ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2008 р.

№
30/39

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Борденюк
Є.М. (головуючий),

Харченка
В.М.,

Гончарука
П.А.

розглянувши  у відкритому

судовому
засіданні у м. Києві

за
участю представника позивача:

ОСОБА_1
та представника відповідача -ОСОБА_2

касаційну
скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_3

на
постанову

від
13.05.2008

Київського
апеляційного

господарського
суду

у
справі

№ 30/39

господарського
суду

міста
Києва

за
позовом

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Бріз-Інвест"

до

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_3

про

стягнення
4115,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

У
грудні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю
"Бріз-Інвест" звернулось з позовом до суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення з відповідача 2659,58 грн.
неустойки, 430,66 грн. річних та 1025,08 грн. інфляційних.

Рішенням
господарського суду міста Києва від 20.03.2008 у справі № 30/39 позовні вимоги
задоволено. Стягнено з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 на користь
ТзОВ "Бріз-Інвест" 2659,58 грн. неустойки, 430,66 грн. річних та
1025,08 грн. інфляційних.

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2008, за тією ж справою,
вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У
касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення господарського суду
першої інстанції від 20.03.2008, постанову апеляційного суду від 13.05.2008 та
прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Свої вимоги
скаржник мотивує тим, що судом при прийнятті постанови порушено норми
процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 9, 762 ЦК України,
ст.ст. 174, 175, 193, 223, 230, 232 ГК України.

Відзиву
на касаційну скаргу позивач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши
доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність
застосування Київським апеляційним господарським судом норм процесуального та
матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

До
такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій, і це відповідає наявним матеріалам
справи, 20.12.2003 між сторонами у справі був укладений договір оренди № 17/03,
згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове
користування нежитлове приміщення площею 43 м2, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, на другому поверсі.

Умовами
договору було передбачено, що розмір орендної плати становить 5500,56 грн. на
місяць, а відповідно до умов додаткової угоди від 14.08.2006 до вказаного
договору, розмір орендної плати збільшився до 7648,55 грн. При цьому, сторони
визначили, що орендна плата сплачується орендарем щомісяця авансом не пізніше
20 числа місяця, що передує поточному. Орендар щомісяця сплачує комунальні
послуги за користування приміщенням шляхом компенсації орендодавцю вартості
комунальних послуг у відповідності з рахунками.

Крім
того, відповідно до умов договору, орендар зобов'язався сплачувати виставлені
орендодавцем рахунки протягом 5 календарних днів з моменту їх виставлення, а за
прострочення орендної плати відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,06 %
за кожен день прострочення від несплаченої в строк суми. При цьому, сторони в
договорі встановили, якщо прострочення орендної плати складає більше п'яти
банківських днів відповідач сплачує штраф у розмірі 20% від простроченої
орендної плати.

Судами
також було встановлено, що відповідач з лютого 2005 року по червень 2007 року
сплачував орендну плату та комунальні платежі з порушенням строків, визначених
умовами договору. У цьому ж зв'язку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вищенаведеним
обставинам, які повністю відповідають наявним матеріалам справи, суди дали
належну оцінку і з урахуванням вимог ст.ст. 258, 525, 526, 546, 610, 625 ЦК України,
ст. 223 ГК України, дійшли до правильного висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача 2659,58 грн.
неустойки, 430,66 грн. річних та 1025,08 грн. інфляційних.

Посилання
скаржника у касаційній скарзі на те, що позивач на підставі умов договору
повинен був використати авансові платежі для сплати будь-яких видів неустойки,
також були предметом судового дослідження у судах попередніх інстанцій і
обґрунтовано не прийняті до уваги, оскільки умови договору передбачають лише
таке право, а не обов'язок позивача.

Враховуючи
вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що інші наведені у касаційній скарзі
доводи висновків попередніх судових інстанцій не спростовують, суд не приймає
їх до уваги і вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам діючого
законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Постанову
Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 та рішення
господарського суду міста Києва від 20.03.2008 у справі № 30/39 залишити без
змін.

Головуючий
Борденюк
Є.М.

Суддя
Харченко В.М.

Суддя
Гончарук П.А.