ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 р.

№ 2/47

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Козир Т.П.

суддів :

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ВАТ “Веретено”

на постанову

від 10.10.2007 р. Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 2/47

за позовом

ВАТ “Веретено”

(надалі –Товариство)

До

ВАТ “Український науково-дослідний інститут текстильної

промисловості”

(надалі –Інститут)

третя особа

Регіональне відділення Фонду

державного майна по м. Києву

Про

визнання права власності,

зобов’язання вчинити дії та

визнання дій протиправними

за участю представників:

від позивача

- Ревунов О.В.

від відповідача

- Миронюк К.Г., Синельникова В.І.

від третьої особи

- Євтодьєва І.М.

В С Т А Н О В И В:

За наслідком уточнення позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України позивач пред'явив в господарському суді міста Києва вимоги про: визнання протиправними та незаконними дії Товариства, яке є правонаступником ОП "Веретено", та дії Інституту, який є правонаступником ОП "Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості", щодо передачі нерухомого майна за актом прийому-передачі з балансу на баланс; визнання за Товариством право власності на об'єкт нерухомого майна –будівлю столової та адміністративного корпусу (літера "Б"), загальною площею 1818,9 кв. м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122; визнання за Товариством право власності на об'єкт нерухомого майна –нежитлові приміщення буд. дослідної бази, гараж (літера "Г"), загальною площею 421,3 кв. м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122; зобов'язання Інституту звільнити та повернути Товариству приміщення об'єкту нерухомого майна, а саме: частину будівлі столової та адміністративного корпусу (літера "Б") –весь третій поверх площею 496,1 кв. м., другого поверху 129,1 кв. м. та 76,7 кв. м. першого поверху, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122, а також нежитлові приміщення буд. дослідної бази, гараж (літера "Г"), загальною площею 421,3 кв. м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122.

Відповідач та третя особа проти пред'явлених вимог заперечували.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.07.2007 р. (судді: Домнічева І.О., Літвінова М.Є., Копитова О.С.), з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 18.07.2007 р., позов задоволено частково: визнано за Товариством право власності на об'єкт нерухомого майна –будівлю столової та адміністративного корпусу (літера "Б") загальною площею 1818,9 кв. м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122; визнано за Товариством право власності на об'єкт нерухомого майна –нежитлові приміщення буд. дослідної бази, гараж (літера "Г") загальною площею 421,3 кв. м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122; зобов'язано Інститут повернути та звільнити приміщення об'єкту нерухомого майна, а саме частину будівлі столової та адміністративного корпусу (літера "Б") –весь третій поверх площею 496,1 кв. м., 129,1 кв. м. другого поверху та 76,7 кв. м. першого поверху, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122, а також нежитлові приміщення буд. дослідної бази, гараж (літера "Г") загальною площею 421,3 кв. м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122. В іншій частині позовних вимог провадження у справі припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2007 р. (судді: Мартюк А.І., Лосєв А.М., Зубець Л.П.) рішення господарського суду міста Києва від 17.07.2007 р. скасовано в частині задоволення позовних вимог та прийнято в цій частині нове рішення про відмову в позові; в іншій частині рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним господарським судом, Товариство та Інститут були створенні у процесі проведення приватизації шляхом перетворення орендних підприємств у відкриті акціонерні товариства.

В процесі проведення приватизації Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву передало до статутних фондів позивача і відповідача майно, зважаючи на його фактичне використання та облік на балансі підприємств.

Під час приватизації Інституту Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву було затверджено План приватизації Орендного підприємства "Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості", в якому визначено майно, належне об'єкту приватизації, тобто вказаному підприємству, яке передається до його статутного фонду. Зокрема, в п. 3.7 Плану приватизації передбачено, що земельна ділянка, на якій розташована територія Орендного підприємства "Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості", обмежується Орендним підприємством "Веретено", вул. Жуковського, вул. Коломіївська, та заводом "Комаш". Адміністративно-лабораторні приміщення розташовані на третьому і частково другому поверсі триповерхового будинку. Експериментальна дільниця розташована в окремому двоповерховому будинку.

Перелік нерухомого майна, переданого у власність Інституту, визначений в листі Регіонального відділення Фонду державного майна України № 30-03/5928 від 20.11.2000 р., відповідно до якого до статутного фонду відповідача передано наступне нерухоме майно: будівля експериментальної дільниці, розташована за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122, вартістю 692371 тис. крб.; гараж, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122; будинок адмін. управління, розташований за адресою: м. Київ, вул. Козацька, 122, вартістю 875175 тис. крб.

В матеріалах справи міститься Свідоцтво про право власності від 08.02.2005 р., видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яким посвідчено, що Інституту на праві колективної власності належить майновий комплекс площею 1900,40 кв. м., розташований у м. Києві по вул. Козацька, 122, до складу якого входять: будівля експериментальної дільниці (літера И) площею 1866,90 кв. м., нежиле приміщення № 1 (групи приміщень № 5) - гараж (Літера Г) площею 33,50 кв. м.

З метою належного забезпечення захисту права власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб до запровадження єдиної системи державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 затверджено Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (надалі –Тимчасове положення).

В додатку № 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення наведено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Зокрема, відповідно до п. 15 Додатку №1, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення засновника про створення державної (національної) акціонерної компанії, державної (національної) холдингової компанії, відкритого акціонерного товариства, створеного в процесі приватизації (корпоратизації), та акт приймання-передавання нерухомого майна або перелік зазначеного майна, наданий засновником чи державним органом приватизації.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд вказав на те, що акт прийому-передачі та План приватизації, надані відповідачем, не є документами, на підставі яких до статутного капіталу товариства у процесі приватизації може бути включено майно.

Проте, як підставно враховано апеляційним господарським судом, включення майна до статутного капіталу Інституту у процесі приватизації відбувалось не на підставі акту прийому-передачі та/або Плану приватизації, а на підставі Наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву № 1725 від 30.08.1996 р. та Переліку нерухомого майна, що передається у власність Інституту № 30-03/5928 від 20.11.2000 р., що відповідає приписам п. 15 Додатку № 1 Тимчасового положення.

Тому, суд апеляційної інстанції правомірно спростував необґрунтовані висновки суду першої інстанції про відсутність у Інституту правовстановлюючих документів, на підставі яких у встановленому порядку проводилась реєстрація права власності на об'єкти спірного нерухомого майна.

Також, місцевий господарський суд послався на те, що на момент укладення між Орендним підприємством "Веретено" та Фондом державного майна України договору оренди державного майна № 212 від 02.09.1994 р. була проведена інвентаризація майна, за результатами якої підтверджено наявність у володінні Орендного підприємства "Веретено" нерухомого майна, зокрема: буд. столова адмін. корпус (літера "Б"), нежитлові приміщення буд. дослідної бази, гараж (літера "Г").

Проте, як досліджено апеляційним господарським судом, із Інвентаризаційного опису основних фондів № 01 та Протоколу засідання інвентаризаційної комісії № 1 від 18.07.1994 р. неможливо встановити, яке саме майно було фактично передано Орендному підприємству "Веретено", оскільки вартість переданих в оренду основних фондів значно менша ніж загальна вартість основних фондів самого підприємства.

Окрім того, згідно з п. 7.1 договору оренди № 212 від 02.09.1994 р., строк його дії за домовленістю сторін визначений в 1 рік, тобто до 02.09.1995 р., а належних та допустимих доказів на підтвердження пролонгації договору не надано.

Апеляційним судом встановлено, що Товариство було засновано у відповідності до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву від 16.04.1996 р. шляхом перетворення Орендного підприємства "Веретено". Процес приватизації позивача завершено у 2000 р., що підтверджується відповідним наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву № 185 від 15.03.2000 р.

У відповідності до наказу № 612 від 16.04.2000 р. "Про перетворення орендного підприємства у відкрите акціонерне товариство", Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву було складено Перелік нерухомого майна, яке передається у власність Товариству (надалі –Перелік).

Згідно даного Переліку (пункти 2, 5) у власність Товариству передавались наступні об'єкти нерухомості, розташовані у м. Києві по вул. Козачий, 122: Буд. столова адм. корп. балансовою вартістю крб.; вартість, за якою об'єкт включено до статутного фонду товариства, складає крб.; Буд. дослідної бази, гараж балансовою вартістю 100716000 грн.; вартість, за якою об'єкт включено до статутного фонду товариства, 0 крб.

Товариство зверталось до Регіонального відділення Фонду державного майна України у м. Києві з листом № 113-6 від 01.07.2004 р., в якому просило внести зміни до переліку нерухомого майна, яке передано у власність Товариству, а саме в пункти 2, 5 переліку, у зв'язку із допущенням помилки, оскільки частина приміщень вказаних будівель знаходилась на балансі Українського науково-дослідного інституту текстильної промисловості.

На запит Товариства, враховуючи передачу частини приміщень в будівлях адміністративного корпусу та дослідної бази з балансу Орендного підприємства "Веретено" на баланс Орендного підприємства "Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості", Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву було внесені зміни до Переліку нерухомого майна № 30-03/2777 від 02.06.2000 р. до пунктів 2, 5 Переліку, а саме: частина будівлі адм. корп., їдальня, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Козача, 122, балансовою вартістю крб., вартість, за якою об'єкт включено до статутного фонду товариства, становить крб.; частина будівлі дослідної бази, гараж, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Козача, 122, балансовою вартістю 100716000 грн., вартість, за якою об'єкт включено до статутного фонду товариства, становить 0 крб.

Дослідивши незмінність балансової вартості об'єктів нерухомого майна, вказані в Переліку від 02.06.2000 р. та у змінах до нього від 19.07.2004 р., суд апеляційної інстанції належним чином спростував безпідставні твердження господарського суду першої інстанції про те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву позбавило Товариство його права власності на певне майно та здійснило самовільний перерозподіл майна між підприємствами. При цьому, апеляційний суд мотивовано вказав про необґрунтованість тверджень Товариства щодо неправомірності звернення виконуючого обов'язки директора позивача до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву з листом про внесення відповідних змін до Переліку нерухомого майна.

Апеляційним судом встановлено, що спірні об'єкти нерухомого майна на момент проведення приватизації на балансі позивача не обліковувались. При визначенні вартості цілісного майнового комплексу позивача не було враховано вартість майна, переданого відповідачу, і вартість майна не була врахована при визначені розміру статутного фонду Товариства. Тому, майно не увійшло до статутного фонду позивача при здійсненні приватизації.

Твердження суду першої інстанції про безвідплатне набуття відповідачем права власності на спірне нерухоме майно мотивовано спростовано судом апеляційної інстанції з посиланням на те, що на момент приватизації статутний фонд відповідача включав в себе частку Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву у розмірі 47,4 %, а також частку Орендного підприємства "Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості" у розмірі 52,6 %. Частка Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву у розмірі 29,41 % за пільговими умовами продажу була викуплена акціонерами Інституту, а 17,59 % продано на конкурсі з інвестиційними зобов'язаннями.

Зобов'язавши Інститут звільнити та повернути Товариству об'єкти нерухомості, а саме дослідну базу та гараж (літера "Г") загальною площею 421,3 кв. м., місцевий господарський суд не встановив обставини наявності приміщень на балансі відповідача.

Приймаючи постанову апеляційний господарський суд обґрунтовано вказав про те, що Інститут набув право власності на спірне нерухоме майно у процесі здійснення приватизації, а спірні об'єкти нерухомого майна були передано відповідачу не Товариством, а Регіональним відділенням Фонду державного майна України як внесок до статутного фонду. Дії Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву щодо передачі нерухомого майна до статутного фонду відповідача в суді не оспорювались і не були визнані судом протиправними.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарський суд апеляційної інстанції в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101, 104 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; обґрунтовано поставив під сумнів помилкові висновки господарського суду першої інстанції; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, апеляційний господарський суд повно з’ясував обставини, які мали значення для її правильного розгляду. Висновки апеляційного суду, якими спростовано необґрунтовані твердження місцевого господарського суду, а також обставини, на які посилалось Товариство в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. На підставі встановлених фактичних обставин судом апеляційної інстанції з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, підставно скасовано рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог, обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності та зобов'язання звільнити і повернути приміщення, а також правомірно залишено без змін рішення в частині припинення провадження у справі за вимогами про визнання дій сторін незаконними та протиправними. Як наслідок, прийнята судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ “Веретено” залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2007 р. у справі № 2/47 залишити без змін.

Головуючий, суддя Т. Козир

С у д д і Н. Мележик

О. Подоляк