ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 р.

№ Б-39/121-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.

суддів

Заріцької А.О. (доповідач у справі)

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2007 року

у справі

господарського суду

№ Б-39/121-07

Харківської області

за заявою

Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова

до

приватного підприємства "Оса-2002", м. Харків

про

визнання банкрутом

за участю представників сторін:

не з'явились,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 червня 2007 року (суддя Швидкін А.О.) порушено провадження у справі про банкрутство приватного підприємства "Оса-2002", м. Харків (далі –боржник) № Б-39/121-07, на підставі ст.ст. 6, 7, ч. 1 ст. 8, ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон).

Пунктом п'ятим ухвали введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, з метою забезпечення грошових вимог кредиторів, заборонено власнику майна боржника або уповноваженому ним органу вчиняти дії щодо реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) чи ліквідації юридичної особи –боржника, створення юридичних осіб або участь в інших юридичних особах, створення філій та представництв, виплату дивідендів, заборонено проведення боржником емісії цінних паперів, вихід із складу учасників боржника юридичної особи, придбання у акціонерів раніше випущених акцій боржника.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою щодо заборони вчиняти певні дії боржник звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині забезпечення грошових вимог кредиторів (а.с. 129). При цьому скаржник зазначив, що застосовані господарським судом першої інстанції заходи фактично повністю обмежують повноваження керівництва підприємства відносно розпорядження активами товариства.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2007 року (колегія суддів у складі: Істоміна О.А. - головуючий, Лащенко Л.Д., Горбачова Л.П.) ухвалу господарського суду Харківської області від 25 червня 2007 року у справі № Б-39/121-07 скасовано, справу направлено на розгляд до господарського суду першої інстанції для вирішення питання порушення провадження у справі про банкрутство у порядку, встановленому ст. 52 Закону.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції Державна податкова інспекція у Червонозаводському районі м. Харкова (далі - ініціюючий кредитор) звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати.

Звернення з касаційною скаргою в порядку ст. 107 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заявник касаційної скарги обгрунтовує порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши в касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється вказаним Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 25 червня 2007 року порушено провадження у справі про банкрутство ПП "Оса-2002", м. Харків на загальних підставах у порядку встановленому ст.ст. 6, 7, ч. 1 ст. 8, ст. 11 Закону, визначено дату проведення підготовчого засідання суду на 24 липня 2007 року, тобто протягом 30-ти днів з дати порушення провадження у справі відсутнього боржника.

Оскаржувана постанова Харківського апеляційного господарського суду мотивована тим, що господарський суд порушив справу про банкрутство боржника за ст. 11 Закону, тоді як ініціюючий кредитор звернувся до суду першої інстанції із заявою про порушення справи про банкрутство боржника за ст. 52 Закону. Крім того, Харківський апеляційний господарський суд в своїй постанові вказав, що суд першої інстанції посилаючись на п. 11 ст. 13 Закону, заборонив боржнику здійснювати певні дії, однак вказана норма Закону може застосовуватись виключно під час процедури розпорядження майном.

Згідно зі ст. 11 Закону суддя, прийнявши заяву про порушення справи про банкрутство, виносить ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство, в якій вказує, зокрема, про призначення розпорядника майна. Вказаною нормою передбачено, що якщо при прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство призначити розпорядника майна неможливо, розпорядник майна призначається на підготовчому засіданні.

Відповідні положення містить ч. 1 ст. 13 Закону, згідно якої з метою забезпечення майнових інтересів кредиторів в ухвалі господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство або в ухвалі, прийнятій на підготовчому засіданні, вказується про введення процедури розпорядження майном боржника і призначається розпорядник майна у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, нормами Закону прямо передбачено право суду призначати розпорядника майна як на підготовчому засіданні суду, так і під час порушення справи про банкрутство.

Таким чином, із зазначаченого та відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону випливає, що провадження у справах про банкрутство окремих категорій суб'єктів підприємницької діяльності регулюється з урахуванням особливостей, передбачених розділом VI цього Закону.

Згідно із ст. 52 Закону у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого кредитора за згодою останнього.

Згідно із ч. 1 ст. 12 вказаного вище Закону господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, у тому числі передбачених ст. 67 ГПК України.

Застосовуючи в якості заходу забезпечення грошових вимог кредиторів, заборону посадовим особам боржника або власнику його майна чи уповноваженому ним органу або іншим особам вчиняти певні дії, суд першої інстанції повинен відповідним чином мотивувати доцільність застосування такого заходу, з огляду на те, що ст. 11 та п. 11 ст. 13 Закону не передбачають застосування таких заходів в якості обов'язкових при порушенні провадження у справі про банкрутство, а ці заходи можуть суттєво утруднити чи навіть зробити неможливою господарську діяльність боржника.

Колегія суддів Вищого господарського суду вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для вжиття обраних ним заходів, виклавши їх в п. 5 ухвали про порушення справи про банкрутство без мотивування доцільності застосування таких заходів. У виборі заходів забезпечення, суду слід враховувати, що такі заходи не повинні унеможливлювати оперативно-господарську діяльність боржника, тобто не мати характеру повної заборони на здійснення перерахування коштів, передачу майна, укладення угод, необхідних для провадження такої діяльності.

Відповідно до ст. 106 ГПК України ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та вказаним вище Законом.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено в якості основної засади судочинства забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України “Про судоустрій України” від 7 лютого 2002 року № 3018-ІІІ учасники судового процесу та інші особи у випадку і порядку, передбачених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, враховуючи вказане вище, ухвала суду першої інстанції про порушення провадження у справі про банкрутство боржника може бути оскаржена в частині застосування заходів забезпечення, мораторію на задоволення вимог кредиторів та вчинення інших дій, що ускладнюють чи роблять неможливим здійснення боржником господарської діяльності.

Як вбачається з апеляційної скарги ПП "Оса-2002", ухвала суду була ним оскаржена в частині встановлення судом першої інстанції заборони вчиняти певні дії. Колегія судів Вищого господарського суду України дійшла висновку про те, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок стосовно того, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував зазначені вище заходи, однак Харківський апеляційний господарський суд вийшов за межі вимог апеляційної скарги і всупереч приписам наведених вище процесуальних норм переглянув оскаржувану ухвалу у повному обсязі, у зв'язку з чим справа підлягає передачі на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 1117, 1119-11111, 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2007 року у справі № Б-39/121-07 скасувати.

Справу № Б-39/121-07 передати до Харківського апеляційного господарського суду на новий апеляційний розгляд.

Головуючий           І.Ю. Панова

Судді                                                                                  А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич