ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.01.08 р.                     Справа № 44/6

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою благодійного фонду „Рятівник Донбасу” (представник Кузнєцов Ю.С., довіреність від 12.11.07 року), до аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області (представники Абрамова З.Ю. та Турянський М.І., довіреності № 1 від 30.01.08 року), про повернення автомобілю Љkoda Octavia tour, 2006 року випуску, кузов № TMBDK41U57B007013, а також про стягнення неустойки (пені) у розмірі 42’232,32 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Благодійний фонд „Рятівник Донбасу” (далі – Поклажодавець) звернувся до суду з позовом про повернення автомобілю Љkoda Octavia tour, 2006 року випуску, кузов № TMBDK41U57B007013 (далі – Річ), а також про стягнення неустойки (пені) у розмірі 42’232,32 грн. до аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області (далі – Зберігач). Позовні вимоги Поклажодавця ґрунтуються на неповерненні відповідачем належної позивачу Речі, переданої на зберігання відповідно до договору відповідального зберігання (з правом користування) від 13.11.06 року (далі – Договір), не зважаючи на закінчення строку Договору та на наявність поданої письмової вимоги про повернення Речі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову, зазначивши, що Річ придбавалась ЗАТ „Мініметалургійний завод Істіл (Україна)” виключно для потреб МНС України, а не для Поклажодавця, тому вимагання повернути для потреб Поклажодавця Річ Зберігач вважає шахрайством з боку посадових осіб позивача. Відповідач також клопотав про витребування доказів придбання Поклажодавцем Речі та про залучення до участі у справі ЗАТ „Мініметалургійний завод Істіл (Україна)” у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

В судовому засіданні оголошувалась перерва 22.01.08 року з 945 до 1130 години.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки Поклажодавця й Зберігача, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є подібним до договору зберігання, який підпадає під правове регулювання норм статей 936-955 ЦК України.

Таким чином, в силу статей 936, 949 та 953 ЦК України та розділів 1-3 Договору, Зберігач зобов’язався зберігати з правом користування Річ вартістю 72’192 грн., яку передано йому Поклажодавцем, і повернути предмет зберігання Поклажодавцеві у схоронності у триденний термін за першою вимогою, яка може бути подана у будь-який час.

Факт передачі Речі Зберігачеві підтверджений актом приймання-передачі від 13.11.06 року та довіреністю ЯЛЮ № 800006 від 13.11.06 року, яка надала громадянину Прохневському К.А. право отримати від імені Зберігача у Поклажодавця Річ, яка є предметом Договору.

В порядку статті 953 ЦК України, Зберігач має повернути Річ за першою вимогою Поклажодавця, яка може бути подана у будь-який час. Точний строк повернення Речі визначений пунктом 2.1.3 Договору – протягом трьох днів з моменту пред’явлення вимоги.

30.05.07 року позивач звернувся до Зберігача з листом № 5, за змістом якого вимагається повернути Річ. Водночас, відповідач, нехтуючи договірними зобов’язаннями та приписами статті 953 ЦК України, листом № 359 від 05.06.07 року відмовився повертати Річ, посилаючись на те, що Річ була придбана Поклажодавцем саме для забезпечення транспортними засобами підрозділів МНС України.

Суд вважає вказане заперечення Зберігача таким, що прямо суперечить вимогам Договору та закону, через що право вимагати в судовому порядку повернення Речі виникло у Поклажодавця згідно пункту 2.1.3 Договору – 03.06.07 року. До того ж, строк дії Договору скінчився 13.11.07 року, що визначає необхідність повернення Зберігачем Речі у будь-якому разі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про повернення Речі є цілком обґрунтованими з правової та доказової точки зору, через що підлягають задоволенню. Заперечення відповідача – не мають відношення до предмету спору, оскільки мета використання Поклажодавцем Речі жодним чином не впливає на необхідність безумовного виконання договірних зобов’язань Зберігачем згідно статей 525-526 ЦК України.

Водночас, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 42’232,32 грн. не можуть бути задоволені через наступне.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що: „...у випадку неповернення майна Поклажодавцю за першою вимогою, Зберігач повинен виплатити Поклажодавцю неустойку у розмірі 0,5% від вартості майна за кожен день затримки...”. Характер договірної неустойки та спосіб її нарахування вказує на те, що сторони передбачили Договором неустойку за неповернення Речі саме у виді пені, правове регулювання якої здійснює норма частини 3 статті 549 ЦК України.

Позовні вимоги Поклажодавця пов’язані саме з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов’язання щодо повернення Речі (негрошове зобов’язання).

Наразі, суд вважає вимоги щодо стягнення неустойки (пені) у розмірі 42’232,32 грн. за невиконання зобов’язання з повернення Речі протягом 117 днів такими, що суперечать закону, оскільки згідно статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання, а підставою для застосування пені є лише прострочення виконання грошового зобов’язання.

Свобода договору, визначена як загальний принцип цивільного права згідно частини 3 статті 6 та статті 627 ЦК України, не має абсолютного характеру, тобто сторони певним чином обмежені у власній волі щодо визначення умов Договору. Зокрема, норми частини 3 статті 6 ЦК України зазначають, що сторони в Договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо обов’язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту (цебто, якщо відповідна норма ЦК є імперативною).

Норми частини 3 статті 549 ЦК України, які визначають саме поняття пені, як неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання, є нормами імперативними, тобто такими, які не можуть змінюватися на розсуд учасників цивільних правовідносин.

З огляду на наведене, умови пункту 4.3 Договору, які передбачають стягнення пені за неналежне виконання негрошового зобов’язання, є такими, що прямо суперечать нормі частини 3 статті 549 ЦК України, яка встановлює юридичне поняття „пеня”, тому суд в порядку пункту 1 частини 1 статті 83 ГПК України за власною ініціативою визнає недійсним пункт 4.3 Договору в частині того, що „...у випадку неповернення майна Поклажодавцю за першою вимогою, Зберігач повинен виплатити Поклажодавцю неустойку у розмірі 0,5% від вартості майна за кожен день затримки...”. Правовою підставою зазначеному є приписи частини 1 статті 203 та частини 1 статті 215 ЦК України – невідповідність Договору в певній його частині нормам частини 3 статті 549 ЦК України.

Через означене суд відмовляє позивачеві у стягненні зі Зберігача пені у розмірі 42’232,32 грн. – у зв’язку з відсутністю правових підстав для стягнення пені за несвоєчасне повернення Речі.

З огляду на наведене, причиною виникнення спору є протиправне порушення Зберігачем умов Договору, а також норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів зберігання.

Клопотання щодо залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ЗАТ „Мініметалургійний завод Істіл (Україна)” не може бути задоволене, оскільки відповідач не довів, що рішення у справі № 44/6 може вплинути на права та обов’язки цього суб’єкта. Документи, витребування яких зажадав відповідач (щодо процедури придбання позивачем Речі) надані суду позивачем.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.ст.21, 203, 215, 525-526, 549, 623, 936-955 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 35, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Визнати недійсним пункт 4.3 договору відповідального зберігання (з правом користування) від 13.11.06 року, укладеного між благодійним фондом „Рятівник Донбасу” та аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області, в наступній частині: „...у випадку неповернення майна Поклажодавцю за першою вимогою, Зберігач повинен виплатити Поклажодавцю неустойку у розмірі 0,5% від вартості майна за кожен день затримки...”.

Частково задовольнити позов благодійного фонду „Рятівник Донбасу” до аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області про повернення автомобілю Љkoda Octavia tour, 2006 року випуску, кузов № TMBDK41U57B007013.

В решті позовних вимог – відмовити.

Зобов’язати аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області повернути благодійному фонду „Рятівник Донбасу” автомобіль Љkoda Octavia tour, 2006 року випуску, кузов № TMBDK41U57B007013.

Стягнути з аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області на користь благодійного фонду „Рятівник Донбасу” витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 74,44 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 721’92 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області