ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 р.

№ 44/284

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Державної екологічної інспекції в Донецькій області

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 11.10.2007

у справі

№44/284 господарського суду Донецької області

за позовом

Державної екологічної інспекції в Донецькій області

до

ТзОВ "Донецьк-Вторма"

про

стягнення збитків в сумі 788 522,03 грн., заподіяних внаслідок порушення природоохоронного законодавства

за участю представників сторін:

позивача:

відповідача: Кримко Н.В. дов. № 24 від 17.01.2008

ВСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відхилено.

У липні 2007року позивач звернувся з позовом до ТзОВ "Донецьк-Вторма" про стягнення збитків, заподіяних внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 788 522,03 грн. Позовні вимоги мотивовані порушенням приписів ст. 51 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та ст. ст. 10, 11 та 31 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" в частині здійснення товариством викидів в атмосферу оксиду вуглецю, оксидів азоту та двооксиду сірки без дозволу відповідного державного органу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.09.07 (суддя Мезенцев Є.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.10.07( колегія суддів у складі: Волков Р.В., Діброва Г.І., Запорощенко М.Д.), у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Судові рішення мотивовані недоведеністю подальшого (після зафіксування Державною екологічною інспекцією (після 19.05.06) в Донецькій області) здійснення товариством викидів без дозволу.

Розрахунок збитків зроблений без врахування середніх арифметичних показників кількості забруднюючих речовин.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, Державна екологічна інспекція в Донецькій області звернулася з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, як постановлених з порушенням матеріальних норм за конодавства. Зокрема позивач посилається на те, що факт порушення відповідачем вимог чинного законодавства в частині здійснення викидів в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу є доведеним, що підтверджено апеляційним судом, але суди помилково вважають в своїх рішеннях неправомірним нарахування розміру завданої довкіллю шкоди за фактом порушення вимог природоохоронного законодавства. Шкода, заподіяна державі в наслідок порушення законодавства про атмосферне повітря нараховується з моменту виявлення і до кінця відповідного астрономічного року та не містить вимоги щодо необхідності здійснення повторних інструментальних вимірів, якщо відповідне підприємство не має дозвіл на викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Рішення судів не відповідають ч.5 ст. 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, ст. 41 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

04.05.06 відділом аналітичного контролю Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Донецькій області була проведена інструментальна перевірка дотримання дозволених нормативів викидів забруднюючих речовин (ЗР) із джерела викидів відповідача. Перевіркою було встановлено, що відповідач не має дозволу на викид ЗР. Під час перевірки інструментально зафіксовані викиди з ДВ (труба, що відводить викиди ЗР від котлів SB- 125 №1, №2) оксиду вуглецю, оксидів азоту, діоксиду сірки.

Факт порушення природоохоронного законодавства зафіксовано актом результатів контролю викидів ЗР в атмосферне повітря від 19.05.06 року №8/17, згідно якого Товариство на момент перевірки 04.05.06 року здійснює викид забруднюючих речовин у атмосферу без відповідного дозволу. Відбирання проб речовин підтверджено актом № 10 від 04.05.06 року.

19.05.06 року складено Припис за яким товариство зо бов'язано до 19.07.06 року усунути виявлені Актом порушення і, зокрема, отримати дозвіл.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідач в своєму листі від 02.03.07 (а.с.17) повідомляв заступника начальника Держуправління охорони навколишнього середовища в Донецькій області про те, що кількість роботи джерел викидів ЗР (труба, що відводить викиди забруднюючих речовин від котлів SВ-125 №1, SВ-125 №2) з 04.05.06 року до 31.12.06 року (включно) становить 5300 годин. Таким чином відповідач підтвердив той факт, що підприємство працювало в режимі наднормативного викиду забруднюючих речовин за вказаний період.

З урахуванням цього листа та на підставі Акту від 19.05.06 позивачем було нараховано збитки, заподіяні державі у розмірі 788522,02 грн., які підлягають відшкодуванню за рахунок Товариства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що

позивачем - Державною екологічною інспекцією в Донецькій області після виявлення факту порушення відповідачем - ТОВ «Донецьк-Вторма»вимог законодавства про охорону атмосферного повітря розрахунок розміру завданих збитків зроблений в результаті лише разової перевірки та періоду часу, наданого відповідачем.

Однак, колегія суддів зазначає, що такий висновок суду є передчасним та не ґрунтується на нормах чинного природоохоронного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу. Статтями 33 та 34 цього Закону встановлено, що особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, - несуть відповідальність згідно з законом. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених Законом.

Ст. 41 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Порядок розрахунку розмірів компенсації збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється відповідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні Державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря», затвердженої наказом Мінекобезпеки України №38 від 18.05.95 та зареєстрованої Мін'юсті України 29.05.95 за № 157/693.

Згідно пункту 5.1.2. розділу 5 Методики, викиди забруднюючих речовин джерелами, які не мають дозволів на викид, вважаються наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється спеціалістами Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України при перевірці підприємств шляхом:

-інструментальних методів контролю;

-розрахунковими методами (п.5.4 Методики).

В п.5.5 та 5.6 Методики зазначено які дані використовуються для визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин.

Розрахунки потужності викидів забруднюючих речовин по джерелах або речовинах, які не мають дозволу на викид, ведуться на основі потужності фактичного викиду, визначеної інструментальними вимірами. При цьому час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту оформлення дозволу на викид (п.6.4, 6.5 Методики).

Розрахунок розмірів відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється у відповідності з розділом 7 Методики за формулою 2 (п.4).

Зважаючи на вимоги діючого природоохоронного законодавства та вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають матеріалам справи. Судами не надана належна оцінка тому факту, що відповідач до 31.12.2006 так і не отримав дозволу на викиди забруднюючих речовин; ними не досліджений зміст акту № 8/17 від 19.05.2006, зокрема, що у відповідача відсутнє місце відбору проб згідно з вимогами КНД 211.2.3.063-98, ГОСТ 17.2.4.06-90; не надана оцінка тому факту, що представники відповідача підписали акти, припис позивача без заперечень і в подальшому їх не заперечували та не оскаржували.

Суди встановили факт порушення відповідачем природоохоронного законодавства, але не дослідили його вину та причинний зв’язок між діями відповідача та шкодою яку він завдав природному середовищу.

Касаційна інстанція вважає за необхідне нагадати, що для роз’яснення питань, що потребують спеціальних знань, господарський суд у відповідності зі ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, призначає експертизу.

Таким чином, прийняті у справі судові рішення не відповідають вимогам Законів України “Про охорону атмосферного повітря”, “Про охорону навколишнього природного середовища” та ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, щодо вимог об’єктивного, повного та всебічного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом. Прийняті у справі рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд. При повторному її розгляді необхідно усунути зазначені недоліки та винести обгрунтоване, законне рішення суду, керуючись вимогами законів, що регулюють спірні правовідносини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуаль ного кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 05.09.07 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.10.07 у справі №44/284 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун