ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 р.

№ 37/275

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Михайлюка М.В.,

Суддів :

Дунаєвської Н.Г.

Рибака В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2007 року

у справі

№ 37/275 господарського суду м. Києва

за позовом

ВАТ по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз"

до

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

про

визнання правочину недійсним

за участю представників сторін :

позивача

Кузнєцова В.О.,

відповідача

Лебедюк Ю.А.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.07.2007 р. у справі № 37/275 (суддя: Кондратова І.Д.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2007 р. (судді: Зеленін В.О., Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.) позов задоволено: визнано недійсним правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" № 31/19-3214 від 06.04.2007 року.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просив судові рішення у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарськими судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановили господарські суди, 06.04.2007 р. відповідач надіслав на адресу позивача заяву № 31/19-3214 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої він зменшив дебіторську заборгованість позивача на суму 5068187,32 грн. за договором № 10/16-1454 від 25.12.2000 р. та 458236,74 грн. за договором № 06/01-746 від 28.12.2001 р., а також 86587,20 грн. за договором № 06/04-248 від 24.02.2004 р., що відобразив в бухгалтерському обліку суму 5613011,26 грн. як зменшення кредиторської заборгованості перед позивачем за договором № 06/07-219 від 01.02.2007 р.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним зарахування зустрічних однорідних вимог, посилаючись на те, що сума 5068187,32 грн. є спірною, а тому не може зараховуватися як зустрічні однорідні вимоги.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних, прав та обов’язків. Згідно ст.601 ЦК України зобов’язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що станом на день складання заяви № 31/19-3214 від 06.04.2007 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог строк виконання зобов’язання ВАТ по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" щодо оплати відповідачу 5068187,32 грн. за договором від 25.12.2000 р. № 10/16-1454 не настав, оскільки заборгованість по даному договору є спірною, рішення господарського суду м. Києва у справі №10/79(12/112/3/2) за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ВАТ по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" про стягнення боргу по договору від 25.12.2000 р. № 10/16-1454 не прийнято і законної сили не набрало.

Водночас, апеляційний господарський суд відхилив доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі, оскільки суму боргу за договором № 10/16-1454 від 25.12.2000 р., яку зараховано як зустрічну однорідну вимогу, позивач оспорює взагалі, посилаючись на повну сплату заборгованості.

Щодо сум, які підлягали стягненню з позивача на користь відповідача згідно рішень господарського суду, то суди прийшли до висновку, що зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконавчого провадження неможливе.

З огляду на наведене, господарські суди прийшли до висновку про задоволення позову.

Однак, погодитись з висновками місцевого та апеляційного господарських судів неможливо, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 43, 47, 43 ГПК України суди не забезпечили повний, всебічний, і об’єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а відтак прийняті у справі рішення недостатньо обґрунтовані.

Зокрема, господарські суди не звернули увагу на те, що у матеріалах справи відсутній договір № 10/16-1454 від 25.12.2000 р., яким визначені зобов’язання сторін та строки їх виконання, а відтак дійшли передчасного висновку про те, що строк виконання зобов’язання за даних договором не наступив. Господарські суди також не перевірили питання щодо розрахунків між сторонами за даним договором.

При цьому, господарський суд, з огляду на положення ст. 38 ГПК України, не позбавлений права витребувати у сторін докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Водночас, господарські суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до помилкового висновку про неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання рішення суду, адже чинне законодавство, зокрема, Закон України "Про виконавче провадження", не містить заборон щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання судового рішення. Для вчинення цього правочину потрібна лише наявність умов, встановлених ст. 601 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи вищенаведене, рішення господарського суду м. Києва від 05.07.2007 р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2007 р. у справі № 37/275 підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 ГПК України, Вищий господарський суд України ,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду м. Києва від 05.07.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2007 року у справі №37/275 скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Головуючий, суддя М.Михайлюк

Судді Н.Дунаєвська

В.Рибак