ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

29.01.2008

Справа №2-1/17489-2007

За позовом Прокурора Центрального району в м. Сімферополі (95000, м. Сімферополь, вул. К. Лібкнехта, 2) в інтересах держави в особі виконавчого комітету Сімферопольської міської ради (95006, м. Сімферополь, вул. Товстого, 15)

До відповідачів 1) Фонду майна АР Крим (95000, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, 17)

2) Відкритого акціонерного товариства «Кримбуд» (95000, м. Сімферополь, вул. Фрунзе, 41)

Про визнання нечинними наказів

Суддя Л. О. Ковтун

З а у ч а с т ю п р е д с т а в н и к і в :

Від позивача – Лисякова М. П., довіреність у справі

Від відповідачів - 1) Камєнєва І. О., довіреність у справі; 2)Архіпова Л. П., довіреність у справі

За участю прокурора – Горна К. В., посвідчення №04070

Сутність спору: Прокурор Центрального району м. Сімферополя звернувся до господарського суду АР Крим із позовною заявою в інтересах держави в особі виконавчого комітету Сімферопольської міської ради та просить визнати нечинним наказ Фонду майна АР Крим від 25.09.1996р. №1493 «Про створення відкритого акціонерного товариства «Кримбуд», м. Сімферополь» та наказ Фонду майна АР Крим №2081 від 17.12.1996р. «Про збільшення статутного фонду ВАТ «Кримбуд» в частині передачі до статутного фонду товариства гуртожитків.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями Житлового кодексу Української РСР, який діяв на час прийняття оспорюваних наказів, а саме, прокурор зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Житлового кодексу УРСР житловий фонд місцевих рад перебуває у віданні місцевих рад народних депутатів. Крім того, прокурор посилається на положення ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст. 5 Житлового кодексу УРСР, відповідно яких об’єкти державного житлового фонду підлягають поступовій передачі до відання місцевих рад у встановленому законом порядку.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Крім того, у письмових поясненнях позивач зазначив, що відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності» об’єктами передачі є житловий фонд та об’єкти інфраструктури, які не увійшли до статутного фонду господарських товариств, створених у процесі приватизації. Крім того, позивач зазначив, що не заперечує проти прийняття об’єктів житлового фонду до комунальної власності у встановленому порядку відповідно до Положення про порядок передачі до комунальної власності державного житлового фонду, який знаходився у повному віданні або оперативному управленні підприємств, установ та організацій від 06.11.1995р. №891.

Перший відповідач у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав. Як зазначає перший відповідач, Фонд майна АР Крим, відповідно до законодавства в редакції станом на час прийняття оспорюваних наказів, згідно п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. №2482-ХІІ, в разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, в повному господарському віданні яких знаходиться державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається в комунальну власність відповідних місцевих рад. За такими обставинами, як вважає перший відповідач, законодавчо не було встановлено обмежень саме щодо передачі гуртожитків у статутній фонд підприємств, які створювалися в процесі корпоратизації та приватизації.

Також, перший відповідач звернув увагу на те, що строки позовної давності сплили як у розумінні перехідних положень Цивільного кодексу України, так й розумінні Цивільного кодексу УРСР від 1963р.

Проте, у зв’язку з тим, що відповідачем не заявлялося клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності ані у відзиві на позов, ані у судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позовні вимоги по суті, оскільки у розумінні ст. 267 Цивільного кодексу України, у суду відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Другий відповідач, ВАТ «Кримбуд» вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, при цьому, другий відповідач вважає, що у зв’язку з закінчення приватизації, викупу акцій у Фонду майна АР Крим, а також у зв’язку з тим, що у статутному фонді товариства не маж державної власності примусове вилучення зі статутного фонду майна, яке йому належить не припускається.

Слухання по справі відкладалося у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини, оцінивши докази суд –

ВСТАНОВИВ:

Наказом Фонду майна АР Крим №1493 від 25.09.1996р. „Про створення Відкритого акціонерного товариства «Кримбуд», м. Сімферополь» на підставі Указів Президента Украни від 26.11.1994р. №699/94 «Про заходи із забезпечення прав громадян на використання приватизованих майнових сертифікатів» та від 19.03.1996р. №194/96 «Про завдання та особливості приватизації державного майна у 1996р.», Програми приватизації майна державних підприємств в Республіці Крим на 1996р., затвердженою Постановою Верховної Ради Криму №854-1 від 04.07.1996р., було створено ВАТ «Кримбуд» статутний фонд якого склав 2757670 грн., у тому числі й нерухоме майно на суму 970062 грн. відповідно до додатку до наказу.

Наказом Фонду майна АР Крим від 18.12.1996р. №2081 «Про збільшення Статутного фонду ВАТ «Кримбуд» на підставі проведеної експертної оцінки, затвердженої наказом Фонду майна А Крим №2061 від 13.12.1996р. було вирішено викласти п. 3 Наказу Фонду майна АР Крим від 25.09.1996р. №1493 в наступній редакції «Внести до статутного фонду ВАТ державне майно та грошові кошти на суму 2910739 грн., у тому числі й нерухоме майно на суму 1152751 грн. відповідно до додатку на дійсного наказу.

Як вбачається з акту прийому-передачі державного майна, яке передається Фондом майна АР Крим у власність Відкритого акціонерного товариства «Кримбуд», створеного відповідно до наказу №1493 від 25.09.1996р. та наказу від 18.12.1996р. «Про збільшення Статутного фонду ВАТ «Кримбуд», товариство прийняло серед іншого, зокрема, гуртожиток по вул. Житкова, 76, інвентарний номер 010, вартістю 151014 грн., гуртожиток по вул. Захарова, 15 в м. Сімферополі, інвентарний номер 011, вартістю 44456 грн., гуртожиток по вул. Барикадна, 70 вартістю 115226 грн., інвентарний номер 026, гуртожиток по вул. Захарова, 9/1, інвентарний номер 035, вартістю 15058 грн., гуртожиток по вул. Руська, 103-а, інвентарний номер 039, вартістю 54618 грн., гуртожиток по вул. Севастопольська, 116, інвентарний номер 072, вартістю 295781 грн., гуртожиток по вул. Кржижановського, 6, інвентарний номер 008, вартістю 17351 грн., гуртожиток по вул. Яблочкова, 23/4, інвентарний номер 029, вартістю 99642 грн.

Слід зазначити, що суд не може погодитися із твердженнями позивача та прокурора щодо того, що оспорюваними наказами були порушені норми Житлового кодексу УРСР. Так, відповідно до положень ст. 5 Житлового кодексу УРСР в редакції, яка діяла на час прийняття оспорюваних наказів, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих Рад народних депутатів у порядку і в строки, що визначаються Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР. Жилі будинки, споруджені з залученням у порядку пайової участі коштів державних підприємств, установ, організацій, зараховуються (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР) до житлового фонду місцевих Рад народних депутатів, коли функції єдиного замовника по спорудженню цих будинків виконував виконавчий комітет Ради народних депутатів.

Проте, ані зазначеною статтею, ані Житловим кодексом УРСР взагалі не регулюється процедура приватизації державного майна.

Суд дійшов висновку, також, що не можна погодитись із посиланням позивача на положення ст 3 3 Закону Укани «Про приватизації державного майна», оскільки відповідно до п. 2 ст 3 зазначеного закону в редакції, яка діяла на час прийняття оспорюваних наказів, дія цього Закону не поширювалася на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються; зміну організаційно-правових форм власності колгоспів, підприємств споживчої кооперації.

Правові засади приватизації житлового фонду, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». При цьому, слід зазначити, що в редакції станом на 25.09.1996р. та 18.12.1996р. (остання редакція зазначеного закону відбулася станом на час прийняття оспорюваних наказів 22.02.1994р.) відповідно п. 9 ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду” в разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Таким чином, на час прийняття наказів про внесення до статутного фонду ВАТ «Кримбуд» гуртожитків законодавчо не було встанволено обмежень щодо можливості приватизації гуртожитків, що й було враховано Фондом майна АР Крим при прийнятті оспорюваних наказів.

Здебільшого, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно ст. 115 Цивільного кодексу України та ст. 140 Господарського кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Відповідно до положень Цивільного кодексу УРСР від 1963 року, який діяв на час їх прийняття, другий відповідач набув права власності на гуртожитки з часу їх передачі за актом.

Відповідно Роз’ясненням Президії Вищого арбітражного суду України N 02-5/35 від 26.01.2000 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

За такими обставинами, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, у зв’язку з тим, що на час прийняття оспорюваних наказів Фонду майна АР Крим від 25.09.1996р. №1493 «Про створення відкритого акціонерного товариства «Кримбуд», м. Сімферополь» та наказ Фонду майна АР Крим №2081 від 17.12.1996р. «Про збільшення статутного фонду ВАТ «Кримбуд», Фонд майна АР Крим діяв відповідно до законодавства, яке діяло на час їх прийняття.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ковтун Л.А.