ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2008 р.

Справа № 6/900/07

за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера»

до відповідача

Державна інспекція з контролю за цінами в Миколаївській області

про

Скасування повідомлень - рішень

Суддя                                                                                  Ткаченко О.В.

Секретар                                                                                 Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача

Нестеренко О.А.

Від відповідача

Одноор В.М.

Суть спору: 02.10.2007 року Державною інспекцією з контролю за цінами в Миколаївській області, на підставі ст.14 Закону від 03.12.1990 № 507-XII “Про ціни і ціноутворення”, було прийняте рішення №73 про застосування до ЗАТ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера»(правонаступником всіх прав та обов'язків якого з 02.10.2007 року є ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера») економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін та вилучення в нього в доход державного бюджету штраф в сумі 287 грн. та в доход місцевого бюджету штраф в сумі 574 грн.

Порушення полягало в тому, що портом “Ніка –Тера” стягувався швартовий збір у розмірі більшому, ніж передбачено п.6 розділу «Загальні умови»«Збори і плата за послуги, що надаються суднам закордонного плавання у морських портах України»(затв. наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.06.96 року №214, зар. в Мін'юсті України 24.07.96 року за №374/1399), що призвело до необґрунтовано отриманої виручки позивачем за жовтень 2006 року - серпень 2007 року в сумі 287,35 грн.

Товариство звернулося з позовом про скасування рішення, посилаючись на те, що на надані портом послуги не можуть встановлюватися державні ціни і тарифи.

Відповідач позов не визнав з підстав, зазначених в рішенні і акті перевірки.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.1 Закону від 03.12.1990 № 507-XII “Про ціни і ціноутворення” законодавство України про ціноутворення складається з цього Закону та інших актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Згідно зі ст.7 Закону від 03.12.1990 № 507-XII “Про ціни і ціноутворення” на всі види продукції, товарів і послуг встановлюються вільні ціни, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України (ст.9 Закону).

Відповідно до ст.4 Закону право визначати перелік таких послуг і повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами), надано КМ України.

Наказ Міністерства транспорту №214 прийнято на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.1995 № 109 “Про уточнення повноважень центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських Рад у галузі ціноутворення”

Отже зазначення в п.6 Наказу №214 розміру швартового збору свідчить про віднесення державними органами послуг, за які справляється швартовий збір, до послуг, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Проте, згідно зі ст. 9 Закону державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються на товари та послуги, що мають вирішальне соціальне значення, а також на продукцію, товари і послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Отже для притягнення підприємства до відповідальності за порушення державної дисципліни цін при наданні послуг необхідно встановити, що такі послуги мають вирішальне значення або, що підприємство займає монопольне становище.

Згідно зі ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Державною інспекцією з контролю за цінами не доведено, що послуги, за які позивач отримував швартовий збір, мають вирішальне соціальне значення або, що підприємство займає монопольне становище.

Таким чином, застосування до товариства відповідальності за порушення державної дисципліни цін є неправомірним.

Керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Скасувати рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області №73 від 02.10.2007р.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

О.В.Ткаченко