ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 35/50

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

касаційну скаргу

судовому засіданні у м. Києві

Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів міста Києва "Київавтошляхміст"

на постанову

від 13.06.2007

Київського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 35/50

господарського суду

міста Києва

за позовом

Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів міста Києва "Київавтошляхміст"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Скарби"

про

стягнення 22573,02 грн.

Представники сторін в судове засідання не з’явилися, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів міста Києва "Київавтошляхміст" звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Скарби" про стягнення з відповідача 11820,00 грн. заборгованості по орендній платі, 8400,79 грн. пені, 1997,63 грн. інфляційних та 354,60 грн. річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.03.2007 у справі № 35/50 позов задоволено частково. Стягнено з ТзОВ "Видавничий дім "Скарби" на користь комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів міста Києва "Київавтошляхміст" 4088,81 грн. заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 11 від 25.06.2002, 588,79 грн. інфляційних, 122,66 грн. річних та 776,06 грн. пені. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду від 13.06.2007, рішення господарського суду першої інстанції від 01.03.2007 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 33, 35 ГПК України, ст.ст. 762, 785 ЦК України, ст. 188 ГК України.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 25.06.2002 між сторонами у справі був укладений договір оренди нерухомого майна № 11, згідно умов якого позивач на підставі розпорядження Київського міського голови від 16.05.2002 передав, а відповідач прийняв в оренду нежиле приміщення на другому поверсі, загальною площею 509,5 м2 за адресою: м. Київ, пр. Возз’єднання, 2.

Умовами зазначеного договору було передбачено, що за користування об’єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату у сумі 1467,36 грн., яка визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради № 366/1342 від 05.07.2001. При цьому, орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності щомісячно не пізніше 30 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Строк дії цього договору був встановлений сторонами з 25 червня 2002 року по 25 червня 2005 року, а 25.06.2005 між сторонами було укладено додаткову угоду, в якій сторони погодили подовжити термін оренди до 25 вересня 2005 року. Крім того, сторони в договорі передбачили, що після закінчення строку дії цього договору об’єкт оренди має бути звільнений і переданий орендодавцю за актом приймання-передачі. При цьому, за час фактичного користування об’єктом оренди після припинення дії цього договору та до передачі об’єкта оренди за актом орендар зобов’язаний внести плату за користування ним в розмірі орендної плати.

Судами також було встановлено, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, обґрунтовував його тим, що відповідач в порушення умов договору своєчасно орендоване приміщення не звільнив і не передав його за актом прийому-передачі позивачу.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем за період з 20 жовтня 2004 року по 11 квітня 2005 року, та починаючи з 16.10.2006 року об’єкт оренди не використовувався, оскільки вказане приміщення не опалювалось і у цьому зв’язку його заборгованість з орендної плати за період з 01.08.2005 по 14.10.2005 складає 4088,81 грн., яка підлягає стягненню з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 5576,32 грн.

З такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, стверджував про те, що всупереч умовам договору орендоване приміщення було звільнено відповідачем лише 31.01.2006.

У цьому ж зв’язку, на підтвердження зазначеного факту, позивач послався на рішення господарського суду м. Києва від 18.10.2005 у справі № 3/487, яким позов комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" задоволено та зобов’язано ТзОВ "Видавничий дім "Скарби" звільнити другий поверх нежилого приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, пр. Возз’єднання, 2, загальною площею 509,5 м2, повернувши його позивачу по акту прийому-передачі, шляхом виселення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2006, вищезазначене судове рішення у справі № 3/487 залишено без змін.

Обґрунтованість таких посилань позивача судами перевірена не була, а надані у цьому ж зв’язку судові рішення не були досліджені судами та залишені ними без будь-якої оцінки. У цьому ж зв’язку, судами не було перевірено час звільнення приміщення відповідачем, оскільки цю обставину суди встановили як таку, на яку посилався позивач, однак своїх висновків щодо цього суди не зробили.

В той же час, приймаючи оскаржувані судові рішення, суди взяли до уваги посилання відповідача про те, що в період з 20 жовтня 2004 року по 11 квітня 2005 року, та починаючи з 16.10.2006 оспорюване приміщення не опалювалось, а тому відповідач ним не користувався.

Проте, поклавши в основу судових рішень вищезазначені пояснення відповідача, суди, всупереч вимогам ст.ст. 47, 43, 84 ГПК України, не перевірили чи відповідають вони дійсності та не вказали, які саме документи свідчать про те, що в орендуємому приміщенні дійсно було відсутнє опалення. У цьому ж зв’язку, суди не з’ясували, які обставини справи дають підстави вважати, що відповідач дійсно не користувався приміщенням у вищезазначені періоди часу, оскільки сам по собі факт відсутності у приміщенні опалення ще не свідчить про те, що відповідач його не використовував, тим більше, що за обставинами справи № 3/487 суд, як це вбачається із постановленого ним рішення від 18.10.2005 з’ясував факт знаходження відповідача у орендованому приміщенні на вищенаведений період часу і за відповідних підстав зобов’язав його це приміщення звільнити, що, за твердженням позивача і відбулось 31.01.2006.

Оскільки надані по справі докази буди оцінені судами вибірково, а не у повній їх сукупності, постановлені ними рішення не можна вважати такими, що відповідають вимогам закону. Це дає підстави для їх скасування з передачею справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить врахувати вищенаведені недоліки, з’ясувати дійсність тих обставин, на які посилається кожна з сторін у своїх поясненнях по справі та встановити період часу, коли оспорюване приміщення використовувалось та було звільнено відповідачем. На підставі зібраних по справі доказів встановити її фактичні обставини та, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно із вимогами процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів міста Києва "Київавтошляхміст" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 01.03.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2007 у справі № 35/50 скасувати.

Справу направити до господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий Остапенко М.І.

Суддя Харченко В.М.

Суддя Борденюк Є.М.