ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 25/334

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірми "РАДОСИНЬ"

на рішення господарського суду м. Києва від 02.08.2007 р. та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2007 р.

у справі

№ 25/334

за позовом

Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС"

до

Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "РАДОСИНЬ"

за участю 3-ої особи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комбінат "Ніжинський"

про

стягнення 1 421 806,70 грн.

за участю представників:

позивача: Буртовий М. В.;

відповідача: Короленко В. В.;

третьої особи: не з’явились

в с т а н о в и в :

Українсько-американське спільне підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" (далі за текстом –"УАСП ТОВ "КАІС") звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" (далі з текстом –ЗАТ "Радосинь") 1 4211 806,70 грн. боргу, в т. ч. 204 176,09 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 17 630,61 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом, 1 200 00 грн. штрафу, 14 218,06 грн. державного мита та судових витрат. В позовній заяві міститься вимога про стягнення суми боргу за рахунок предмету іпотеки, а саме нежилої будівлі (літера А), загальною площею 2 911,6 кв. м., розташованої за адресою: м. Київ, проспект Володимира Маяковського, 6.

Рішенням господарського суду м. Києва від 2 серпня 2007 року (суддя Морозов С. М.) позов задоволено частково. Стягнуто з ЗАТ "Радосинь" 1 321 806,70 грн. за рахунок предмету іпотеки, а саме нежилої будівлі (літера А), загальною площею 2 911,6 кв. м., розташованої за адресою: м. Київ, проспект Володимира Маяковського, 6, а також суми судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 8 листопада 2007 року (судді Андрієнко В. В., Студенець В. І., Малетич М. М.) рішення господарського суду м. Києва від 02.08.2007 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ЗАТ "Радосинь" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 02.08.2007 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2007 р. та відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, господарськими судами невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, та неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами, 30 квітня 2004 року між АКБ "Укрсоцбанк" (кредитор; далі за текстом –"Банк") та ТОВ "АПК "Ніжинський" (позичальник) укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 02-23/207 (надалі за текстом –Договір № 02-23/207). Згідно зазначеного договору позичальник отримав у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 2 000 000,00 грн. зі сплатою 23 % річних (в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.04.2004 р.) в гривнях. Кінцевим терміном повернення заборгованості визначено 1 квітня 2005 року.

30 квітня 2004 року між сторонами за Договором № 02-23/207 та ЗАТ "Радосинь" (поручитель) укладено Договір поруки № 05-12/844 від 30.04.2004 р. Пункт 1.1 Договору поруки визначає, що ЗАТ "Радосинь" зобов’язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором № 02-23/207.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором № 02-23/207 між Банком та ЗАТ "ВТФ "Радосинь" було укладено Договір іпотеки № 05-12/615. Відповідно до даного Договору ЗАТ "Радосинь", як майновий поручитель за виконання зобов'язань ТОВ "АПК Ніжинський" за Договором № 02-23/207, передало в іпотеку нерухоме майно, а саме –нежила будівля (літ. А) загальною площею 2 911,6 кв. м., розташована за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, буд. 6.

19 грудня 2005 року між Банком та УАСП ТОВ "Каіс" укладено Договір уступки вимоги, за яким УАСП ТОВ "Каіс" отримало право вимоги виконання ТОВ "АПК Ніжинський" зобов’язань по сплаті заборгованості з договором про за Договором № 02-23/207, включаючи сплату штрафних санкцій та інфляційних збитків за прострочення виконання зобов’язань за вказаним договором.

20 січня 2006 року між Банком та УАСП ТОВ "Каіс" укладено Договір про відступлення прав вимоги за договором поруки. Пункт 1.2.1 визначає, що Банк передає УАСП ТОВ "Каіс" всі права кредитора за Договором поруки № 05-12/844, включаючи права вимоги виконання ЗАТ "Радосинь" зобов’язань по сплаті заборгованості по кредиту, процентам та штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання за Договором № 02-23/207.

31 січня 2006 року між Банком та УАСП ТОВ "Каіс" укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки № 05-12/615 від 23.04.2004 р.

У зв'язку з цим УАСП ТОВ "Каіс" заявив вимоги про стягнення з ЗАТ "Радосинь" за рахунок предмету іпотеки пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом, які господарськими судами задоволені. Колегія суддів вважає, що з таким рішенням судів погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з положень даної статті вбачається, що вихідним для визначення розміру пені є саме сума основного несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

Позивачем пеня розраховувалась за період з 25.06.2006 р. по 25.06.2007 р. виходячи з суми заборгованості ЗАТ "Радосинь" за кредитом у розмірі 1 192 129,85 грн. та за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 102 940,40 грн. Зазначений розмір заборгованості визнано за відповідачем рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.04.2006 р. у справі № 2-315/1 за позовом УАСП ТОВ "Каіс" до ЗАТ "Радосинь", Гевелюка М. М. та ТОВ "АПК Ніжинський" про стягнення заборгованості за договорами кредитної лінії, в т.ч. за Договором № 02-23/207. Вказане рішення Дніпровського районного суду м. Києва вступило в силу 22.08.2006 р.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Під час розгляду справи № 25/334 господарськими судами було надано преюдиціального значення фактам, зокрема розміру заборгованості ЗАТ "Радосинь" за кредитом та за несвоєчасне повернення процентів, встановленим Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-315/1.

Колегія суддів зазначає, що господарськими судами було неправильно застосовано ст. 35 ГПК України, адже важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться у рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Тобто, преюдиціальне значення мають виключно рішення у справах, в яких брали участь ті самі сторони, що й у справі, яка розглядається.

Дніпровським районним судом розглядалась справа № 2-315/1 за позовом УАСП ТОВ "Каіс" до ЗАТ "Радосинь", Гевелюка М. М. за участю третьої особи АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Київської міської філії АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" про стягнення заборгованості, а також за позовом УАСП ТОВ "Каіс" до ТОВ "АПК Ніжинський", ЗАТ "Радосинь" та Гевелюка М. М. за участю третьої особи АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Київської міської філії АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" про солідарне стягнення заборгованості.

Відтак, між справами № 2-315/1 та № 25/334 відсутня необхідна для застосування статті 35 ГПК України повна тотожність суб'єктного складу спору.

Враховуючи зазначене неправильне застосування ст. 35 ГПК України, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належного обґрунтування суми заборгованості ЗАТ "Радосинь", а господарськими судами відповідно не досліджено, на якій підставі нараховується пеня за несвоєчасне повернення кредиту та пеня за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом.

Подаючи позов, УАСП ТОВ "Каіс" заявив також вимоги про стягнення з ЗАТ "Радосинь" штрафу у розмірі 1 200 000,00 грн. за порушення п.п. 3.3.7, 3.3.12, 3.3.13, 3.3.14 та 3.3.15 Договору № 02-23/207. Дані вимоги позивача ґрунтуються на п. 4.3 Договору № 02-23/207, яким передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2 - 3.318 Договору, останній зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 5 % від суми максимального ліміту кредиту, визначеного п. 1.1.1 Договору, за кожний випадок. Дані вимоги позивача господарськими судами задоволені частково.

На думку колегії суддів, господарськими судами при задоволенні вимог позивача щодо стягнення суми штрафу остаточно не досліджено умов договорів, на підставі яких у УАСП ТОВ "Каіс" виникло право вимоги до ЗАТ "Радосинь".

Пункт 1.2.1 Договору про відступлення прав вимоги за договорами поруки від 12.01.2006 р. визначає, що Банк передає УАСП ТОВ "Каіс" всі права кредитора за Договором поруки № 05-12/844 від 20.01.2006 р., включаючи права вимоги виконання ЗАТ "Радосинь" зобов’язань по сплаті заборгованості по кредиту, відсотках та штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання за Договором № 02-23/207.

Пункт 3.3.12 Договору № 02-23/207, за порушення умов якого позивач вимагає стягнути з ЗАТ "Радосинь" 200 000,00 грн. покладає на позичальника, тобто ТОВ "АПК Ніжинський" обов'язок повідомити кредитора протягом 3-х робочих дні від дати отримання відповідних відомостей про претензії та позови з боку третіх осіб до позичальника, якщо їх сума перевищує 10 % максимального ліміту заборгованості, з наданням за вимогою кредитора всіх необхідних документів.

Пункт 3.3.13 та 3.3.14 Договору № 02-23/207, за порушення умов якого позивач вимагає стягнути з ЗАТ "Радосинь" в сумі 800 000,00 грн., покладає на ТОВ "АПК Ніжинський" обов'язок надавати кредитору належним чином засвідчені бухгалтерські баланси, звіт про фінансові результати тощо.

Пункт 3.3.15 Договору № 02-23/207, за порушення умов якого позивач вимагає стягнути з ЗАТ "Радосинь" 100 000,00 грн., покладає на ТОВ "АПК Ніжинський" обов'язок надавати кредитору за його вимогою інші документи.

Таким чином, щодо жодного з зазначених порушень УАСМ ТОВ "Каіс" не отримало права вимоги за Договором про відступлення прав вимоги за договорами поруки від 12.01.2006 р., адже дані штрафні санкції не мають жодного відношення до зобов’язань по сплаті заборгованості по кредиту, процентам та штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання за Договором № 02-23/207.

Вказані вище недоліки, пов’язані із неповнотою встановлення і дослідження всіх обставин справи вказують на допущення судами попередніх інстанцій порушень під час вирішення даної справи, які згідно ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень судом касаційної інстанції.

При повторному розгляді справи судам необхідно усунути виявлені недоліки, встановити наявність спору між сторонами та вирішити спір на підставі норм чинного матеріального і процесуального законодавства .

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "РАДОСИНЬ" задовольнити частково.

Рішення господарського суду м. Києва від 2 серпня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 6 листопада 2007 року у справі № 25/334 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва в іншому складі суду .

Головуючий суддя                                                              О. Кот

судді                      С. Владимиренко

С. Шевчук