ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 12/132-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Дніпропетровської міської ради

на постанову

від 01.11.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 12/123-07 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

ТзОВ "Едем-ЮГ"

до

Дніпропетровської міської ради

Дніпропетровського управління земельних ресурсів

про

зобов'язання укласти договір оренди земельної ділянки

у справі взяли участь представники

позивача: Безруков Д.С., довір. від 30.01.08

відповідача: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.07 (суддя Жукова Л.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.07 (колегія суддів у складі: Євстигнеєва О.С., Лотоцької Л.О., Бахмат Р.М.), позовні вимоги задоволено. Зобов'язано Дніпропетровську міську раду укласти з ТзОВ "Едем-ЮГ" новий договір оренди земельної ділянки площею 0,0193 га за адресою м.Дніпропетровськ Кіровський район, просп. К.Маркса, 113 на той самий строк і на тих самих умовах.

Судові рішення мотивовані посиланням на ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами Дніпропетровська міська рада звернулась з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального права. Суди не застосували ст. 124 Земельного Кодексу України, якою визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Отже, термін дії договору оренди між сторонами у справі скінчився ще 08.10.05, а внесення змін, на думку скаржника, до неіснуючого договору неможливо. Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" не передбачено автоматичного поновлення договору оренди. Окрім цього, суди не звернули увагу на наявність листа –повідомлення Комітету земельних відносин в якому зазначалося про заперечення на поновлення договору оренди.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради ХХ1У скликання № 283/12 від 08.10.2003 року „Про передачу земельної ділянки по проспекту Карла Маркса, 113 (Кіровський район) в оренду товариству з обмеженою відповідальністю „ЕДЕМ-ЮГ" для будівництва будівлі торговельного призначення" був затверджений проект відведення земельної ділянки площею 0,0193 га (кадастровий номер :06:090:0091) і зазначена земельна ділянка передана в оренду строком на два роки TOB „ЕДЕМ-ЮГ" для будівництва будівлі торговельного призначення за рахунок земель, не наданих у власність або користування. Зобов'язано позивача одержати в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міської ради дозвіл на проведення будівельних робіт, укласти з міською радою у тримісячний строк договір оренди земельної ділянки, забезпечити збереження та вільний доступ до мереж міських інженерних комунікацій, протягом 10 днів з моменту введення об'єкту в експлуатацію звернутися до Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів для забезпечення оформлення документів на право користування земельною ділянкою по фактичному розміщенню об'єкта.

На підставі зазначеного рішення 18.11.2003 року між Дніпропетровською міською радою і TOB „ЕДЕМ-ЮГ" був укладений договір оренди земельної ділянки державної власності, відповідно до якого Дніпропетровська міська рада (орендодавець) передає, а TOB „ЕДЕМ-ЮГ" (орендар) приймає в оренду земельну ділянку площею 0,0193 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Кіровський район, проспект Карла Маркса, 113 для будівництва будівлі торговельного призначення (п.1.1 Договору).

Термін дії договору був визначений сторонами до 08.10.2005 року (п.2.1).

При цьому у договорі зазначено, що після закінчення терміну договору його дія скінчується, а для продовження дії договору орендар зобов'язаний у місячний термін до закінчення строку оренди звернутися до орендодавця з відповідним клопотанням (п.2.3).

Сторонами також були узгоджені і інші суттєві умови договору.

Укладений між сторонами договір оренди був нотаріально посвідчений (18.11.2003 року) і зареєстрований у встановленому законом порядку (реєстраційний номер 4549 від 26.11.2003 року).

08.09.2005 року за вих. № 08/2 відповідач звернувся до міського голови м. Дніпропетровська із клопотанням щодо продовження строку дії договору.

04.11.2005 року від голови комітету земельних відносин Дніпропетровської міської ради на адресу відповідача надійшов лист-повідомлення № 7/5-432, у якому зазначено, то комітет від імені міської ради повідомляє про заперечення поновити договір оренди і просив звернутися до Управління земельних ресурсів з примірником договору для державної реєстрації факту закінчення договору оренди. При цьому голова комітету посилався на рішення Дніпропетровської міської ради від 02.06.2004 року №54/17, яким було вирішено, що всі договори оренди земельних ділянок припиняються у разі закінчення строку дії, на який їх було укладено.

02.02.2006 року на ім'я міського голови позивач направив лист № 02/1, у якому повідомив про закінчення договору оренди земельної ділянки, про сплату у повному обсязі платежів і просив продовжити договір на той самий строк.

Згідно статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Зі змісту статті 9 Земельного кодексу України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що розпорядження землями територіальної громади, у тому числі надання їх в оренду або у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

За частиною 1 статті 124 Кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини 3 статті 16 Закону України "Про оренду землі" сторони укладають договір оренди землі лише у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України вказує на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Касаційна інстанція звертає увагу на те, що позивач на підставі ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" вважає, що він має переважне право на поновлення договору оренди (арк. 52). Проте, судами попередніх інстанцій не з’ясовано чи має намір орендодавець передати займану позивачем земельну ділянку в оренду іншим особам. Якщо такого наміру не має, то відсутні рівні умови для реалізації переважного права попереднього орендаря на продовження договору оренди на новий строк.

Закон України "Про оренду землі" передбачає умови при яких договір оренди підлягає поновленню (ч.3 ст. 33). Вказана норма передбачає обов’язковість пролонгації договору оренди земельної ділянки (на той самий строк і на тих самих умовах) в разі відсутності письмових заперечень орендодавця у формі листа-повідомлення протягом одного місяця після закінчення строку договору та не вимагає додаткового звернення орендаря з клопотання про продовження дії договору оренди в якості підстави для його пролонгації.

Судами попередніх інстанцій не встановлено факти направлення орендодавцем по договору відповідного листа-повідомлення в межах місячного терміну після закінчення строку дії договору орендарю про небажання продовжувати договір. За таких обставин не виключається наявність підстав вважати, що договір оренди земельної ділянки від 18.11.2003 р. не припинився 08.10.2005 р. та вже був пролонгованим на той же п’ятирічний термін на момент прийняття судом рішення.

При цьому колегія зазначає, що не слід ототожнювати правовий інститут пролонгації договору оренди земельної ділянки (продовження договору на той же строк та на тих самих умовах), закріплений ч.3 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі", який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та переважного права добросовісного орендаря, за інших рівних умов, на поновлення договору оренди на новий строк, що, як правило, здійснюється шляхом переукладення договору (ч.1, 2 ст. 33, ЗУ "Про оренду землі").

При вирішенні спору відповідно ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не може застосовувати акти державних та інших органів якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Питання захисту прав позивача порушених міською радою неправомірними діями (рішення про відмову надати землю), або бездіяльністю (залишення клопотання без розгляду) розглядаються судами в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що розпорядження землями територіальної громади у тому числі надання їх в оренду або у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог законодавства, що регулює земельні правовідносини. Заяви зацікавлених осіб до суду про зобов’язання відповідної ради передати земельну ділянку в оренду або у власність задоволенню не підлягають.

З огляду на вищезазначене колегія суддів дійшла висновку, що судом попередніх інстанцій не повно встановили обставини справи, що до предмету позову, його підстав, що є порушенням вимог ст. 43 ГПК України і призвело до неможливості перевірити правильність юридичної оцінки всіх обставин справи та застосування до них норм діючого законодавства.

Порушення норм процесуального права відповідно ст. 11110 є підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень.

При повторному розгляді справи необхідно усунути зазначені недоліки, достовірно з’ясувати всі обставини справи, надати ім. належну юридичну оцінку і винести обґрунтоване, законне рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що прийняті у справі рішення та постанова попередніх судових інстанцій підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції .

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -12 ГПК України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської міської ради задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.07 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.07 у справі № 12/123-07 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун