ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 34/645

24.03.08

За позовом

Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах»

до

Суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи Б’яловецької Людмили Яківни

про

стягнення 66 500 грн.

Суддя

Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –

Кур’ята І.В. (довіреність б/н від 05.11.2007);

від відповідача –

Уколов О.Л. (довіреність б/н від 02.02.2007).

СУТЬ СПОРУ:

Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах»(далі –Позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи Б’яловецької Людмили Яківни (далі –Відповідач) про стягнення 66 500 грн. безпідставно набутих грошей.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач помилково та безпідставно перерахував на рахунок Відповідача 66 500 грн., а тому відповідно до пункту 2 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) Відповідач зобов’язаний повернути Позивачу 66 500 грн., як набуті без достатньої правової підстави. При цьому, Позивач зазначає, що вказані кошти були ним перераховані на підставі договору на надання посередницьких послуг № 022/СПД від 01.07.2005, укладеного між Позивачем та Відповідачем, (далі –Договір), проте Київським апеляційним господарським судом у постанові від 28.08.2007 по справі № 18/242 встановлений факт неукладеності вказаного Договору.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що підстави для застосування норм цивільно-правового інституту набуття (збереження) майна без достатньої правової підстави відсутні, оскільки спірні грошові кошти були перераховані на достатніх правових підставах. Крім того, Відповідач зазначає, що Позивач відповідно до платіжних доручень №№ 793, 794 від 30.08.2006, № 3114 від 23.06.2006, № 5332 від 02.11.2006 сплатив йому кошти у сумі 66 500 грн., на підставі актів здачі-приймання робіт № 002-06/БЯЛ від 05.06.2006, № 003-06/БЯЛ від 05.06.2006,№ 007-06/БЯЛ від 03.07.2006, № 008-06/БЯЛ від 05.07.2006, складених між Позивачем та Відповідачем.

У судових засіданнях 06.02.2008, 19.03.2008 оголошувались перерви до 20.02.2008, 24.03.2008, відповідно.

Розгляд справи відкладався.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

01.07.2005 між сторонами у справі було укладено Договір, за умовами якого Позивач доручає, а Відповідач бере на себе зобов’язання надати послуги по встановленню договірних відносин між Відповідачем та іншими особами (юридичними та/або фізичними).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що винагорода, яку сплачує Позивач Відповідачеві, залежить від конкретних обсягів наданих послуг Відповідачем і встановлюється в акті здачі-приймання робіт.

Термін оплати винагороди встановлюється актом здачі-приймання робіт з надання послуг, але не може бути пізнішим останнього робочого дня кварталу, в якому складений відповідний акт.

05.06.2006 між Позивачем та Відповідачем було складено акт здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування № 002-06/БЯЛ, відповідно до якого винагорода Відповідача за цим актом становить 16 661 грн.

05.06.2006 між Позивачем та Відповідачем було складено акт здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування № 003-06/БЯЛ, відповідно до якого винагорода Відповідача за цим актом становить 26 280 грн.

03.07.2006 між Позивачем та Відповідачем було складено акт здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування № 007-06/БЯЛ, відповідно до якого винагорода Відповідача за цим актом становить 17 953 грн.

05.07.2006 між Позивачем та Відповідачем було складено акт здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування №008-06/БЯЛ, відповідно до якого винагорода Відповідача за цим актом становить 34615 грн.

Таким чином, винагорода Відповідача за вказаними актами становить 96 049 грн.

23.06.2006 Відповідач платіжним дорученням № 3114 перерахував Відповідачу комісійну винагороду за виконану роботу в сумі 12 100 грн. згідно з Договором та актом здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування №002-06/БЯЛ від 05.06.2006.

30.08.2006 Відповідач платіжним дорученням № 793 перерахував Відповідачу комісійну винагороду за виконану роботу в сумі 17 953 грн. згідно з Договором та актом здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування № 007-06/БЯЛ від 03.07.2006.

30.08.2006 Відповідач платіжним дорученням № 794 перерахував Відповідачу комісійну винагороду за виконану роботу в сумі 26 447 грн. згідно з Договором та актом здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування № 008-06/БЯЛ від 05.07.2006.

02.11.2006 Відповідач платіжним дорученням № 5332 перерахував Відповідачу комісійну винагороду за виконану роботу в сумі 10 000 грн. згідно з Договором та актом здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування № 003-06/БЯЛ від 05.06.2006.

Отже, Позивач на підставі вказаних платіжних доручень перерахував Відповідачу 66 500 грн., як комісійну винагороду за виконані роботи, зокрема, за вищевказаними актами здачі-приймання робіт.

З матеріалів справи також вбачається, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2007 у справі № 18/242 за позовом Відповідача до Позивача про стягнення 260 965,6 грн. скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 29.05.2007 про задоволення позову та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено повністю.

Київським апеляційним господарським судом у зазначеній справі №18/242, зокрема, було встановлено, що Відповідачем не доведено того факту, що ним виконувались роботи (в т.ч. і за вищевказаними актами здачі-приймання робіт) саме за Договором. Крім того, апеляційний суд зазначив, що Договір датований 01.07.2005, а відповідно до пункту 6.1 даного Договору: «Цей договір набуває чинності з 03.11.2004р.», у зв’язку із чим суд дійшов висновку про те, що строк дії Договору сторони не узгодили, а тому це може бути підставою для визнання Договору неукладеним.

Згідно з частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, оскільки апеляційним господарським судом у справі №18/242 було встановлено, що роботи прийняті за актами здачі-приймання робіт № 002-06/БЯЛ від 05.06.2006, № 003-06/БЯЛ від 05.06.2006, № 007-06/БЯЛ від 03.07.2006, № 008-06/БЯЛ від 05.07.2006 виконані не за спірним Договором, то дана обставина вважається доведеною.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі –ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина 1 статті 837 ЦК України).

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних норм та за встановлених судом обставин, між сторонами у справі були укладені правочини (договори підряду), про що свідчать вищевказані акти здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи не вбачається, що вказані правочини (договори підряду) на підставі яких були складені вищевказані акти здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування були визнані в судовому порядку недійсними.

Згідно з частиною 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 2 статті 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, Відповідач правомірно набув комісійну винагороду в сумі 66 500 грн., так як ця винагорода була набута Відповідачем на підставі актів здачі-приймання робіт на надання посередницьких послуг у сфері страхування, які як свідчать матеріали справи не були визнані в судовому порядку недійсними.

Позивачем заявлено позов на підставі статті 1212 ЦК України.

Згідно з частиною 1, пунктом 3 частини 3 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач отримав спірне майно (гроші) на підставі складених між сторонами актів здачі-приймання робіт.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено, що спірні гроші були отримані Відповідачем без достатньої правової підстави або що підстава, на якій вони були набуті, згодом відпала (правочини на підставі яких складені акти здачі-приймання робіт визнані недійсними, тощо).

Крім того, відповідно до статті 389 ЦК України гроші, а також цінні папери на пред'явника не можуть бути витребувані від добросовісного набувача.

Відтак, позовна вимога про стягнення з Відповідача 66500 грн. є незаконною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денногс строку з дня його прийняття.

Суддя

Сташків Р.Б.

Повний текст рішення підписано 24.03.2008