ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2008 р.

Справа № 6/912/07

за позовом

СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20.

до 1 відповідача

ТОВ “Салон молодожонів”, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 110-А.

до 2 відповідача

Приватного підприємства “Агро-К”, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 1.

про

Визнання угоди недійсною

Суддя                                                                                                     Ткаченко О.В.

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача

Бойко О.В.

Від 1 відповідача

Маліченко Л.Т.

Від 2 відповідача

Не з’явився.

Суть спору: Позивач, СДПІ з ВПП у м. Миколаєві звернулася до господарського суду Миколаївської області з адміністративним позовом до відповідачів ПП „ Агро-К” та ТОВ „Салон молодожонів” про визнання недійсними укладених між ними договору купівлі-продажу №18 від 26.11.2002 на суму 18200,14 грн., усних угод купівлі-продажу від 2003 року на суми 12350 грн. та 10200 грн. і просила суд на підставі ст. 49 ЦК УРСР 1963 року стягнути з ПП „Агро-К” все одержане підприємством за угодами на користь ТОВ „Салон молодожонів”, а з ТОВ „Салон молодожонів” у дохід держави вартість отриманого за цими угодами, а саме 40750,14 грн.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив вищезазначені угоди визнати недійсними на підставі ст.ст.207-208 ГК України.

Спеціалізованою державної податкової інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві було встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Салон молодожонів» та приватним підприємством «Агро-К»укладено договір № 18 від 26.11.2002р. про купівлю-продаж металопластикових конструкції, склопакетів, відливів, підвіконня та усні угоди купівлі-продажу металопластикових виробів і офісних меблів на загальну суму 40750 грн. 14 коп.

На виконання умов зазначених договорів ПП «Агро-К»продало ТОВ «Салон-молодожонів»металопластикові конструкції, склопакети, відливи, підвіконня, офісні меблі та інші металопластикові вироби, що підтверджується рахунками №52 від 26.11.2002р., №7 від 26.01.2003р. та №77 від 21.05.2003р. накладні №176 від 26.11.2002р., №16/03 від 28.01.2003р. та №26/5 від 26.05.2003р. та податковими накладними №95 від 26.11.2002р., №16/03 від 28.01.2003р.

ТОВ «Салон молодожонів», в свою чергу, в рахунок оплати вартості отриманих товарів за вказаними договорами перерахувало на рахунок ПП «Агро-К»грошові кошти в сумі 40 750 грн. 14 коп., про що свідчать платіжні доручення №341 від 9.12.2002р. на суму 18 200 грн. 14 коп., №31 від 28.01.2003р. на суму 12 350 грн. 00 коп. та №153 від 23.05.2003р. на суму 10 200 грн. 00 коп.

Також, було встановлено, що державна реєстрація приватного підприємства «Агро-К»та його діяльність здійснювалась в порушення вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.05.2004р. по справі №2-1243/2004р. установчі та реєстраційні документи приватного підприємства «Агро-К»були визнані недійсними, а саме:

- Статут приватного підприємства «Агро-К», зареєстрований Реєстраційно-ліцензійною палатою виконавчого комітету Миколаївської міської ради 04.09.2001р., з моменту реєстрації з - 04.09.2001 р.

- Свідоцтво платника податку на додану вартість, видане приватному підприємству «Агро-К»ДШ у Ленінському районі м . Миколаєва №19608963, з моменту видачі з 24.10.2001р.

В ході розгляду справи № 2-1243/2004р. було встановлено, що засновник Купча Леонід Вікторович на прохання невстановлених осіб підписав Статут приватного підприємства «Агро-К»за грошову винагороду.

Купча Леонід Вікторович, як керівник відповідача, ніяких документів, пов'язаних з фінансової діяльністю ПП «Агро-К», не підписував, угод від імені ПП «Агро-К»не укладав, наміру сплачувати до державного бюджету податки та займатися підприємницькою діяльністю не мав.

Тобто, укладаючи угоди, ПП «Агро-К»мало на меті приховування прибутків, отриманих від реалізації товарів. Подібні дії суперечать вимогам статті 67 Конституції України, що встановлює, що кожний зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Відповідно до ч.1ст.208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру обох сторін - у разі виконання зобов’язання обома сторонами в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов’язанням, а у разі виконання зобов’язання лише однією стороною з другої стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

У зв'язку з тим, що ПП «Агро-К»мало на меті приховування прибутків, отриманих від реалізації товарів, то умисел на укладання угоди з метою, що завідомо суперечила інтересам держави та суспільству, мав місце з боку ПП «Агро-К».

Суду не надано доказів того, що угоди між сторонами суперечать інтересам держави та не відповідають вимогам Закону.

На думку позивача угода між ТОВ „Салон молодожонів” та ПП „Агро-К”, укладені з метою надання юридичної правдоподібності перерахуванню грошових коштів з несплатою податкових зобов'язань, що суперечить інтересам держави.

На підставі цього позивач вважає, що діяльність ПП „Агро-К” була завідомо суперечна інтересам держави i суспільства, а спірні угоди та зобов'язання укладені з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, отже останні слід визнати недійсними на підставі статті 207 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що угоди між відповідачами були укладені в письмовій та усній формі, що відповідало чинному на день їх укладення законодавству, зокрема ст.ст. 43-44 ЦК України, тобто між сторонами погоджені всі істотні умови, і досягнута домовленість щодо їхнього виконання.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави i суспільства, може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Тобто, необхідною умовою для визнання недійсною відповідно до статті 207 ГК України угоди, укладеної з метою, завідомо суперечною інтересам держави i суспільства, є наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди i суперечність її мети інтересам держави i суспільства i прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Відповідно до норм ст. 71 КАС України обов'язок щодо доказування покладається на позивача - суб'єкта владних повноважень у даному випадку ДПІ.

Позивачем по справi не надано доказів того, що угоди між сторонами суперечать інтересам держави та не відповідають вимогам Закону , а також не доведено, що при укладанні угоди ПП „Агро-К” мало мету, завідомо суперечну інтересам держави i суспільства. Позивач не надав доказів наявності відповідної мети і у ТОВ „Салон молодожонів”.

Суд вважає безпідставними посилання СДПІ з ВПП у м. Миколаєві на рішення Ленінського районного суду та визнання відповідачем Купча Л.В. позовних вимог ДПІ у Ленінському районі, правонаступником якої є СДПІ з ВПП у м. Миколаєві.

Сам факт порушень при реєстрації підприємства не свідчить про наявність протиправного умислу при укладанні та виконанні конкретної угоди (господарського зобов'язання). Угоди укладалися відповідачами до прийняття рішення Ленінським районним судом міста Миколаєва у відношенні ПП „Агро-К”. Відповідно до довідок реєструючих органів ПП „Агро-К” з єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців не виключено.

Доказів того, що при підписанні та виконанні, як письмової так і усних угод у осіб, які діяли від імені підприємств був протиправний умисел, на що конкретно він був направлений, не надано. Висновки СДПІ з ВПП у м. Миколаєві ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, СДПІ з ВПП у м. Миколаєві не надало доказів наявності обставин, якими вона обґрунтовує позовні вимоги.

Враховуючи наведене позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В позові відмовити.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

О.В.Ткаченко