ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 р.

№ 19/99а

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”, м. Горлівка Донецької області (далі –ВАТ “Донецькобленерго”)

на рішення господарського суду Донецької області від 09.07.2007 та

постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.10.2007

зі справи № 19/99а

за позовом ВАТ “Донецькобленерго”

до Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Донецьк (далі –територіальне відділення АМК)

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії територіального відділення АМК від 27.07.2005 № 42 зі справи № 01-26-13/2005.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача –Заматова Р.В.,

відповідача –Бахарєвої О.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.07.2007 (суддя Дучал Н.М.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.10.2007 (колегія суддів у складі: Алєєва І.В. - головуючий, судді Акулова Н.В. і М’ясищев А.М.), у задоволенні позову відмовлено. У прийнятті зазначеного рішення та постанови попередні судові інстанції з посиланням, зокрема, на статтю 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (далі –Закон) виходили з того, що позов подано після закінчення передбаченого цією нормою строку оскарження рішення територіального відділення АМК.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ВАТ “Донецькобленерго” просить скасувати оскаржувані рішення та постанову з даної справи та задовольнити позовні вимоги зі справи. Скаргу мотивовано неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм матеріального права, в тому числі статей 40, 217, 223, 249 Господарського кодексу України і статті 257 Цивільного кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу територіальне відділення АМК заперечує проти вимог і доводів скаржника, зазначаючи про невідповідність їх обставинам справи і приписам чинного законодавства, та просить оскаржувані судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”.

Отже, розгляд даної справи здійснюється за правилами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень з даної справи та передачі останньої на новий розгляд до суду першої інстанції з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі встановлено, зокрема, що:

- згідно з рішенням адміністративної колегії територіального відділення АМК від 27.07.2005 № 42 (далі –оспорюване рішення):

·          визнано, що ВАТ “Донецькобленерго” у 2004 році і першому півріччі 2005 року займало монопольне становище на ринку передачі електричної енергії (далі –електроенергія) місцевими електричними мережами у межах території розташування власних електричних мереж у Донецькій області;

·          визнано, що ВАТ “Донецькобленерго”, застосовуючи порядок нарахування плати за послуги електропостачання при недовантаженні вимірювальних трансформаторів струму за умов відсутності в договорі на постачання електроенергії даних про час роботи електроустановок без додаткового узгодження із споживачем цієї величини до проведення розрахунків, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 та визначене частиною першою статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій суб’єктом господарювання, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку;

·          відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону на ВАТ “Донецькобленерго” накладено штраф у сумі 1 000 грн.;

·          ВАТ “Донецькобленерго” зобов’язано припинити порушення, про що повідомити територіальне відділення АМК у місячний термін з моменту отримання копії цього рішення;

- оспорюване рішення прийнято 27.07.2005, а оскаржено ВАТ “Донецькобленерго” у березні 2007 року (позовна заява надіслана 07.03.2007).

Відповідно до частини першої статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Отже, розглядаючи дану справу, попередні судові інстанції повинні були з’ясувати день одержання оспорюваного рішення позивачем у даній справі (ВАТ “Донецькобленерго”), оскільки ця обставина входить до предмету доказування в ній та має значення для правильного висновку про додержання чи недодержання названим товариством відповідного строку. Однак названі судові інстанції цього не здійснили, зазначену дату не з’ясували та в судових рішеннях не відобразили (встановили лише дату прийняття згаданого рішення). У зв’язку з цим попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування припису частини першої статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно встановити зазначену в цій постанові обставину, дати їй належну юридичну оцінку та правильно застосувати норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго” задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 09.07.2007 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.10.2007 зі справи № 19/99а скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов