ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2008 р. Справа № 5/3648

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів:

при секретарі ,

за участю представників сторін:

від позивача: Роздольського І.О. - представника за довіреністю №2/7848 від 05.12.2007р.,

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву, м.Київ

на рішення господарського суду Житомирської області

від "24" листопада 2006 р. по, у справі № 5/3648 (суддя Філіпова Т.Л.)

за позовом Державного комітету України з державного матеріального резерву, м.Київ

до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України""Черняхівський комбінат хлібопродуктів", смт.Черняхів Житомирської області

про повернення самовільно відчужених 327,888 тон жита групи "А", 21,379 тон відходів жита групи "А" та стягнення 165 097,64грн. штрафних санкцій (згідно із заявою про уточнення позовних вимог ),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 24.11.2006р. у справі №5/3648 в позові Державного комітету України з державного матеріального резерву до Дочірнього підприємства ДАК "Хліб України" "Черняхівський комбінат хлібопродуктів" про повернення самовільно відчужених 327,888т. жита групи "А", 21,379т. відходів жита групи "А" та стягнення 165096,67грн. штрафних санкцій відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи, що при прийнятті рішення судом неправильно застосовано законодавство, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, дано невірну оцінку матеріалам справи, та висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить дане рішення скасувати та прийняти нове рішення - про задоволення позову у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу позивач зазначає наступне:

- судом невірно застосовано ст.154 ЦК УРСР, ст.ст.207,937 Цивільного кодексу України, п.10 "Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997р. №1129, та п.2.2 Інструкції про порядок оформлення операцій з хлібопродуктами держрезерву на пунктах відповідального зберігання, затвердженої наказом Держкомітету України по матеріальних резервах від 27.03.1996р. №41;

- відповідачем було закладено жито групи "А" до державного резерву, що підтверджується поданими до справи приймальними актами форми Р-16, які підписані повноважними представниками відповідача та стверджені його печаткою;

- при розгляді справи порушено норми ст.161,162 ЦК УРСР, ст.526 ЦК України, ст.ст.2,12, п.10 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв".

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та, посилаючись на ухвалу господарського суду Житомирської області від 26.03.2007р. у справі №1/163-Б, якою задоволено вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву до боржника (відповідача у даній справі) в сумі 771349,72грн., просить оскаржене рішення господарського суду скасувати та припинити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судове засідання не з'явився, хоча в установленому порядку повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи.

Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання, беручи до уваги ст.96 Господарського процесуального кодексу України, яка не встановлює обов'язком подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, та положення ст.101 Господарського процесуального кодексу України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, колегія суддів визнала можливим здійснювати перегляд справи без письмового відзиву відповідача на апеляційну скаргу та без участі його представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, які склалися між сторонами у справі, регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, та Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України "Про державний матеріальний резерв".

Згідно ст.1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбаченому цим Законом й у складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно підписаних сторонами приймальних актів форми Р-16 (т.1, а.с.129 - 146) в період з 13.09.1995р. по 20.11.1999р. відповідач прийняв на відповідальне зберігання матеріальні цінності державного резерву, а саме: жито групи "А" в кількості 2830,481тн.

Позивач, посилаючись на акт перевірки від 21.06.2002р. провідного спеціаліста Київського КРВ КРУ Держкомрезерву України й, вказуючи на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по зберіганню матеріальних цінностей державного резерву, 21.11.2002р. звернувся до суду з позовом про повернення самовільно використаних 865,081тн. жита групи "А", 21,379тн. відходів жита та стягнення 277811,92грн. штрафних санкцій.

Заявою від 10.05.2006р. (т.1, а.с.69-71) позивач уточнив позовні вимоги й просив повернути самовільно використані жито групи "А" в кількості 327,888тн. і 21,379тн. відходів жита, стягнути 165097,64грн. штрафних санкцій.

Як зазначалось вище, суд першої інстанції відмовив у позові, мотивуючи своє рішення тим, що позивачем, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не доведено факту самовільного відчуження 327,888тн. жита групи "А" та 21,379тн. відходів жита групи "А".

Проте, з таким рішенням судова колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.12 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв матеріальних цінностей є недоторканним і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

Відпуск матеріальних цінностей з державного резерву здійснюється у зв’язку з їх освіженням (поновленням) і заміною;

у порядку тимчасового позичання;

у порядку розбронювання;

для надання гуманітарної допомоги;

для ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

у разі настання особливого періоду (ч.2 ст12 Закону України "Про державний матеріальний резерв").

Проте, відповідачем не доведено, що матеріальні цінності державного резерву, які просить повернути позивач, використано у встановленому порядку саме на зазначені вище цілі.

Факт самовільного використання жита групи "А" в кількості 327,888тн. та відходів жита групи "А" підтверджується актом перевірки від 21.06.2002р. провідного спеціаліста Київського КРВ КРУ Держкомрезерву України, підписаним представниками відповідача, в якому відображено й висновки акту перевірки провідного спеціаліста інспекції Державного резерву з управління державним матеріальним резервом від 15.05.2001р. (т.2, а.с.1-5) щодо самовільного відчуження 390,838тн. жита групи "А".

З акта перевірки від 15.05.2001р. вбачається, що відповідачу, крім іншого, було запропоновано негайно відновити відсутнє жито групи "А" та до травня 2001 року повідомити "Держагенство" про виконання.

Наявність на зберіганні відповідача жита державного резерву, переданого в період 1995-1999р.р., самовільне використання жита групи "А" в кількості 327,88тн. та відходів жита в кількості 21,379тн. підтверджується й іншими доказами, в сукупності: актом-розрахунком, затвердженим у 2000 році керівником відповідача, з якого вбачається, що поверненню підлягає жито в кількості 2254846кг, відходи І категорії в кількості 51469кг, відходи ІІІ категорії в кількості 7281кг (т.1, а.с. 100); актом, затвердженим 20.06.2001р. начальником Головної держінспекції якості та сертифікації сільськогосподарської продукції Мінагрополітики України (т.1, а.с.102); актом ревізії збереження та руху запасів державного та мобілізаційного резерву в ДП ДАК "Хліб України", Черняхівському КХП контрольно-ревізійного відділу в Черняхівському районі Житомирської області від 30.11.2000р., підписаним повноважними представниками відповідача, де зазначено, що за даними бухгалтерського обліку та звітності на КХП станом на 01.01.2000р. наявність зерна державного резерву, зокрема, жита становила 2558489кг, а із загальної кількості розброньованого зерна відвантажено 237978кг., однак, не відвантажено жито Коростишівському спиртзаводу по наряду №124/т від 11.09.2000р. в кількості 234336 кг й станом на 27.11.2000р. жито групи "А" на КХП відсутнє (т.1, а.с. 110-112).

Таким чином, суд першої інстанції, взявши до уваги надані відповідачем наряди на загальну кількість 4405,275тн., бухгалтерську довідку відповідача про відсутність у нього станом на 21.11.2006р. зерна жита групи "А" державного резерву, дійшов помилкового висновку про недоведеність факту самовільного відчуження відповідачем 327,888тн. жита групи "А" та 21,379тн. відходів жита групи "А", оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту виконання нарядів Держрезерву України.

Згідно ст.161 ЦК УРСР, ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.162 ЦК УРСР, ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

У відповідності з п.10 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", яким передбачено у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі самовільного відчуження, стягнення з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності, штрафу у розмірі 100% вартості, виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження), а також пені з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 165097,64грн. та пеню у розмірі 63524,39грн.

За наведених обставин судова колегія вважає, що позивачем доведено факт самовільного відчуження жита групи "А" в кількості 327,888тн., відходів жита в кількості 21,379тн. й наявність підстав для стягнення 165097,64грн. штрафних санкцій.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені в оскарженому рішенні, не відповідають обставинам справи, що, відповідно до п.3 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для скасування рішення від 24.11.2006р. господарського суду Житомирської області.

Проте, в судовому засіданні представник позивача, посилаючись на ухвалу господарського суду Житомирської області від 26.03.2007р. у справі №1/163"Б", якою визнано його майнові вимоги до відповідача у справі про банкрутство, що складаються із вартості самовільно відчуженого жита групи "А" в сумі 341707,00грн. та штрафних санкцій в сумі 429642,72грн., просить припинити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду Житомирської області від 24.11.2006р. у справі №5/3648 слід скасувати та прийняте нове рішення – про припинення провадження у справі у зв’язку з тим, що є рішення господарського суду, яким вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Керуючись ст.ст.101,103 -105, п.2. ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву, м.Київ задовольнити.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 24 листопада 2006 року у справі № 5/3648 скасувати.

Провадження у справі припинити.

3. Справу № 5/3648 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий - суддя:

судді::

віддрук 4 прим.

1. до справи

2. позивачу

3. відповідачу

4. в наряд.