Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2008 р. Справа № 35/147-07

Колегія суддів у складі: головуючого судді Афанасьєва В.В.,

судді Бухана А.І.,

судді Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –Гавріш Н.С.- дов.

відповідача –Купчанко М.Л. –дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 98Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 04 грудня 2007 року у справі № 35/147-07

за позовом Акціонерного товариства «Агросервіс-Україна», м. Харків

до Відкритого акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе», м. Харків

про стягнення 370960,94 грн.

встановила:

Позивач, АТ «Агросервіс-Україна», звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 370960,94 грн. заборгованості на підставі укладених між сторонами договорів, а також сплачених позивачем сум держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04 грудня 2007 року у справі № 35/147-07 (суддя Швед Е.Ю.) позов задоволено повністю. З відповідача на користь позивача стягнуто 370928,94 грн. основного боргу, 3709,6 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 04 грудня 2007 року по справі № 35/147-07 та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи. Свої вимоги відповідач обгрунтовує тим, що у відношенні нього порушена процедура банкрутства, здійснено публікацію та затверджений реєстр вимог кредиторів. Оскільки позивачем у процедурі банкрутства не було заявлено кредиторських вимог стосовно спірної суми (конкурсні вимоги), такі вимоги є погашеними.

Позивач заперечує проти апеляційної скарги відповідача, вважає рішення господарського суду Харківської області по даній справі законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Позивач вважає, що судом повно та всебічно досліджені всі обставини справи, та всі необхідні докази. У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що порушення провадження по даній справі було здійснено до порушення провадження справи про банкрутство відповідача, та, оскільки на час публікації і затвердження реєстру вимог кредиторів дана справа не була розглянута, позивач не міг звернутися з майновими вимогами у справі про банкрутство відповідача. Також, позивач вказує, що Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»не регулює порядок вирішення спорів, які виникають поза межами цього Закону.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судових засіданнях пояснення їх уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою, позивач посилався на те, що між сторонами по даній справі існували договірні стосунки на підставі укладених договорів. Позивач свої договірні зобов‘язання виконав у повному обсязі, що підтверджується залученими до матеріалів справи актами виконаних робіт, а відповідач, в порушення умов укладених договорів, розрахунки за виконані роботи здійснив неповністю, у зв‘язку з чим у нього виникла заборгованість, яку позивач і просить стягнути в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, місцевий господарський суд посилався на підтвердженість їх матеріалами справи та відповідність нормам чинного законодавства. При цьому, місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні було зазначено, що подання позову передувало порушенню провадження у справі про банкрутство відповідача, а введення мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується лише стягнення на підставі виконавчих документів та незастосування штрафних санкцій і неустойки.

Як свідчать матеріали справи, у 2004-2005 роках між сторонами по справі дійсно існували договірні стосунки на підставі укладених договорів на проведення будівельно–ремонтних робіт, що підтверджується залученими до матеріалів справи договорами: № 87 від 04.09.2003 року, № 45 від 15.04.2004 року, № 35 від 30.08.2004 року, № 40 від 01.11.2004 року, № 07 від 11.01.2005 року, № 21/30 від 23.05.2005 року, № 21/31 від 23.05.2005 року.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що за своєю правовою природою вищевказані договори є договорами підряду.

Умовами укладених договорів та додаткових угод до них сторони визначили предмет договору, порядок розрахунків, а саме, що оплата здійснюється щомісячно, на підставі довідки № 3 за фактично виконані роботи. Простроченою вважається заборгованість з 8 –го дня після пред’явлення підрядником платіжного документу або з дня передачі одного екземпляру форми № 3 для оплати замовником своїм платіжним дорученням.

До матеріалів справи позивачем надані належним чином підписані довідки про вартість виконаних підрядних робіт (КБ - 3) та акти виконаних підрядних робіт (КБ –2). Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких зауважень та претензій щодо строків та якості виконаних робіт відповідачем не було надано.

Матеріалами справи та розрахунком основної суми боргу підтверджено, що у спірний період позивачем виконано будівельних робіт на суму 1388420,51 грн., а відповідачем виконані роботи оплачено частково –в сумі 1017459,57 грн. Таким чином, як вірно встановлено місцевим господарським судом, станом на день подання позову у відповідача існувала заборгованість перед позивачем в розмірі 370960 ,94 грн. (розрахунок –т. 2. арк. справи16-17).

Колегія суддів зазначає, що суму боргу відповідач не оскаржує, а лише посилається на її погашення у відповідності до приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(оскільки позивач у встановлений вказаним Законом строк не звернувся з заявою про визнання його вимог в процедурі банкрутства підприємства відповідача).

Ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Такий же обов’язок покладено на учасників договірних відносин ст. 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Із врахуванням положень вищеназваних статей та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом зроблені вірні висновки щодо доведеності позовних вимог про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 370960,94 грн.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що оскаржувана сума заборгованості дійсно виникла у відповідача перед позивачем до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача (тобто, відповідно до приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»позивач є конкурсним кредитором).

Разом з тим, як вірно встановлено місцевим господарським судом, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується лише стягнення на підставі виконавчих документів та незастосування штрафних санкцій і неустойки.

Чинним цивільним, господарським та господарсько-процесуальним законодавством не передбачено підстав для відмови у позові, а також підстав для припинення зобов‘язань у разі визнання боржника банкрутом. Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом обгрунтовано не прийнято до уваги посилання відповідача на положення вищеназваного Закону.

Питання ж щодо можливості стягнення спірної суми, можливості включення її до реєстру вимог кредиторів, (інше), не є предметом даного судового провадження та повинно вирішуватись компетентними органами у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження»та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи, на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 04 грудня 2007 року у справі № 35/147-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Головуючий суддя Афанасьєв В.В.

Суддя Бухан А.І.

Суддя Шевель О.В.