ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2008 р.

№
16/246

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
- судді
Кривди Д.С.,

суддів
Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому
засіданні за участю представників сторін:

від позивача:        Маслова О.С.

від відповідача:    Бовконюк С.А.

розглянувши касаційну
скаргу
Сільськогосподарського кооперативу “Іскра“

на постанову Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 26.07.2007р.

у справі № 16/246 Господарського суду
Полтавської області

за позовом Сільськогосподарського кооперативу
“Іскра“

до Товариства з обмеженою
відповідальністю “Де-Парт“

до Акціонерного комерційного банку
“Індустріалбанк“

про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський
кооператив “Іскра“ звернувся до Господарського суду Полтавської області з
позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Де-Парт“ та Акціонерного
комерційного банку “Індустріалбанк“ про визнання правочину у формі договору
поруки від 31.03.2006р. № 010/693/01-11/358 недійсним.

Рішенням
Господарського суду Полтавської області від 12.06.2007р. (суддя О.М.Тимошенко),
залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 26.07.2007р. (судді: Б.О.Ткаченко, О.І.Лобань,
Р.В.Федорчук), відмовлено в позові повністю.

Не
погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями,
Сільськогосподарський кооператив “Іскра“ подав касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 12.06.2007р. та
постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
26.07.2007р., а справу передати на новий розгляд до  суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу
тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права.

Розглянувши
касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом
попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга
Сільськогосподарського кооперативу “Іскра“ підлягає задоволенню.

Позивачем
подано позов до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю “Де-Парт“
та Акціонерного комерційного банку “Індустріалбанк“ про визнання недійсним
договору від 31.03.2006р. Проте, господарським судом досліджується договір від
31.03.2005р.

Крім
того, даний договір укладено між Акціонерним комерційним банком “МТ-БАНК” та
Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова група “Де-Парт”. Проте,
господарський суд попередніх інстанцій на підставі відповідних доказів у
встановленому законом порядку не дослідив обставин щодо тог чи є відповідач
-Товариство з обмеженою відповідальністю “Де-Парт” та Товариство з обмеженою
відповідальністю “Фінансова група “Де-Парт” однією і тією особою та не здійснив
заміну відповідача, чим порушив ст. ст. 32, 34, 38, п. 1 ст. 65 ГПК України.

Правила
щодо належності і допустимості доказів встановлені ст. 34 ГПК України, згідно
якої господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарським
судом встановлено, що відповідач -Акціонерний комерційний банк “Індустріалбанк“
є правонаступником Акціонерного комерційного банку “МТ-БАНК”, але в матеріалах
справи відсутні належні докази щодо цього, що є порушенням ст. 34 та ст. 38 ГПК
України.

Позивач
просить визнати недійсним договір, оскільки даний договір його керівним
органом, що діє відповідно до статуту позивача, не підписувався.

Згідно
ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також
інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського
спору. Таким чином, на підставі відповідних доказів у встановленому законом
порядку господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин на яких
грунтуються вимоги і заперечення сторін.

Встановлюючи
відповідні обставини господарський суд посилається на факт, встановлений
постановою про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1.

Правила
щодо підстав звільнення від доказування встановлені ст. 35 ГПК України, згідно
якої обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують
доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Вирок
суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для
господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та
ким вони вчинені. Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають
значення для вирішення спору. Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими,
не доводяться при розгляді справи. Таке припущення може бути спростовано в
загальному порядку. Таким чином, із приписів даної правової норми не випливає,
що факт встановлений постановою про відмову в порушенні кримінальної справи є
підставою звільнення від доказування.

Отже,
господарським судом порушено ст. 35 ГПК України.

Оскільки
господарським судом попередніх інстанцій на підставі відповідних доказів у
встановленому законом порядку не було встановлено обставин щодо наявності
дійсного підпису керівника позивача на оспорюваному договорі, то прийняті у
даній справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа передачі до
господарського суду першої інстанції на новий розгляд.

Під
час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до
уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного
та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в
залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства,
вирішити спір.

Керуючись
ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну
скаргу Сільськогосподарського кооперативу “Іскра“ задовольнити.

Рішення
Господарського суду Полтавської області від 12.06.2007р.  та постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 26.07.2007р. у справі № 16/246 скасувати,
а справу направити на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Головуючий
- суддя                                                     Кривда
Д.С.

судді
Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.