ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2008 р.                                                            Справа № 02/282а

м. Черкаси, 11 год. 58 хв.

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Давиденко О.М., за участю представників:

позивача: Слуцька Н.Ю. –за довіреністю, відповідача: Коваленко М.П.- за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу

за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю

«Ліщинівське»

про стягнення 6736 грн.60 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про стягнення з відповідача 6736 грн. 60 коп., в тому числі 6301 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняте інвалідами у 2006 році у відповідача 1 робоче місце та 435 грн. 60 коп. пені за порушення строку сплати зазначених санкцій, з мотивів порушення відповідачем вимог статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у заявленій сумі, заперечила проти доводів відповідача та пояснила, що відповідач не виконав норматив, не створив 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів, як вимагається Законом, не вжив всіх необхідних заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів, так як звіти форми № 3-ПН до служби зайнятості не направляв, в зв’язку з чим державні органи зайнятості не мали достатньої інформації про можливість працевлаштування інвалідів у відповідача.

Відповідач у Поясненні на позовну заяву та представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову з мотивів його безпідставності та бездоказовості, просив відмовити позивачу в позові, оскільки до відповідача не було направлено жодного інваліда для працевлаштування і вони самостійно не зверталися, у с. Ліщинівка відсутні безробітні працездатні інваліди, що підтверджується довідкою Христинівського районного центру зайнятості, тому відповідач не мав можливості виконати встановлений законом норматив.

У судовому засіданні оголошувалася перерва із 28.01.2008 року по 06.02.2008 року.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд встановив наступне.

Згідно статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (далі - підприємства) у 2006 році встановлювався норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працювало від 8 до 25 осіб –у кількості одного робочого місця.

В частині 2 статті 19 вказано, що підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом.

В частині 4 статті 20 Закону вказано, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, фізичними особами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, у разі невиконання відповідачем у 2006 році встановленого законом нормативу, він зобов’язаний був сплатити адміністративно-господарські санкції не пізніше 15 квітня 2007 року.

Як вбачається із звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік і не заперечується відповідачем, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу в 2006 році у відповідача складала 97 осіб, отже, для відповідача норматив на 2006 рік складав 4 робочих місця для працевлаштування інвалідів.

У звіті відповідачем вказано, що в 2006 році на підприємстві працювали 3 інваліди.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав встановлений Законом норматив у 2006 році, що відповідно до статті 20 Закону є підставою для сплати відповідачем до 15 квітня 2007 року адміністративно-господарських санкцій.

Суд вважає необґрунтованими і не підтвердженими належними доказами доводи відповідача про неможливість виконання ним вимог Закону, виходячи із наступного.

В частині 3 статті 19 Закону вказано, що підприємства самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Згідно статті 18 Закону підприємства зобов’язані: 1) виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, 2) надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, 3) звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, аналіз правових норм про захист інвалідів дає підстави стверджувати про те, що обов’язок підприємства, встановлений Законом, полягає у тому, щоб підприємство виділило, створило робочі місця для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу (який підприємство повинно самостійно розраховувати) та надало державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. Ні Закон, ні позивач не зобов’язують підприємство підбирати та шукати інвалідів.

Відповідачем не подано суду доказів виділення і створення одного робочого місця для працевлаштування інваліда у 2006 році. Відповідач не заперечив той факт, що ним не подавалися до центру зайнятості звіти про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів у 2006 році. У листі Христинівського центру зайнятості № 100 від 31.01.2008 року, на який посилається відповідач, повідомляється про те, що протягом 2006 року громадяни з інвалідністю села Ліщинівка за послугами до центру зайнятості не звертались, однак, у ньому нічого не говориться про відсутність у вказаному селі працездатних інвалідів, як це стверджував відповідач. Тому вказаний лист Христинівського центру зайнятості не може підтверджувати неможливість виконання підприємством вказаних вище вимог Закону.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд вважає, що відповідач не довів і належними доказами не підтвердив виконання вимоги Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та вжиття ним у 2006 році всіх залежних від нього заходів для недопущення порушення вимог Закону, тому суд приходить до висновку про правомірність вимоги у позові про стягнення із відповідача адміністративно-господарських санкцій відповідно до статті 20 Закону.

Виходячи із даних Звіту відповідача про зайнятість інвалідів за 2006 рік, середня річна заробітна плата в 2006 році у відповідача складала 6 301 грн. З огляду на викладене, відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські санкції в сумі 6 301 грн.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

У зв’язку з невиконанням відповідачем вимог Закону, на підставі статті 20 Закону із відповідача підлягає стягненню пеня в заявленій позивачем сумі 435 грн. 60 коп. за несплату вказаної суми адміністративно-господарських санкцій у період із 16.04.2007 року по 04.01.2008 року.

Тобто, позов підлягає до задоволення у заявленій позивачем сумі.

На підставі ст. 94 КАС України з відповідача підлягає стягненню до Державного бюджету судовий збір в сумі 67 грн. 37 коп.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 94, 160 –163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" (20013, Черкаська область, Христинівський район, с. Ліщинівка, ідентифікаційний код 03794555):

а) на користь Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (м. Черкаси, проспект Хіміків, 50) адміністративно-господарські санкції в сумі 6 301 грн., 435 грн. 60 коп. пені;

б) в доход Державного бюджету України для зарахування на реєстраційний рахунок відділення державного казначейства у м. Черкаси № 0002, банк - Управління державного казначейства в Черкаській області, МФО 854018, код 22809222, код бюджетної класифікації 22090200, символ звітності банку 095, через державну податкову інспекцію –67 грн. 37 коп. судового збору.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                           А.Д. Пащенко

Постанова складена в повному обсязі 08.02.2008 року.