ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" вересня 2008 р.

Справа  № 31/88-08-3770

Позивач:
підприємець ОСОБА_1

Відповідач:
Виконавчий комітет Одеської міської Ради

про часткове визнання недійсним
рішення

Суддя господарського суду

Одеської області Лєсогоров В.М.

В засіданні приймали участь
представники:

від
позивача: ОСОБА_1

від
відповідача:ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ:
позивач вимагає рішення від 20.05.2008 року № 517 Виконавчого комітету Одеської
міської Ради «Про демонтаж некапітальних пунктів дрібно -роздрібної
торговельної мережі»в частині п. 32 додатку, щодо демонтажу кіоску по
Миколаївській дорозі, 297, який належить позивачу визнати недійсним, оскільки
це рішення прийнято з порушенням компетенції відповідача та права власності
позивача.

Позивач позов підтримав.

Представник відповідача позов не
визнала та пояснила, що позивач не вказав які норми права були порушені,
рішення відповідача обовґязкове для виконання, договір оренди комунального
майна позивачем не укладався.

Матеріалами справи встановлено:

За договором від 10.09.1996 року
відповідач продав ТОВ «ВС»зупинковий комплекс у м. Одесі по Миколаївській
дорозі, зупинка «Лузанівка»в місто, площею 27 м.кв.

За договором від 30.11.1999 року
ТОВ «ВС»продало позивачу зупинковий комплекс з металопластику у м. Одесі по
Миколаївській дорозі, зупинка «Лузанівка»в місто, площею 27 м.кв. за 65 000 грн.
Право власності у позивача виникає після оплати.

Відповідно до квитанції до
прибутково -касового ордеру від 30.11.1999 року, позивач сплатив ТОВ «ВС»65 000
грн. по вказаному договору.

Відповідно до акту від 30.11.1999
року ТОВ «ВС»передало позивачу приміщення площею 27 м.кв. уАДРЕСА_1.

Рішенням від 20.05.2008 року № 517
«Про демонтаж некапітальних пунктів дрібно -роздрібної торговельної мережі»
Виконавчий комітет Одеської міської Ради вирішив провести демонтаж
некапітальних пунктів дрібно -роздрібної торговельної мережі згідно з додатком.
Відповідно до п. 32 Додатку до цього рішення демонтажу підлягає кіоск по
Миколаївській дорозі, 297, який належить позивачу.

Суд дослідив інші матеріали які є у
справі, і які не впливають на юридичні правовідносини сторін у поточному спорі.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України - органи державної влади та органи місцевого  самоврядування, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України - ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 86 ЦК України від
1963 року який діяв станом на дату купівлі позивачем зупинкового комплексу -
право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється
законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в   Україні виступає в таких формах: приватна,
колективна, державна.

Відповідно до ст. 128 ЦК України
від 1963 року який діяв станом на дату купівлі позивачем зупинкового комплексу
- право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про
власність»який діяв станом на дату купівлі позивачем зупинкового комплексу -
суб'єктами права приватної власності в Україні є громадяни України,  громадяни інших радянських республік, іноземні
громадяни та особи без громадянства.

Відповідно до ст. 204 ЦК України -
правочин є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України -
право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 325 ЦК України -
суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ст. 328 ЦК України -
право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 393 ЦК України -
правовий акт органу державної влади, органу влади

Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та
скасовується.

Відповідно до ст. 20 ГК України -
держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має  право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:
визнання повністю або частково недійсними актів органів державної  влади та органів місцевого самоврядування,
актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні
інтереси суб'єкта господарювання або
споживачів.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про
місцеве самоврядування в Україні»- органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,  передбачені Конституцією і законами України…

Відповідно до ст. 73 ЗУ «Про
місцеве самоврядування в Україні»- акти ради,
сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її
створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої
влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами     та
організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» - виконавчий комітет сільської, селищної, міської,
районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх  повноважень приймає рішення. Акти органів та
посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до розґяснення ВГСУ №
02-5/35 від 26.01.2000 року «Про деякі питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»- 2.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного  законодавства та/або визначеній законом
компетенції органу, який видав цей акт.
Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку
з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача
у справі.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, законодавство яке регулює спірні правовідносини, суд зробив
наступні висновки.

На підставі договору від 30.11.1999
року, починаючи з 30.11.1999 року позивач набув право приватної власності на
зупинковий комплекс з металопластику у м. Одесі по Миколаївській дорозі, 297,
зупинка «Лузанівка»в місто, площею 27 м.кв. Цей договір є правомірним оскільки
його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом
недійсним. Право власності за цим договором набуте позивачем  правомірно, оскільки інше прямо не випливає
із закону і незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Рішенням від 20.05.2008 року № 517
«Про демонтаж некапітальних пунктів дрібно -роздрібної торговельної мережі»
відповідач вирішив провести демонтаж некапітальних пунктів дрібно -роздрібної
торговельної мережі згідно з додатком. Відповідно до п. 32 Додатку до цього
рішення демонтажу підлягає кіоск по Миколаївській дорозі, 297, який належить
позивачу.

Це рішення в оскарженій частині
прийнято з порушенням компетенції відповідача, вказаних вище законодавчих актів
та права власності позивача, оскільки відповідач зобовґязаний діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, які не передбачають для відповідача права приймати рішення
про демонтаж обґєктів які належать іншим особам на праві приватної власності.

Оскільки вказане рішення в
оскарженій частині є незаконним і таким, що порушує право власності позивача,
позов підлягає задоволенню.

Суд відхиляє правові позиції
відповідача з наступних підстав.

Твердження відповідача про те, що
позивач не вказав які норми права були порушені не відповідає дійсності, що
убачається з позовної заяви. Твердження відповідача про те, що рішення
відповідача обовґязкове для виконання, не виключає права позивача на оскарження
цього рішення. Твердження відповідача про те, що позивач не уклав договір
оренди комунального майна не стосується спірних правовідносин, оскільки позивач
вимагає судового захисту щодо майна яке є його а не комунальною власністю.

Судові витрати у справі по держмиту
та за ІТЗ судового процесу слід покласти на відповідача в звґязку з
задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Рішення від 20.05.2008 року № 517
Виконавчого комітету Одеської міської Ради «Про демонтаж некапітальних пунктів
дрібно -роздрібної торговельної мережі»в частині п. 32 додатку, щодо демонтажу
кіоску по Миколаївській дорозі, 297, який належить підприємцю ОСОБА_1 -визнати
недійсним.

Стягнути з Виконавчого комітету
Одеської міської Ради код 04056919 (м. Одеса, Думська площа, 1) на користь
підприємця ОСОБА_1 код (м. Одеса, вул. Марсельська, 27, кв. 57) -85
грн. по держмиту, 118 грн. за ІТЗ судового процесу.

Датою складання рішення відповідно
ст. 84 ГПК України визначити 18.09.2008
року.

Рішення набуває законної сили з
30.09.2008 р.

Суддя
Лєсогоров
В. М.