ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 22/118

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

суддів

Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю "Таіз"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.11.2007р.

у справі

господарського суду

№ 22/118

Полтавської області

за позовом

державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

до

товариства з обмеженою відповідальністю "Таіз"

про

за участю представників сторін:

позивача -

відповідача -

стягнення 14 110,00грн.

пр. Чемерис А.О. –дов. №1207-НЮ від 28.04.07р.

пр. Кириченко О.Ю. –дов. від 11.04.07р.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 року державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Таіз" про стягнення з відповідача на користь позивача 14 110,00грн. штрафу за неправильне зазначення у залізничній накладній коду вантажоодержувача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.07.2007р. (суддя Штофель Н.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено, посилаючись на те, що невірно зазначений відповідачем код вантажоодержувача не є підставою для притягнення відповідача до відповідальності, оскільки саме таке порушення не передбачено п.122 Статуту залізниць України.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулось з апеляційною скаргою до Київського міжобласного апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.11.2007р. (судді Андрейцева Г.М., Агрикова О.В., Рудченко С.Г) рішення господарського суду Полтавської області скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі, посилаючись на те, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Таіз" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, оскільки, на думку скаржника, оскаржувана постанова прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права права.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що в грудні 2006 року відповідно до накладної №44021532 зі станції Супрунівка Південної залізниці на станцію Святошин Південно-Західної залізниці відправлено вагон за №24390544 з вантажем - папір.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у вищезазначеній накладній вантажовідправником –товариством з обмеженою відповідальністю "Таіз", невірно зазначено код одержувача вантажу, тобто у накладній №44021532 замість коду одержувача вантажу –видавництва "Преса України" 2560, невірно вказано код 4124, про що 04.12.2006р. на станції Святошин Південно-Західної залізниці складено Акт загальної форми №31.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про транспорт", підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Згідно п. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею, накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 24 Статуту Залізниць України передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (п.129 Статуту залізниць України).

Згідно з п. 2.1 "Правил оформлення перевізних документів", затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за №644, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен зазначити точне й повне найменування установи, підприємства, організації, особи - відправника вантажу та його цифровий код.

Відповідно до п.5.5. Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно п.122 Статуту залізниць України.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що факт неправильного зазначення вантажовідправником коду одержувача вантажу засвідчений належним документом (Акт загальної форми № 31).

Згідно до п.122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із п.118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до п.118 Статуту залізниць України, штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі перевізної плати за всю відстань перевезення.

Передбачений п.122 Статуту залізниць України штраф є забезпеченням належного виконання відправником зобов'язань, які випливають з договору залізничного перевезення вантажів, оформленого відповідною накладною.

Відповідно до п. 3.15 Роз'яснень президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. № 04-5/601, у застосуванні п.118 Статуту слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Також, згідно з п.3.23 вищезазначених роз'яснень президії Вищого господарського суду України, передбачений п.122 Статуту штраф за неправильно зазначені відомості про масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача стягується з відправника. Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним указаних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках передбачених п.129 Статуту залізниць України.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що судом апеляційної інстанції досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Таіз" залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.11.2007р. по справі №22/118 залишити без змін.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді Т. Данилова

І. Ходаківська