РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.08
Справа № 2/543пд

Судова колегія у складі: головуючого -
судді Седляр О.О., судді Мінської Т.М., судді Яресько Б.В.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1,                  м. Луганськ

до  Регіонального відділення Фонду Державного
майна України по Луганській області,                 м. Луганськ

Третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
-Луганський національний аграрний університет , м. Луганськ

Третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -
ОСОБА_2 , м. Луганськ

про  визнання недійсним договору оренди

за участю
представників сторін:

від позивача
-  ОСОБА_3, дов. від 10.04.07,

від
відповідача -Пономаренко Т.О.,
дов. від 13.06.07 № 88,

від 3-ої
особи ЛНАУ -Дорошенко Б.М.,
дов. від 25.01.07 № 113,

від 3-ої
особи ОСОБА_2 -ОСОБА_3, дов.
від 10.04.07 № 743661,

відповідно
до вимог ст. 77 ГПК України у засіданні суду було оголошено перерву з 13.02.08
до 29.02.08,

розпорядженням
заступника голови суду від 13.02.08, у зв'язку зі знаходженням судді Калашник
Т.Л. у відрядженні було здійснено заміну у складі колегії та введено до складу
колегії іншого суддю - Мінську Т.М.,

в с т а н о в и л а:

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про визнання
недійсним договору оренди державного майна від 30.03.01 № 000808/09, укладений
між Суб'єктом підприємницької діяльності -ОСОБА_1 та Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по Луганській області та додаткову угоду № 3 від
15.11.06 до договору з моменту їх укладання.

Відповідач
відзивом на позовну заяву від 30.10.07 № 1-8/798 позовні вимоги відхилив,
посилаючись на те, що:

- відповідно до вимог ст. 215
Цивільного кодексу України підстави для визнання даного договору оренди
недійсним відсутні;

- договір оренди державного майна
від 30.03.01 № 00088/09 припинив свою дію з 30.03.07 по закінченню строку дії.

Відповідно до пояснень по справі від
07.02.08 № 1-8/73 відповідач зазначив, що після укладення договору оренди від
30.03.01 № 000808/09 до подачі позовної заяви минуло понад три роки, тому він
просить застосувати строк позовної давності і відмовити позивачеві у
задоволенні позовної заяви.

3-я особа ЛНАУ відзивом на позовну
заяву, який здано до суду 07.12.07, позовні вимоги відхилила, посилаючись на
те, що:

- спірний договір укладено між
сторонами у відповідності з вимогами ст.ст. 3,2,6,12 Цивільного кодексу України
та відповідає вимогам ст. 10 Закону України «Про оренду державного та
комунального майна»;

-
актом від 11.10.06 позивач добровільно передав на баланс ЛНАУ
прибудоване приміщення та металевий кіоск ;

-  позивачем пропущено без
поважних причин строк позовної давності
передбачений ст. 257 Цивільного кодексу України;

- на момент укладення додаткової
угоди № 3 від 15.11.06. був складений акт про добровільну передачу позивачем
балансоутримувачу підсобного приміщення, тобто було визнання права власності
держави та права орендодавця на укладення угоди, а тому рішення третейського
суду від 07.09.07 про визнання права власності позивача на прибудоване до
об'єкта оренди підсобне приміщення, є протизаконним.

3-я особа ОСОБА_2, відзивом на
позовну заяву, який здано до суду 11.01.07, пояснила, що у квітні 2002 року
згідно листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по
Луганській області № 1-5/480 їй було надано дозвіл  на передачу у суборенду  44 кв. м. павільйону під торгівлю
продовольчими товарами. Після чого, 01.04.02, між нею та ОСОБА_1 було укладено
договір суборенди державного майна, який існував до 01.10.06. У січні 2004 року
їй був подарований металевий кіоск розміром 2х4м, що оформлено договором
дарування від 27.01.04, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4. У даному
кіоску з її  дозволу              здійснював торгівлю ОСОБА_1

Щодо перебудови павільйону
магазину та підсобного приміщення вона зазначила, що частину грошових коштів на
дане будівництво нею були надані ОСОБА_1, оскільки вона теж була зацікавлена в
благоустрої магазину та розвитку торгівлі. Від ОСОБА_1 її стало відомо про
надання згоди зі сторони Аграрного університету на дане будівництво.  У зв'язку з тим, що Луганський національний
аграрний університет  у літку 2007 року
почав вимагати повернення будівлі магазину «Барвинок»разом з підсобним
приміщенням, вона звернулась до третейського суду з позовом про визнання права
власності на підсобне приміщення. Зі свого боку, ОСОБА_1 теж звернувся до
даного суду з зустрічною позовною заявою про визнання за ним права власності на
підсобне приміщення. Рішенням третейського суду від 07.09.07 за ОСОБА_1 визнано
право власності на дане підсобне приміщення. На підставі чого, вона вважає, що
підсобне приміщення до магазину «Барвинок»площею 38 кв.м та приміщення
металевого кіоску ніколи не були державною власністю та позовні вимоги позивача
вона повністю підтримує.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши представника сторін, третіх осіб та приймаючи до
уваги, що:

В обґрунтування
позовних вимог позивач послався на наступне:

Між ним та
Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області
було укладено договір оренди державного майна від 30.03.01 № 000808/09 з
додатковими угодами.

Об'єктом оренди
за даним договором визнано: окремо розташований металевий павільйон площею 72
кв. м, який розташований за адресою: м. Луганськ, с. ЛНАУ з фізичним зносом
49%  та вартістю станом на 31.01.01
-6943,00 грн.

У 2006 році
позивачем на його власні кошти був проведений ремонт та поліпшення орендованого
майна, а також було побудоване підсобне приміщення, площею 38 кв. м.

15.11.06 до
договору оренди державного майна від 30.03.01 № 000808/09 сторонами була
укладена додаткова угода № 3, якою були внесені зміни щодо об'єкту оренди. У
зв'язку з чим об'єкт оренди був визначений, як окремо розташована одноповерхова
будівля загальною площею 113,9 кв.м, фізичним зносом -18% та вартістю 119812
грн.

Строк дії
договору оренди припинив свою дію 30.03.07,
у зв'язку з закінченням строку.

Позивач вважає,
що договір оренди державного майна від 30.03.01 № 000808/09 та додаткова угода
№ 3 від  15.11.06  є недійсними на підставі ст.ст. 48 Цивільного
кодексу України (у редакції 1963 року) та п.3 ст. 203, ст. 215 Цивільного
кодексу України, оскільки відповідач на момент укладення договору не мав
необхідний обсяг цивільної дієздатності. А саме, приміщення окремо розташованої
будівлі павільйону, площею 72 кв.м, приміщення металевого кіоску, площею 9,5
кв.м та побудоване ним підсобне приміщення, площею 38 кв.м на момент укладення
договору та на даний момент не є державним майном, з огляду на вимоги ст. 2, ч.
1 ст. 4 Закону України «Про державне реєстрацію речових прав на нерухоме майно
та їх обмежень»від 01.07.04 № 1952, оскільки до державного реєстру речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень та до єдиного реєстру об'єктів державної
власності не внесено право власності на окремо розташований павільйон, площею
72 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Луганськ, с. ЛНАУ, приміщення
металевого кіоску, площею 9,5 кв.м та на підсобне приміщення, площею 38 кв.м,
як окремо так і у складі окремо розташованої одноповерхової будівлі крамниці
«Барвинок», загальною площею 113,9 кв.м. Тому він вважає, що відповідач надав
йому в оренду майно, що не є державною власністю та отримував від нього орендну
плату, чим порушив його законні права.

Крім того, він
зазначив, що про порушення його права він дізнався лише у вересні 2007 року,
тому відповідно до вимог ст. 261 Цивільного кодексу України він просить
відновити строк позовної давності щодо заявлених ним позовних вимог.

Відповідач
позовні вимоги відхилив, з підстав визначених у відзиві.

Оцінивши доводи
сторін у їх сукупності судова колегія вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до
вимог ст. 257 Цивільного кодексу України передбачено загальний строк позовної
давності для звернення позивача з позовом до суду тривалістю у три роки.
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків,
встановлених статтями 253-255 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1
статті 261 Цивільного кодексу України зазначено, що початок перебігу строку
позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач просить визнати недійсним договір оренди
державного майна № 000808/09 , укладений між ним та відповідачем 30.03.01,
звернувшись до господарського суду 18.10.07, тобто поза межами 3 річного строку
позовної давності.

Пунктом 3
статтею 267 Цивільного кодексу передбачено, що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.           Відповідач згідно листа від 07.02.08
№ 1-8/73 просить суд застосувати до позивача строк позовної давності.

Посилання
позивача на те, що про порушення свого права він дізнався лише у вересні 2007
року, судовою колегію не приймається до уваги, оскільки ним не доведено
поважності причин того, що він раніш не міг довідатися  про порушення свого права.

Також не
приймається до уваги и клопотання позивача щодо відновлення строку позовної
давності, оскільки ним не доведено суду поважності причин його пропущення.

Пунктом 4 ст.
267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови.

Враховуючи
вищевикладене, судова колегія вважає, щодо вимоги позивача про визнання
недійсним договору оренди державного майна від 30.03.01 № 000808/09 не
підлягають задоволенню, у зв'язку з пропуском ним позовної давності.

Щодо вимоги
позивача про визнання недійсною додаткову угоду № 3 від 15.11.06 до договору
оренди державного майна від 30.03.01 № 000808/09,  то слід зазначити наступне.

Як вбачається з
матеріалів справи, відповідно до п.1.1 додаткової угоди № 3, укладеної між
сторонами зазначено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове
платне користування окремо розташовану одноповерхову будівлю крамниці
«Бравинок»загальною площею 113,9 кв.м, яка знаходиться на балансі Луганського
національного аграрного університету. Вартість майна відповідного звіту оцінки
складає 119812,00 грн. станом на 30.09.06.

Зі звіту про
оцінку майна  від 02.11.06 вбачається, що
об'єктом оренди зазначено майно (мовою оригіналу) «отдельно стоящее здание
магазина с пристройкой, сблокированное с торговым киоском, общей
площадью 113,9 кв.м.».

Відповідно до
стверджень позивача торгівельний кіоск, включений до об'єкту оренди належить на
праві приватної власності гр. ОСОБА_2 на підставі договору дарування від
27.01.04  та до вересня 2007 року він не
знав про це.

Дане
ствердження позивача підтверджено матеріалами справи, а саме договором
дарування від 27.01.04, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу за реєстром № 230 та поясненнями гр. ОСОБА_2 З пояснень
відповідача вбачається, що даний торгівельний кіоск був включений самим позивачем
до загальної площі об'єкта оренди відповідно згідно його заяви від 08.11.06.

Тобто на момент
укладання додаткової угоди № 3 від 15.11.06 до договору оренди державного майна
від 30.03.01 № 000808/09 торгівельний кіоск площею 9,5 кв.м., який був включений
до загальної площі об'єкту оренди, належав на праві приватної власності гр.
ОСОБА_2

Відповідно до
вимог п. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Матеріалами
справи доведено, що на момент укладення додаткової угоди № 3  від 15.11.06 торгівельний кіоск розміром 2х4
(площею 9,5 кв.м), не був державною власністю, а тому відповідач безпідставно
включив його до об'єкту оренди державного майна.

Враховуючи
вищевикладене, суд вважає що вимоги позивача щодо визнання недійсною додаткову
угоду № 3 від 15.11.06 до договору оренди державного майна від 30.03.01 №
000808/09, слід задовольнити у відповідності з вимогами п. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, з віднесенням судових витрат у сумі 42 грн. 50 коп. витрат по
сплаті державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу  частині позовних вимог
на відповідача.

Відповідно до
ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за
згодою присутніх у судовому засіданні представників сторін оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.  44, 49,
77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

в и р і ш и л а:

1. Позов
задовольнити частково.

2. Визнати
недійсною додаткову угоду № 3 від 15.11.06
до договору оренди державного майна
від 30.03.01 № 000808/09
укладеного між Регіональним відділення Фонду державного майна України по
Луганській області, м. Луганськ та Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1, м. Луганськ.

3. Стягнути з
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області,
м. Луганськ, пл. Героїв ВВВ,3, код 00483669 на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1 витрати по сплаті державного
мита у сумі  державне мито у сумі 42 грн.
50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у
сумі 118 грн. видати наказ.

4. У решті у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення
підписано 05.03.08.

Суддя
О.О. Седляр

Суддя
Т.М. Мінська

Суддя
Б.В. Яресько