СПД
ОСОБА_1 у відповідності із ст.777 ЦК України не повідомляв орендодавця про свій
намір скористатися переважним правом укладання договору на новий строк, як не
було надано і доказів внесення та прийому платежів за користування спірним
приміщенням та виконання інших умов договору.

На думку скаржника лист
ліквідаційної комісії ЖЕО Ленінського району м. Одеси, на який послався
місцевий господарський суд, як на доказ того, що договір оренди від 09.08.2002
р. продовжує діяти, не може бути таким доказом оскільки не надані докази щодо
оплати орендної плати та виконання інших умов договору. До того ж ліквідаційна
комісія ЖЕО Ленінського району м. Одеси на даний час не може бути орендодавцем
спірного майна  та приймати плату за
користування спірним приміщенням, так як функції орендодавця комунального майна
відповідно із рішенням Одеської міської ради №20 від 27.06.06 р. входять до
виключної компетенції Представництва.

06.02.08 р. Представництво надало
до апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги, в якому крім доводів,
викладених в апеляційній скарзі, наводить низку підстав, за якими на його думку
договір оренди від 09.08.2002 р., укладений між СПД ОСОБА_1 та ЖЕО Ленінського
району м. Одеси, є недійсним.

Крім того, Представництво зазначає
на те, що у зв'язку із припиненням дії договору оренди від 09.08.02 р. договір
зберігання, укладений 05.12.2005р.  між
ПП „Енергокомплекс” та СПД ОСОБА_1, є нікчемним, а тому майно ПП
„Енергокомплекс” неправомірно знаходиться у спірному приміщенні, що є підставою
для задоволення позовних вимог, заявлених СПД ОСОБА_3 до ПП „Енергокомплекс”.

СПД ОСОБА_3., Представництво в
судове засідання також не з'явилися.

Представництво та СПД ОСОБА_3.
через канцелярію суду надали клопотання про відкладення розгляду апеляційної
скарги у зв'язку із необхідністю збору додаткових доказів, необхідних для
правильного вирішення даного спору.

Однак, судова колегія вважає, що
дані клопотання не підлягають задоволенню, оскільки для вирішення вказаних
клопотань їх заявники повинні були перш за все обґрунтувати неможливість
подання доказів до суду 1 інстанції і на підтвердження цього надати до
клопотань відповідні докази, оскільки згідно із ст. ст.101 ГПК України
додаткові доказі судом апеляційної інстанції приймаються, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання суду 1 інстанції з причин, що не залежали
від нього. Таким чином, не навівши підстави для прийняття апеляційним судом
додаткових доказів, втрачає сенс їх збирання та відкладення розгляду
апеляційної скарги.

Крім того, як вбачається з
апеляційної скарги та доповнень до неї,
Представництво має намір подавати додаткові докази, підтверджуючи
недійсність договору оренди від 09.08.02 р., однак судова колегія вважає, що
такі докази взагалі не можуть бути прийняті, тому що позовних вимог про
визнання недійсним вказаного договору оренди не заявлялося і це не було
предметом розгляду в суді 1 інстанції.

СПД ОСОБА_3. в якості підстави для
відкладення розгляду апеляційної скарги також зазначив, що його інтереси в суді
апеляційної інстанції буде представляти новий представник, якому потрібен час
для ознайомлення з матеріалами справи. При цьому на підтвердження вказаної
обставини, а ні довіреності на нового представника, а ні договору про надання
правової допомоги, а ні ордеру адвоката, та
будь-яких інших доказів не надав. Крім того, судова колегія вважає, що
після прийняття місцевим господарським судом оскарженого рішення і подання
Представництвом апеляційної скарги у СПД ОСОБА_3. було достатньо часу для того
щоб укласти угоду з новим представником і останньому своєчасно ознайомитися з
матеріалами справи.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що клопотання Представництва та СПД ОСОБА_3. направлені на затягування
розгляду апеляційної скарги, тому обидва клопотання про відкладення розгляду
апеляційної скарги залишені без задоволення і апеляційну скаргу розглянуто за
відсутністю їх представників.

СПД ОСОБА_3. у відзиві на
апеляційну скаргу підтримав доводи Представництва та просив її задовольнити,
рішення господарського суду Одеської області від 12.12.07 р. скасувати, його
позов задовольнити, а у позові СПД ОСОБА_1 відмовити.

БРК „Вадим” відзив на апеляційну
скаргу не надав, його представник в судове засідання не з'явився, хоча про час
і місце судового засідання належним чином повідомлений, про причини неявки не
повідомив, клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги не заявляв,
тобто без поважних причин не скористався своїм правом на участь у судовому
засіданні, тому апеляційна скарга розглянута за відсутністю його представника.

ПП „Енергокомплекс” та СПД ОСОБА_1
відзив на апеляційну скаргу не надали, але їх представники в судовому засіданні
просили залишити її без задоволення, оскаржене рішення господарського суду 1
інстанції - без змін, вважаючи його обґрунтованим і відповідаючим вимогам
чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників СПД ОСОБА_1. та ПП
„Енергокомплекс”, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої
інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм
матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

11.04.2000р. між Представництвом
(Орендодавець) та СПД ОСОБА_3 (Орендар) укладено договір оренди нежитлового
приміщення № 19/82,  відповідно до умов
п. 1 якого Орендодавець  передав, а
Орендар -прийняв у строкове (до 11.04.2005р.) платне володіння та користування
приміщення загальною  площею 125 кв.м.,
розташоване за адресою:АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в
редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР з наступними змінами та
доповненнями) орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном, необхідним орендареві для
здійснення підприємницької та іншої діяльності.

27.12.2006р. між Представництвом та
СПД ОСОБА_3 укладено додаткове погодження до договору оренди нежитлового
приміщення № 19/82 від 11.04.2000р., відповідно до п. 1 якого сторонами було
обумовлено, що у зв'язку із збільшенням орендованої площі на 33,7 кв.м.,
орендна плата за користування не житловими приміщеннями  першого поверху, що розташовані за
адресоюАДРЕСА_1, орендованими за договором № 19/82 від 11.04.2000р. з
27.12.2006р. розраховується виходячи з площі приміщень, їх експертної
вартості,  встановленого відсотку від
експертної вартості об'єкту оренди,  з
коригуванням на індекс інфляції.

Додатковим погодженням від
09.01.2007р. до договору оренди
нежитлового приміщення №19/82 від 11.04.2000р., строк дії основного
договору продовжений сторонами до 01.06.2007р., у зв'язку з чим були внесені
відповідні зміни до пункту  1.2 договору
№ 19/82 від 11.04.2000р.

Пізніше 07.06.2007р. між
Представництвом та СПД ОСОБА_3 укладено додаткове погодження, яким були внесені
зміни до п. 1.2 до договору оренди
нежитлового приміщення №19/82 від 11.04.2000р. шляхом визначення строку
його дії  до 01.12.2007р.

15.03.2007р. за результатами
обстеження приміщення, площею 33,7 кв.м., розташованого у АДРЕСА_1, комісією у
складі представників Представництва та Орендаря за участю представника КП
„Дирекція єдиного  замовника „Пересипський”
було встановлено, що частину обстежуваного приміщення займає БРК „Вадим”.

Посилаючись на використання БРК
„Вадим” та ПП „Енергокомплекс” нежитлового приміщення, площею 33,7 кв.м.,
розташованого за адресоюАДРЕСА_1, за відсутності будь-яких правових підстав,
позивач стверджує про порушення його прав, як орендаря щодо  володіння та користування вказаним
приміщенням, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися до господарського
суду Одеської області з позовними вимогами про зобов'язання БРК „Вадим”, ПП
„Енергокомплекс” усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням,
загальною площею 33,7 кв. м., розташованим за адресою:АДРЕСА_1, та прилеглою до
нього територією, а також виселення відповідачів з вказаного  нежитлового приміщення.

Під час розгляду даної справи, у
судовому засіданні 12.12.2007р. представник позивача звернувся до
господарського суду з заявою про відмову СПД ОСОБА_3.  від заявлених до  БРК „Вадим” позовних вимог, посилаючись на
добровільне звільнення БРК „Вадим” приміщень, розташованих за адресою:АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК
України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або
предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову тощо.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання
позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих
господарському суду письмових заявах, які підписуються відповідно позивачем,
відповідачем чи обома сторонами, та долучаються до справи. В свою чергу, згідно
п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі,
якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія вважає, що місцевий господарський суд правомірно у відповідності із ст.
22 ГПК України прийняв відмову СПД ОСОБА_3.
від заявлених до  БРК „Вадим”
позовних вимог згідно заяви від 12.12.2007р., тому на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80
ГПК України обґрунтовано припинив провадження у справі за позовом  СПД ОСОБА_3.
до  БРК „Вадим” про  усунення перешкод у користуванні не житловим
приміщенням, загальною площею 33,7 кв. м., розташованим за адресою:АДРЕСА_1, та
прилеглою до нього територією, а також виселення БРК „Вадим” з вказаного  не житлового приміщення.

Обґрунтованим є й висновок місцевого
господарського суду щодо безпідставності вимог, заявлених  СПД ОСОБА_3 у
межах даної справи, до ПП „Енергокомплекс”.

Так, в обґрунтування заявлених до
ПП „Енергокомплекс” вимог позивач посилається на  використання відповідачем не житлового
приміщення, площею 33,7 кв.м., розташованого за адресоюАДРЕСА_1, за відсутності
будь-яких правових підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
на підставі типового договору б/н, укладеного 09.08.2002р. між ЖЄО Ленінського
району Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету
Одеської міської ради (далі по тексту ЖЄО Ленінського району) (Орендодавець) та
СПД  ОСОБА_1 (Орендар), останньому на
умовах оренди були передані не житлові приміщення поАДРЕСА_1.

В судовому засіданні СПД ОСОБА_1 на
вимогу Одеського апеляційного господарського суду відповідно із ст.ст.38,101
ГПК України надав технічний паспорт орендованого ним приміщення за вищевказаним
договором, з якого вбачається, що спірне приміщення знаходиться у будівлі, що
на схематичному плані значиться без літери. Ця будівля має два поверхи і її
загальна площа складає 64,1 м. кв.

Відповідно до п. 1 вказаного вище
договору  не житлові приміщення були
передані Орендарю з метою їх використання під склад.

Під час розгляду даної справи
місцевим господарським судом правильно було встановлено, що орендоване за
вказаним договором приміщення до нинішнього часу використовується саме СПД
ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності відповідно до мети визначеної
у договорі  оренди б/н від 09.08.2002р.

В наявних матеріалах справи
міститься договір відповідального зберігання, укладений 05.12.2005р.  між ПП „Енергокомплекс” (Поклажодавець) та
СПД ОСОБА_1 (Зберігач),  відповідно до
умов розділу 1 якого Поклажодавець передав, а
Зберігач прийняв на відповідальне зберігання певне майно. Умовами даного
договору термін зберігання визначений сторонами протягом  трьох років. Крім того, відповідно до умов п.
1.5 цього договору сторонами визначено, що
майно розміщується  Зберігачем в
приміщенні будівлі, розташованої за адресою:АДРЕСА_1.

Договір відповідального зберігання
від 05.12.2005р. є діючим та у встановленому законом порядку недійсним не
визнавався.

Таким чином, вищенаведене свідчить
про те, що спірним приміщенням користується не ПП „Енергокомплекс”, а СПД
„ОСОБА_1 з метою здійснення ним підприємницької діяльності,  у тому числі в якості зберігача  майна, яке належить ПП „Енергокомплекс” на
підставі договору відповідального зберігання від 05.05.2005р., укладеного між
ПП „Енергокомплекс” та СПД ОСОБА_1

За таких обставин судова колегія
вважає, що господарський суд 1 інстанції дійшов правомірного висновку про те,
що СПД ОСОБА_3. всупереч вимогам ст.33 ГПК України не довів факт володіння та
користування ПП „Енергокомплекс”  спірним
не житловим приміщенням, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних
вимог, заявлених СПД ОСОБА_3  до ПП
„Енергокомплекс” про зобов'язання останнього усунути перешкоди у користуванні
не житловим приміщенням, загальною площею 33,7 кв. м., розташованим за
адресою:АДРЕСА_1, та прилеглою до нього територією, а також виселення
відповідача з вказаного  не житлового
приміщення.

Щодо позовних вимог СПД ОСОБА_1. до
СПД ОСОБА_3. та Представництва про визнання недійсним додаткового погодження до
договору оренди №19/82 від 11.04.2000р., укладеного між ними 27.12.2006р.,
судова колегія вважає, що господарський суд 1 інстанції обґрунтовано
задовольнив їх з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1  ст. 10 Закону України “Про оренду державного
та комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції Закону України
від 14.03.1995р. N 98/95-ВР із змінами доповненнями) істотними умовами договору
оренди є об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації;
термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її
індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення
орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань;
забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток,
гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта
оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду
майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Як вбачається із змісту додаткового
погодження до договору оренди  не житлового
приміщення № 19/82 від 27.12.2006р., відповідно до п. 1 сторонами було
обумовлено, що на підставі Методики розрахунку граничних розмірів орендної
плати за оренду майна, що знаходиться у комунальній власності територіальної
громади міста Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради від
09.11.2005р. № 4840-IV, на підставі листа Орендаря вх. № 01-14/10846 від
21.09.2006р., та у зв'язку із збільшенням орендованої площі на 33,7 кв.м.,
орендна плата за  користування  не житловими приміщеннями  першого поверху, що розташовані за
адресоюАДРЕСА_1, орендованими  за  договором № 19/82 від 11.04.2000р. з
27.12.2006р. визначається відповідно до визначеного у додатковому погодженні
розрахунку.

Відповідно до п. 2 додаткового
погодження до договору оренди  не
житлового приміщення № 19/82 від 27.12.2006р. сторонами була досягнута
домовленість, що до 27.12.2006р. орендні платежі здійснюються згідно
додаткового погодження від 31.05.2005р. У пункті 3  додаткового погодження до договору
оренди  не житлового приміщення № 19/82
від 27.12.2006р. вказано, що це погодження
є невід'ємною частиною договору оренди № 19/82 від 11.04.2000р.

Із змісту оспорюваного додаткового
погодження випливає, що сторонами  за
цією угодою було змінено розмір орендної плати, при цьому розрахунок розміру
орендної плати  визначався  виходячи з площі приміщень, наданих позивачу
у користування на підставі основного договору, та приміщень, площею 33,7 кв.м.,
що розташовані за адресоюАДРЕСА_1.

За твердженнями Представництва  та СПД ОСОБА_3., шляхом укладення додаткового
погодження до договору оренди  не
житлового приміщення № 19/82 від 27.12.2006р. його учасниками було досягнуто
згоди  щодо передачі орендарю додатково у
користування на умовах основного договору не житлових приміщень першого поверху,
загальною площею 33,7кв.м., що розташовані за адресою:АДРЕСА_1. Така позиція
відповідачів за позовом третьої особи знайшла своє відображення у матеріалах
справи, зокрема, у листі Представництва по управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради від 16.04.2007р. № 01-13/3956, відповідно до змісту якого
Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради
визнавався факт передачі позивачу на умовах оренди вищевказаних  приміщень.

Однак, як вбачається із тексту
оспорюваної угоди, додаткове погодження до договору оренди  не житлового приміщення № 19/82 від
27.12.2006р. взагалі не містить положення, якими б вносилися зміни до п.1
основного договору в частині визначення об'єкту оренди із зазначенням таких
його обов'язкових характеристик як склад і вартість майна з урахуванням її
індексації.

Між тим, відповідно до вимог ст.10
Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від
10.04.1992р.  (№2269-ХІІ (в редакції
Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР із змінами доповненнями) об'єкт
оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) -є істотною умовою
договору оренди.

Відповідно до ст. 654 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Незважаючи на те, що додаткове
погодження від 27.12.2006р. до договору оренди
не житлового приміщення № 19/82, за твердженням його учасників, спрямоване
на фактичну передачу в оренду СПД ОСОБА_3 приміщень першого поверху, загальною
площею 33,7кв.м., що розташовані за адресою:АДРЕСА_1, суд 1 інстанції дійшов
правомірного висновку, що даним додатковим погодженням були лише внесені зміни
щодо умов договору в частині розміру орендної плати, оскільки, у вказаній угоді
взагалі відсутні положення в яких відображено досягнення між її учасниками
домовленості щодо передачі  позивачу в
оренду приміщень першого поверху, загальною площею 33,7кв.м., що розташовані за
адресою:АДРЕСА_1.

Більш того, як вбачається з
матеріалів даної справи, приміщення першого поверху, загальною площею
33,7кв.м., що розташоване за адресою:АДРЕСА_1, входить до складу іншої будівлі
ніж той, яка вже знаходилася на умовах оренди у СПД ОСОБА_3. на підставі
договору оренди  не житлового приміщення
№ 19/82 від 11.04.2000р., укладеного з Представництвом.

Вищенаведене свідчить про
недотримання сторонами за договором оренди
не житлового приміщення № 19/82 при укладенні додаткового погодження від
27.12.2006р.  вимог ст. 10 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в
редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР із змінами доповненнями) та
положень ст. 654 ЦК України.

До того ж, вищенаведене додаткове
погодження, укладене між СПД ОСОБА_3. та Представництвом, суперечить вимогам
ст. 28 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від
10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР).

Згідно із статтею 28 названого
Закону орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за
договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту
права власності.

Як зазначалося вище 09.08.2002р.
між ЖЄО Ленінського району (Орендодавець) та СПД  ОСОБА_1 (Орендар), останньому на умовах
оренди були передані не житлові приміщення по АДРЕСА_1і.

Таким чином, на момент укладання
СПД ОСОБА_3 і Представництвом спірного додаткового погодження від 27.12.06 р.,
спірне приміщення знаходилося у користуванні СПД ОСОБА_1. на умовах оренди,
тобто спірне додаткове погодження суперечить ст.28 Закону України “Про оренду
державного та комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції Закону
України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР) і порушує права та законні інтереси СПД
ОСОБА_1.

Судова колегія вважає, що місцевий
господарський суд обґрунтовано відхилив доводи СПД ОСОБА_3 Н.М. та
Представництва про те, що договір оренди від 09.08.2002 р., укладений між СПД
ОСОБА_1 і ЖЄО Ленінського району м. Одеси, на момент укладення спірного
додаткового погодження, припинив свою дію, з наступних підстав.

За умовами пункту 4 договору оренди
від 09.08.2002 р.  сторонами було
визначено термін дії договору з 09.08.2002р. до 20.08.2003р.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 26
Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р.
№2269-ХІІ (в редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР) договір
оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в
редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР) встановлено місячний
термін,  протягом якого орендодавець або  орендар
можуть заявити  про  припинення
або зміну умов договору після закінчення його строку. При цьому, у разі
відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Відповідно із наявними матеріалами
справи після спливу строку дії договору з боку орендодавця будь-яких заперечень
проти продовження дії договору не надходило. З моменту укладення цього договору
та до теперішнього часу СПД ОСОБА_1 відкрито володіє та користується не
житловими приміщеннями по АДРЕСА_1, до складу яких входить спірне приміщення, з
метою здійснення своєї підприємницької діяльності, відповідно до визначеної у
договорі оренди мети.

З огляду на відсутність заяви
однієї із сторін за  договором оренди б/н
від 09.08.2002р. про припинення або зміну умов договору оренди, дія договору
оренди б/н від 09.08.2002р. неодноразово продовжувалася на той самий термін і
на тих самих умовах, які були ним передбачені.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону
України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р.
№2269-ХІІ (в редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР) договір
оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації
об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі
об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або
орендодавцем.

Враховуючи відсутність доказів на
підтвердження припинення договору оренди б/н від 09.08.2002р., у тому числі
шляхом його розірвання, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд
дійшов правомірного висновку про те, що до
теперішнього часу типовий договір б/н, укладений 09.08.2002р. між ЖЄО
Ленінського району м. Одеси та СПД
ОСОБА_1, є діючим та таким, що підлягає виконанню.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи скаржника про те, що договір від 09.08.2002 р., укладений між СПД
ОСОБА_1 і Представництвом, після спливу строку, на який він укладався, припинив
свою дію на підставі ст.777 ЦК України, оскільки у даному випадку кожний раз
після закінчення терміну дії цього договору СПД ОСОБА_1 продовжував
користуватися орендованим майном за відсутності заперечень наймодавця протягом
одного місяця і тому необхідно застосовувати положення ст.764 ЦК України та ч.
2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від
10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР),
а не ст.777 ЦК України.

Посилання скаржника на ненадання
СПД ОСОБА_1 доказів оплати за користування орендованим майном як підставу для
того щоб вважати договір оренди від 09.08.2002 р. припиненим, не заслуговують
на увагу, оскільки предметом даного спору не є розірвання цього договору.

Не заслуговують на увагу й доводи
Представництва про те, що договір оренди від 09.08.02 р., укладений між СПД
ОСОБА_1. і ЖЄО Ленінського району м. Одеси, є недійсним, оскільки такі позовні
вимоги у даній справі не заявлялися і цей договір раніше не визнавався
недійсним у встановленому законом порядку.

Таким чином, на час укладання СПД
ОСОБА_3 і Представництвом спірного погодження до договору оренди  не житлового приміщення № 19/82 від
11.04.2000р. договір оренди між СПД ОСОБА_1 і ЖЄО Ленінського району м. Одеси
був чинним.

Згідно із частинами 1 та 3 ст.215
ЦК України, чинного на момент укладення
додаткового погодження від 27.12.2006р., передбачено, що  підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою  статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом,
але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на
підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 4 ст.
203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

З огляду на те, що договір
оренди  не житлового приміщення № 19/82
на момент укладення додаткового погодження від 27.12.2006р. суперечив  вимогам ст.ст.10, 28 Закону України “Про
оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції
Закону України від 14.03.1995р. N 98/95-ВР із змінами доповненнями), місцевий
господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги СПД  ОСОБА_1. та визнав вказане додаткове
погодження недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК
України, недійсний правочин  не створює
юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно положень
ч. 3 ст. 207 ГК України, у разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути
припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і
припиняється на майбутнє.

Приймаючи до уваги викладене та
враховуючи те, що виходячи із правової природи орендних відносин, даний
різновид цивільних угод не може визнаватися недійсним з моменту їх укладення,
тому додаткове погодження від 27.12.2006р. до договору оренди не житлового  приміщення № 19/82 господарським судом 1
інстанції обґрунтовано визнано недійсним на майбутнє відповідно до ч. 1 ст. 216
ЦК України та ч. 3 ст. 207 ГК України.

За вищенаведених обставин
апеляційна скарга Представництва підлягає залишенню без задоволення, а рішення
господарського суду Одеської області від 12.12.07 р. -без змін.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати
по сплаті держмита за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись
ст.ст. 49,99,101-105 ГПК  України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради залишити без
задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 12.12.07 р. -без
змін.

Постанова в порядку ст.105 ГПК
України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя
М.С. Петров

Суддя
С.І. Колоколов

Суддя
Г.П.  Разюк