ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" грудня 2008 р. Справа № 3/130

За позовом Агропромислової асоціації «Земля і люди»

до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства племінного птахівництва «Здолбунівське»

про стягнення боргу в сумі 50831 грн. 23 коп.

Суддя Мамченко Ю.А.

Представники сторін:

від позивача: представник не з’явився

від відповідача: представник не з’явився

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Агропромислова асоціація «Земля і люди»звернулась до господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства племінного птахівництва «Здолбунівське»про стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу в розмірі 50831 грн. 23 коп..

27.11.2008 року позивачем подано суду заяву про зміну предмету позову, згідно з якою просить розірвати договір фінансової оренди (лізингу) №17.07.22/02.А.1 від 07.02.2002 року з доповненням від 08.04.2004 року, а також стягнути з відповідача 63679 грн. 10 коп., мотивуючи неповним здійсненням відповідачем розрахунків за договором, що відповідно до п.6.5. Договору фінансової оренди (лізингу) є підставою для його розірвання. Заява подана позивачем з дотриманням вимог ст.ст.54-57 Господарського процесуального кодексу України, а відтак приймається судом до розгляду.

Позивач в судове засідання 09.12.2008 року не з’явився, надіславши суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, у відзив на позовну заяву позовні вимоги визнав в повному обсязі. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення №4417388.

Керуючись ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Явка сторін визнавалась судом обов'язковою.

Вивчивши подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ:

07.02.2002 року між Агропромисловою асоціацією «Земля і люди»(далі –Асоціація) та Приватним сільськогосподарським підприємством племінного птахівництва (далі –Орендар) укладено договір фінансової оренди (лізингу) №17.07.22/02.А.1 (далі –Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору позивач зобов’язався передати орендарю належну асоціації на праві власності сільськогосподарську техніку зазначену в додатку 1 до Договору; при цьому загальна вартість техніки, що передається складає суму, що еквівалентна 27550 доларам США.

Відповідно до п.5.1. Договору для виключення впливу інфляційних процесів на взаєморозрахунки Сторін, обсяги розрахунків визначаються в еквіваленті до долара США. Вартість зазначеної техніки не підлягає переоцінці у доларовому еквіваленті, але коригується шляхом її перерахування у національній валюті України відповідно до курсу НБУ на день перерахування належних платежів.

Відповідач за довіреністю серії ЯДФ №927968 від 07.02.2002 року через Кравчука П.І. за накладною №12 від 07.02.2002 року отримав комбайн Кейс 16666 з жниваркою для кукурудзи. (а.с.27, 28). Відповідно до п.2. Договору Орендар зобов’язався своєчасно вносити орендну плату за користування технікою.

Згідно з п.3.1. строк оренди техніки встановлюється на два роки, при цьому дія договору закінчується 01.12.2003 року за умови завершення розрахунків.

Угодою №17/07.22/02.А.1-Д1 про продовження дії договору фінансової оренди (лізингу) №17.07.22/02.А.1від 07.02.2002 року, в зв’язку з невиконанням Орендарем покладених на нього вищевказаним договором зобов’язань щодо строків розрахунків за отриманий зернозбиральний комбайн, сторонами внесено зміни до п.3.1. та 5.2. Договору фінансової оренди (лізингу).

Пункт 3.1. Договору викладено в наступній редакції: Договір набуває сили з дня його підписання Сторонами і діє до 01 листопада 2005 року, при умові завершення передбачених ним розрахунків.

На момент розгляду справи відповідач фактично оплатив позивачеві суму, що еквівалентна 17232,08 доларів США, відтак його борг за договором фінансової оренди (лізингу) №17.07.22/02.А.1 від 07.02.2002 року становить суму, що еквівалентна 10317,92 долари США або 63679 грн. 10 коп. за курсом встановленим НБУ на 24.11.2008 року.

Докази проведення розрахунків відповідачем не надані.

В зв’язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів протягом більше 6-ти місяців, позивач просить розірвати договір та повернути йому майно, посилаючись на п.6.5-6.4 Договору.

Зокрема згідно з п.6.5 Договору в разі непроведення Орендарем розрахунків, передбачених договором, на протязі 6 місяців після закінчення строків, визначених п.5.2. Асоціація має право розірвати Договір.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно наявних у справі документів, спір між сторонами виник в процесі виконання договору фінансової оренди (лізингу) №17.07.22/02.А.1 від 07.02.2002 року. Відповідно до вимог ст. 806 Цивільного Кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов’язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених законом. До відносин, пов’язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір №17.07.22/02.А.1 укладено 07.02.2002 року, відповідно до укладеної сторонами 08.04.2004 року Угоди №17/07.22/02.А.1-Д1 про продовження дії договору фінансової оренди (лізингу) №17.07.22/02.А.1 від 07.02.2002 року сторони внесли зміни до п.3.5., виклавши його в наступній редакції: Договір набуває сили з дня його підписання Сторонами і діє до 01 листопада 2005 року, при умові завершення передбачених ним розрахунків. Відповідачем розрахунки за Договором завершено не було, відтак Договір фінансової оренди (лізингу) №17.07.22/02.А.1 від 07.02.2002 року та Угода №17/07.22/02.А.1-Д1 від 08.04.2004 року на момент розгляду справи є дійсними.

Відповідно до п.6.5 Договору в разі непроведення Орендарем розрахунків, передбачених договором, на протязі 6 місяців після закінчення строків, визначених п.5.2. позивач має право розірвати Договір.

У відповідності до ч.3 ст.651 ЦК України договір є розірваним або зміненим у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом.

Спеціальною нормою, а саме положеннями ст.782 Цивільного кодексу України, передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд; у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Таким чином, аналіз вищевикладених норм закону та умов договору вказують на те, що несплата відповідачем лізингових платежів протягом більше шести місяців є підставою для односторонньої відмови зі сторони лізингодавця від договору та дострокового розірвання договору шляхом надіслання про це відповідного повідомлення.

Водночас суд вважає за необхідне вказати, відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст.206 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні за договором (ч.2 ст.188 ГК України). Тобто пропозиція щодо внесення змін до договору або його розірвання може виходити від будь-якої сторони і має бути викладена письмово.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч.3 ст.188 ГК України).

У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч.4 ст.188 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до відповідача з пропозицією розірвання Договору фінансової оренди (лізингу) №17.07.22/02.А.1 від 07.02.2002 року.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при зміні або розірванні договорів, то тільки дотримання сторонами встановленого статтею 188 ГК України порядку зміни та розірвання договору і недосягнення при цьому в досудовому порядку згоди може свідчити про наявність між ними спору. Якщо ж особа, яка бажає змінити або розірвати договір, не зверталася з відповідною пропозицією до іншої сторони, то в цьому разі відсутні підстави стверджувати про існування між сторонами спору.

Таким чином оскільки позивач не надав суду доказів звернення до відповідача з пропозицією про розірвання договору, відтак у позивача немає підстав стверджувати про існування між ним та відповідачем спору про розірвання договору та передавати його на вирішення до суду на підставі п. 4 ст. 188 ГК України.

За таких обставин, позовні вимоги в частині розірвання Договору фінансової оренди (лізингу) №17.07.22/02.А.1 від 07.02.2002 року задоволенню не підлягають.

Позивач просить стягнути з відповідача борг за Договором фінансової оренди (лізингу) №17.07.22/02.А.1 від 07.02.2002 року в розмірі 63679 грн. 10 коп..

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зазначає, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на вищевказане позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються належними доказами і підлягають задоволенню в частині стягнення боргу в розмірі 63679 грн. 10 коп.. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст.49 Господарського кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.22, 33, 49, 69, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства племінного птахівництва “Здолбунівське” (35709, Рівненська область, Здолбунівський район, с.Здовбиця, ) на користь Агропромислової асоціації “Земля і люди” (03055, м.Київ, вул. Ванди Василевської, буд.7, ) борг за поставлену сільськогосподарську техніку в розмірі 63679 грн. 10 коп.; 636 грн. 79 коп. витрат на оплату державного мита та 118 грн. 00 коп. на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу; в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Мамченко Ю.А.

Повний текст рішення суддею підписано «15» грудня 2008 року