ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07.02.2008

Справа
№2-29/16376-2007А

За
позовом - Чорноморського районного споживчого товариства, смт. Чорноморське.

До
відповідача - Державної податкової інспекції в Чорноморському районі, смт.
Чорноморське.

Про
визнання нечинним акту перевірки та рішення.

Суддя О.І. Башилашвілі

Секретар
судового засідання Т.С. Готовкіна

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від
позивача - не з'явився.

Від
відповідача - Турбіна М.В. - представник, довіреність від 03.12.2007р. №
3507/9/23. Обухова А.В. - представник, довіреність від 15.01.2008р. № 81/9/10.

Суть спору: Чорноморське районне
споживче товариство звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до
Державної податкової інспекції в Чорноморському районі про визнання недійсними
акту перевірки №000099 від 11.07.07р. перевірки по контролю за здійсненням
розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обороту суб'єктами
підприємницької діяльності та рішення про застосування фінансових санкцій
№ від 20.07.07р.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що спірний акт та рішення не засновані на вимогах
діючого законодавства та суперечать фактичним обставинам.

Позивач
посилається на те, що висновки головних податкових ревізорів про відсутність на
алкогольних напоях (двох пляшках шампанського «Союз-віктан» і «Золота балка»
місткістю по 0,75 л) акцизних марок не відповідає дійсності, оскільки акцизні
марки лежали біля пляшок (відклеїлися від роботи кондиціонера) і були
пред'явлені перевіряючим відразу ж.

Крім
того, позивач посилається на те, що перевіряючи вийшли за рамки наданих їм
законом повноважень для проведення перевірки.

Відповідач
у запереченнях на позов проти викладених в позові вимог заперечує, посилається
на те, що при винесенні спірного рішення ДПІ керувалося положеннями Закону
України «Про державне регулювання виробництва і обороту спирту етилового,
плодового і коньячного, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», а не Закону
України «Про акцизний збір».

Після з'ясування усіх обставин справи, та
перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких,
суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши
матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2007р.
старшим державним податковим ревізором-інспектором відділу оперативного
контролю ДПА в АРК Масоріним Р.С. та головним державним податковим
ревізором-інспектором відділу аудиту юридичних осіб ДПІ в Чорноморському районі
Турбіной М.В. була проведена перевірка по контролю за здійсненням розрахункових
операцій у сфері торгівлі громадського харчування і послуг торгового об'єкту
магазину в Чорноморського РАЙСТ-01779346, розташованого за адресою -
Чорноморський район, с.Оленьовка, вул. Леніна, 30.

За
результати перевірки складений акт №000099 від 11.07.2007р. (а.с. 33-36).

В
акті перевірки посадові особи відповідача зафіксували наступні виявлені
порушення: п.п. 3 п.13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», п.
2 ст. 7 Закону України «Про акцизний збір», ст. 11 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, плодового і коньячного,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

На
підставі акту перевірки відповідачем винесено рішення про застосування
фінансових санкцій № від 20.07.2007р. (а.с. 18).

З
цього рішення вбачається, що воно прийнято у зв'язку з здійсненням позивачем
роздрібної торгівлі, зберігання алкогольних напоїв без наявності марок
акцизного збору встановленого зразка, відповідно до ст. 17 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, плодового і
коньячного, алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

Відповідно
до п.4 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів», алкогольні напої і тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а
також такі, що імпортуються до України, позначаються марками акцизного збору в
порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно
до ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів»
зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, алкогольних
напоїв  та тютюнових  виробів
без марок акцизного збору встановленого зразка або з підробленими
марками акцизного збору - 100 відсотків вартості товару, але не менше 1700 грн.

Таким
чином, приймаючи спірне рішення відповідач керувався Законом України «Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», а не Законом України «Про
акцизний збір» як вважає позивач.

Суд
встановив, що відповідачем планова перевірка проводилась з питань дотримання
вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької діяльності», Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обороту спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів», Положення НБУ №637 «Про затвердження
Положення про ведення касових операцій в національній валюті Україні», на
підставі направлень №257 від 11.07.2007р., №258 від 11.07.2007р. та п. 2 ст. 11
Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Викладене
свідчить про необґрунтованість послань позивача на те, що відповідач повинен
був перевіряти лиши порядок дотримання вимог Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і
послуг».

Суд
не приймає посилання позивача на те, що висновки головних податкових ревізорів
про відсутність на алкогольних напоях (двох пляшках шампанського «Союз-віктан»
і «Золота балка» місткістю по 0,75 л) акцизних марок не відповідає дійсності,
оскільки акцизні марки лежали біля пляшок (відклеїлися від роботи кондиціонера)
і були пред'явлені перевіряючим відразу ж.

Так,
позивач в підтвердження цих обставин посилається на пояснення керуючого
магазином (а.с. 19), які  не можуть бути
доказом відсутності порушень закону, оскільки по перше ці пояснення складені
після проведення перевірки 12.06.2007р., по друге ці пояснення складені особою,
яка не була присутня під час перевірки.

Крім
того, суд бере до уваги, що під час перевірки продавець позивача, не повідомив
посадових осіб відповідача про обставини на які позивач посилається, а саме:
«акцизні марки лежали біля пляшок (відклеїлися від роботи кондиціонера)», та в
акті перевірки лише зазначив, що не згоден з актом перевірки.

Відповідно
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

У
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням  права
особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Одним
з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу
адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до
ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд
при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Сукупність
наявних в матеріалах справи доказів, та встановлені судом обставини, свідчать
про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки спірне рішення
фактично прийнято відповідачем відповідно до закону з урахуванням виявлених
порушень закону позивачем.

Що ж
до вимог позивача про визнання нечинним акту перевірки, то суд вважає додатково
зазначити наступне.

Згідно
пункту 1 частини 1 статті 17, пункту 1 частини 3 статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів  поширюється на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Адміністративний
позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача
-суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Акт
державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто
офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані
на регулювання тих чи інших суспільних відносин
і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Спірний
акт перевірки не є актом ненормативного характеру. За результатами акту
перевірки державна податкова служба виносить рішення, які і є предметом
оскарження по даній справі.

Порядок
оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого
законодавства, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України
від 10.08.2005р.№327 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України
25.08.2005р. за №925/11205), зазначає, що факти виявлених порушень податкового
і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися
чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що
підтверджують наявність зазначених фактів
та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському
обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно
підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише
за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування
факту  виявлених порушень є підстави  для визначення платнику податкових
зобов'язань.

Таким
чином, акт перевірки є службовий документ, який фіксує, затверджує факти
проведення перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання
та є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання. Акт перевірки є
основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення.

Вступна
та резолютивна чистини постанови оголошені - 07.02.2008р.

Повний
текст постанови оформлений та підписаний - 12.02.2008р.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163, п. 4 ст.
167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні позову - відмовити.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим
Башилашвілі О.І.