ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

24.01.2008

Справа №2-1/14984-2007

За позовом Прокурора м. Ялти (98600, м. Ялта, вул. Кірова, 18) в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель АР Крим (м. Сімферополь, вул. Кечкеметська, 114)

До відповідача Алупкінської міської ради (98676, м. Алупка, вул. Червоноармійська, 32)

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1)          Ялтинського гірсько-лісового природного заповідника (98600, м. Ялта, Долосське шосе, с. Советське) / (98600, м. Ялта а/с 314)

2)          гр. Петрик Вадима Станіславовича (Київська область, м. Бровари, вул. Гагарина, 27, кв. 164) ( Хоменко В. М., 98612, м. Ялта, вул. Ізобільна, 3, кв. 19)

Про визнання нечинним рішення

Суддя Л. О. Ковтун

З а у ч а с т ю п р е д с т а в н и к і в :

Від позивача – Дергаев І.М., довіреність у справі

Від відповідача – Савопуло Б.М., довіреність у справі

За участю третіх осіб – 1) Писаревська Є.О., довіреність у справі ; 2) не з’явився

Прокурор не з’явився

Суть спору: Прокурор м. Ялта звернувся до господарського суду АР Крим в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель АР Крим та просить визнати недійсним рішення 40 сесії Алупкінської міської ради 4 скликання від 27.12.2005р. №13/59 «Про надання дозволу на виконання проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд гр. Петрику В. С.» та скасувати зазначене рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням оспорюваним рішенням порядку надання у власність земельних ділянки, які відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Відповідач на позовних вимогах заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов. Так, відповідач, зокрема, зазначив, що позивачем та прокурором не надано належних доказів з віднесення земельної ділянки, щодо якої був наданий дозвіл оспорюваним рішенням на виконання проекту відведення земельної ділянки, до земель Ялтинського гірсько-лісового заповіднику. Крім того, відповідач у відзиві на позов зазначив, що зазначеним рішенням не порушуються права та охоронювані законом інтереси позивача з дійсного спору. Стосовно прав Ялтинського гірсько-лісового заповіднику, відповідач зазначив, що його права зазначеним рішенням не зачипаються, оскільки оспорюваним рішенням не вирішується питання щодо виділення або вилучення земельної ділянки, надання її у користування, в оренду або передачу оспорюваної земельної ділянки у власність. Зазначене не можливо до складення та погодження проекту відведення земельної ділянки, винесення її меж в натурі, тощо.

Перша третя особа вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв’язку з порушенням зазначеним рішенням положень ст. ст. 51-54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», відповідно яких зміни меж природних заповідників здійснюються лише Президентом України.

Друга третя особа у письмових поясненнях повідомила суду, що вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають на підставах, зазначених у відзиві Алупкінської міської ради. Крім того, третя особа зазначила, що рішення прийнято в межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Слухання по справі відкладалося у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України. По справі оголошувалася перерва. Після закінчення перерви слухання по справі було продовжено.

Строк розгляду справи був продовжений у порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторін.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини, оцінивши докази суд –

ВСТАНОВИВ:

Предметом цього позову є вимоги про визнання недійсним рішення 40 сесії Алупкінської міської ради 4 скликання від 27.12.2005р. №13/59 «Про надання дозволу на виконання проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд гр. Петрику В. С.» та його скасування.

Згідно зазначеного рішення на підставі розгляду заяви гр. Петрика В. С. останньому відповідно до положень ст. ст. 118, 121, 125, 126 Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» був наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,06га в м. Алупка, р-н Хаста-Баш для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через з наступне.

Відповідно до частин 6, 7 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Згідно довідки Ялтинського міського управління земельних ресурсів від 03.12.2007р. вих. №26775-2/10-25, відповідна земельна ділянка згідно ситуаційних планів знаходиться в адміністративних межах Алупкінської міської ради.

Таким чином, Алупкінська міська рада, давши свою згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки діяла в межах повноважень, наданих їй Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України.

Крім того, рішення про надання дозволу на розробку проекту землевпорядкування з відведення земельної ділянки не тягне правових наслідків на обов’язкове надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських споруд.

Доводи прокурора стосовно того, що земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду та знаходиться у користуванні Ялтинського гірсько-лісового природного заповідника, й тому спірне рішення підлягає скасуванню не доведено позивачем – Державною інспекцією з контролю за використанням та охороною земель АР Крим та прокурором у розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України. Так, не є належним цьому твердженню доказом факт виявлення самовільної вирубки дерев співробітниками охорони Ялтинського гірсько-лісового заповіднику та посилання третьої особи на те, що земельна ділянка, щодо якої вирішено питання в оспорюваному рішенні, повністю входить до території першої третьої особи, оскільки зазначений факт неможливо встановити до винесення меж такої земельної ділянки, яка може бути передана громадянину під будівництво, в натурі та складення громадянином проекту відведення земельної ділянки.

Згідно з частинами 8, 9 Земельного кодексу України, проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Таким чином, встановлення факту віднесення земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду можливо лише на стадії розробки проекту відведення.

Отже, позовна заява з дійсної справи носить фактично превентивний характер, тобто направлена на захист права, яке ще не порушено.

Відповідно до листа Ялтинського міського управління земельних ресурсів від 03.12.2007 року № 26775-2/10-25 (а.с. 24), інформація про державну реєстрацію державного акта на право користування земельною ділянкою Ялтинським гірсько-лісовим природним заповідником в управлінні відсутня.

У зв’язку з чим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Ялтинський гірсько-лісовий заповідник – є державним підприємством, метою якого є забезпечення охорони території зі всіма природними ресурсами та об’єктами, які знаходяться на території заповідника.

Одночасно, слід зазначити, що згідно Указу Президента України від 7 лютого 2004 року № 171 «Про додаткові заходи щодо розвитку лісового господарства», у розумінні положень Лісового кодексу України щодо контролю та охорони земель лісової зони та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Декрету Кабінету Міністрів України від 15 грудня 1992 року N 8-92 «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності», Ялтинський гірсько-лісовий заповідник є користувачем лісових земель в силу закону та й, відповідно, має бути належним позивачем зі спору, як особа, на яку покладені обов’язки щодо охорони та здійснення контролю за раціональним використанням земель.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, передбачених законом. Згідно до ст.36-1 Закону України „Про прокуратуру” підставою представництва в суді держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ним і державою.

Згідно статті 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів і їхніх заступників, що звертаються в господарський суд в інтересах держави. Прокурор, що звертається в господарський суд в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, і обґрунтовує необхідність їхнього захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України у справі №1-1/99 від 8 квітня 1999 року про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді положення абзацу 4 частини 1 статті 2 ГПК України в контексті пункту 2 статті 121 Конституції України варто розуміти так, що прокурори і їхні заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їхнього підпорядкування і форм власності, а відповідно до пункту 2 цієї ж частини рішення Конституційного Суду України під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах», зазначеним у частині 2 ст.2 ГПК України, варто розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до частини 1 ст. 62 Господарського кодексу України (далі - ГК України), підприємство це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних й особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому даним Кодексом й іншими законами. А відповідно до частини 1 ст.63 ГК України державне підприємство діє на основі державної власності.

Отже, на підставі вищенаведеного слід зробити висновок, що у разі незгоди із виділенням гр. Петрику В. С. земельної ділянки, проект відведення якої може бути розроблений на підставі оспорюваного рішення, Ялтинський гірсько-лісовий заповідник може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, як особа, на яку покладені відповідні обов’язки. При цьому, факт віднесення такої земельної ділянки до території Ялтинського гірсько-лісового заповіднику або її невіднесення буде встановлений у випадку винесення в натурі земельної ділянки, щодо якої наданий дозвіл оспорюваним за дійсним позовом рішенням.

За вказаних обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ковтун Л.А.