ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 02-2/17-018
УХВАЛА

Суддя , ознайомившись з матеріалами позовної заяви № 2315 від 26.11.2007р. Прокурора Гусятинського району в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі, смт. Гусятин Гусятинського району Тернопільської області до Комунального підприємства „Комунальник”, смт. Гусятин Тернопільської області про стягнення заборгованості по страхових внесках, штрафних санкціях та пені в сумі 184046,50 грн., встановив, що у прийнятті даної позовної заяви слід відмовити, у зв’язку з наступним.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду Управління відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження страхових внесків та інших платежів до Пенсійного фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів Пенсійного фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

Згідно з п.п. 7 п.2.3. Положення, Управління має право стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків.

Згідно ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»територіальним органам Пенсійного фонду надано право приймати рішення про сплату простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків.

З наведеного випливає, що Управління у прийнятті рішення про стягнення простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків діють як органи державної влади у здійсненні ними владних управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкти владних повноважень.

01.09.2005р. набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України (далі –КАС України). Відповідно до п. 1 частини першої ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 4 частини першої ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Частиною 2 статті 18 КАС України передбачено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, їх посадова чи службова особа, крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки.

Виходячи з наведених норм КАС України, дана справа є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Частина перша п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України встановлює, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, спірні правовідносини за своїм характером є адміністративно-правовими і їх слід розглядати господарським судом за правилами, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України.

Однак, позовна заява подана в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, що не відповідає формі і змісту адміністративного позову та вимогам до позовної заяви, які передбачені статтями 105 і 106 КАС України.

Згідно п. 1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у прийнятті позовної заяви слід відмовити.

Водночас, відмова у прийняті позовної заяви, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду, при цьому форма і зміст адміністративного позову повинні відповідати вимогам статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, а позовна заява приписам статті 106 даного Кодексу.

Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

1. У прийнятті позовної заяви № 2315 від 26.11.2007р. Прокурора Гусятинського району в інтересах держави в особі управління Пенсійного Фонду України в Гусятинському районі, смт. Гусятин Гусятинського району Тернопільської області до Комунального підприємства „Комунальник”, смт. Гусятин Тернопільської області про стягнення заборгованості по страхових внесках, штрафних санкцій та пені в сумі 184046,50 грн. - відмовити.

2. Позовну заяву № 2315 від 26.11.2007р. з додатками (всього на 24-ох аркушах) повернути Прокуратурі Гусятинського району Тернопільської області, смт. Гусятин Тернопільської області, вул. Пушкіна, 9.

Суддя