ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/451

07.03.08

За позовом

До

Про

Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

стягнення 196800039,87 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

від позивача Матвєєва В.А.- представник за довіреністю № 238/10 від 29.12.2007 року; Плотніков А.О.- представник за довіреністю № 33/10 від 09.02.2007 року; Лебедюк Ю.А.- представник за довіреністю № 249/10 від 29.12.2007 року; Мицько Р.М.- представник за довіреністю № 346/10 від 29.12.2006 року; Онищенко І.П.- представник за довіреністю № 384/10 від 29.12.2006 року; Левченко О.Є.- представник за довіреністю № 106/35 від 15.05.2007 року;

від відповідача Тютюнник В.Я.- представник за довіреністю № 14-89 від 06.03.2007 року; Микитьон В.В.- представник за довіреністю № 14-82 від 06.03.2007 року;

Рішення прийнято 07.03.2008 року, в зв’язку з оголошеною в судовому засіданні перервою на підставі частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»про стягнення 196800039,87 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв’язку з невиконанням відповідачем умов договору № 06/06-3 від 03.01.2006 року щодо обов’язку поставити позивачу в червні - липні 2006 року імпортований природний газ за ціною 278,00 грн. та 565,000 грн. за 1000 м3 газу відповідно, позивач вимушений був підписати з ЗАТ «Укргаз –Енерго»договір купівлі-продажу № 06/08-488 та придбати газ за ціною 842,20 грн., що призвело до заподіяння ДК «Газ України» реальних збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2007 р. порушено провадження у справі № 37/451, розгляд справи було призначено на 17.10.2007 року о 10-15.

На підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

Відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України ухвалою Господарського суду міста Києва строк вирішення спору було продовжено за клопотанням сторін.

Представник позивача в судовому засіданні 19.02.2008 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги позивача не визнавав в повному обсязі та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено перерву до 07.03.2008 року для виготовлення повного тексту рішення.

В судовому засіданні 07.03.2008 року у відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено повний текст рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 06/06-3, відповідно до якого НАК «Нафтогаз України»(продавець) зобов’язувався передати ДК «Газ України» (покупець) у власність імпортований природний газ, отриманий НАК «Нафтогаз України» за зовнішньоекономічними контрактами для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електричних станцій і централей та котелень промислових підприємств у червні 2006 року в обсязі 231 456 165 куб. метрів та у липні 2006 року –у обсязі 207 253 039 куб. метрів, а ДК «Газ України»зобов’язувалась прийняти та оплатити природний газ на умовах даного договору.

Пунктом 4.1 договору від 03.01.2006 № 06/06-3 було встановлено, що ціна за газ за цим договором встановлюється відповідними наказами НАК «Нафтогаз України»або додатковими угодами до цього договору.

Наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»від 10.07.2006 № 394 ціну природного газу у червні 2006 року було затверджено в розмірі 278,280 грн. за 1 000 куб. метрів газу. Наказом НАК «Нафтогаз України»від 28.08.2006 № 428 ціну природного газу у липні 2006 року було затверджено в розмірі 565,00 грн. за 1 000 куб. метрів.

Статтею 4 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік»було передбачено, що реалізація природного газу в України здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що відповідно до положення підпункту 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1729 «Про забезпечення споживачів природним газом»(із змінами і доповненнями) природний газ власного видобутку повинен був використовуватись для забезпечення потреб населення в природному газі, для виконання зобов’язань перед позивачем за вказаним вище договором НАК «Нафтогаз України»повинна була здійснити закупівлю імпортованого природного газу.

Однак, в червні та липні договорів на закупівлю імпортованого природного газу НАК «Нафтогаз України»укладено не було.

Листами № 6/1-730-3956 від 30.05.2006, № 6/1-999-5433 від 28.07.2006 НАК «Нафтогаз України»надіслала на адресу ЗАТ «Укргаз-Енерго»проекти договорів на закупівлю у червні та липні 2006 року імпортованого природного газу.

Пропозиція НАК “Нафтогаз України” про укладення зазначених договорів не була прийнята ЗАТ “Укргаз-Енерго”, а договори –не підписано.

У грудні 2006 року НАК «Нафтогаз України»звернулась до ЗАТ «Укргаз-Енерго»з позовами про зобов’язання укласти договори купівлі –продажу природного газу та про зобов’язання підписати відповідні акти приймання-передачі природного газу.

Рішеннями Господарського суду м. Києва від 09.02.2007 у справах № 7/766 та № 7/768 позови НАК «Нафтогаз України»до ЗАТ «Укргаз-Енерго»були задоволено.

Постановами Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2007 у справах № 7/766 та № 7/768 скасовані, у позовах НАК «Нафтогаз України»до ЗАТ «Укргаз-Енерго»відмовлено повністю.

Постановами Вищого господарського суду України від 03.10.2007 постанови Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 у справах № 7/766 та № 7/768 залишені без змін, а касаційні скарги НАК «Нафтогаз України»–без задоволення.

Рішенням правління НАК «Нафтогаз України»від 05.06.2007 року, оформленим пунктом 2.2 Протоколу № 67 засідання правління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»від 05.06.2007, Дочірню компанію «Газ України», Дочірню компанію «Укртрансгаз» та Дочірнє підприємство «Газ-тепло»було зобов’язано для покриття дефіциту природного газу, який виник у червні-липні 2006 року в обсягах 831,7 млн.куб.м, 927,35 млн.куб.м та 55,14 млн.куб.м відповідно, закупити на ринку України зазначені обсяги природного газу імпортованого походження у постачальника, який має необхідний ресурс природного газу, за цінами, що склались на дату укладання договору на виконання цього рішення.

Листом від 13.06.2007 № 31/17-5661 ДК «Газ України»повідомила НАК «Нафтогаз України»про відмову виконувати рішення правління НАК «Нафтогаз України»від 05.06.2007 року, оформлене пунктом 2.2 Протоколу № 67 засідання правління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»від 05.06.2007 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.07.2007 року у справі 7/432 було задоволено позов НАК «Нафтогаз України»до ДК «Газ України»та зобов’язано останню виконати вказане рішення правління НАК «Нафтогаз України»від 05.06.2007, а саме: для покриття дефіциту природного газу, який виник у червні-липні 2006 року в обсязі 831,7 млн. куб. м закупити на ринку України зазначений обсяг природного газу імпортованого походження у постачальника, який має необхідний ресурс природного газу, за цінами, що склались на дату укладання договору на виконання цього рішення.

16 серпня 2007 року між ДК «Газ України»та ЗАТ «Укргаз-Енерго» було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 06/07-488, відповідно до умов якого (п. 4.4) якого ціна природного газу була встановлена у розмірі 842,40 грн. за 1 000 куб. метрів.

Пунктом 1.2 договору від 16.08.2007 № 06/07-488 передбачено, ЗАТ «Укргаз-Енерго»передає, а ДК «Газ України» приймає імпортований природний газ, отриманий за зовнішньоекономічним контрактом, закачаний до підземних сховищ газу (ПСГ) Дочірньої компанії «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України». Пунктом 3.1 цього договору було передбачено, що ЗАТ «Укргаз-Енерго» передає ДК «Газ України» природний газ в підземних сховищах газу.

31 серпня 2007 року між ДК «Газ України»та ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»було укладено договір на зберігання природного газу № 06/07-501 в підземних сховищах газу, пунктом 4.1 якого визначена формула розрахунку вартості послуг по зберіганню та відбору газу з ПСГ.

Різниця вартості 231 546 165 куб. метрів природного газу у червні 2006 року та 207 253 039 куб. метрів природного газу у липні 2006 року за договором від 03.01.2006 № 06/06-3, укладеним між позивачем та відповідачем, та договором від 16.08.2007 № 06/07-488, укладеним між позивачем та ЗАТ «Укргаз-Енерго»складає в сумі 188 111 815,62 грн. Крім того, вартість витрат по зберіганню та відбору природного газу з підземних сховищ газу за договором від 31.08.2007 № 06/07-501, укладеним між позивачем та ДК «Укртрансгаз», складає в сумі 8 688 224,25 грн. Зазначені суми ДК «Газ України»просить стягнути з НАК «Нафтогаз України»у якості збитків, понесених позивачем через невиконання відповідачем обов’язку поставити у червні та липні 2006 року природний газ за договором від 03.01.2006 № 06/06-3.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність та недоведеність заявлених вимог, вжиття ним усіх можливих заходів для виконання спірного договору. Також вказав, що невиконання ним зобов’язання щодо передачі газу у червні та липні 2006 року зумовлене відсутністю у нього необхідних обсягів газу у вказаний період.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов‘язань.

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначені недержавних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов’язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов’язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов’язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв’язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Тобто збитки - це об’єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов’язання було виконано боржником.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача на те, що він вжив всіх заходів щоб не допустити порушення зобов’язання перед позивачем, що звільняє від відповідальності за порушення зобов’язань перед позивачем з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Отже, в розумінні статті 617 Цивільного кодексу України, відсутність товару на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за порушення зобов’язання.

Крім того, згідно п. 1.3 роз’яснення ВГСУ «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором поставки»від 30.03.1995 року № 02-5/218 (із рекомендацією президії Вищого господарського суду України від 18 листопада 2003 року N 04-5/1429) умовою відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника. Таким чином, у разі заподіяння збитків боржник може бути звільненим від цієї відповідальності, якщо він доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. При цьому слід мати на увазі, що посилання боржника на такі причини невиконання зобов'язання, як недопоставка сировини, матеріалів, комплектуючих виробів тощо не є підставою для висновку про відсутність його вини, тобто для звільнення від обов'язку відшкодувати завдані ним збитки контрагентові за договором.

Суд відзначає, що відповідач не довів суду належними засобами доказування про відсутність вини у порушенні ним зобов’язання щодо поставки природного газу

Судом встановлено, що придбання ДК «Газ України»газу у ЗАТ «Укргаз-Енерго»для покриття дефіциту в червні –липні 2006 року за ціною, що перевищує ціну за умовам договору з НАК «Нафтогаз України»призвело до заподіяння позивачу реальних збитків.

Відповідно до обґрунтованого розрахунку позивача розмір збитків спричинений ДК «Газ України»невиконанням НАК «Нафтогаз України»умов договору № 06/06-3 від 03.01.2006 року становить 188111815,62 грн. Судом даний розрахунок та позовні вимоги в цій частині визнаються обґрунтованими та доведеними.

Крім того, відповідно статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв’язку з необхідністю зберігання об’ємів природного газу, придбаного у ЗАТ «Укргаз-Енерго»за договором № 06/07-488 позивач був вимушений укласти з ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»договір на зберігання газу № 06/07-501 від 31.08.2007 року. Тариф на зберігання 1000 м3 газу в ПСГ на один сезон зберігання газу встановлено в розмірі 21,6 грн. в тому числі 3,6 грн. ПДВ. Тариф на відбір 1000 м3 газу з ПСГ –9,00 грн. в т.ч ПДВ –1,5 грн. У відповідності до п. 4.1 договору № 06/07-501 від 31.08.2007 року вартість послуг по зберіганню та відбору газу з ПСГ розраховується за формулою та складає 19,80 грн. Таким чином, позивачем були понесені витрати за збереження та відбору газу в розмірі 8688224,25 грн. (231546,165 тис.м3 Х 19,80 грн. + 207253,039 тис.м3 Х 19,80 грн.). Суд відзначає, що в разі, якщо б відповідач належним чином виконав умови договору щодо поставки газу в липні –червні 2006 року, позивач не укладав договір з ДК «Укртрансгаз»щодо зберігання газу, а тому понесені позивачем витрати в розмірі 8688224,25 грн. є додатковими витратами, які позивач був вимушений зробити внаслідок порушення зобов'язання НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів на спростування обставин, які повідомлені позивачем, а також не доведено відсутності його вини у невиконанні спірного зобов’язання.

Таким чином, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, а відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, то за таких обставин, позов щодо стягнення з відповідача завданих позивачу збитків в розмірі 196800039,87 грн. визнається таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі ст. 623 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до вимог статті 49 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 526, 614, 617, 623, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(04116, м. Київ, вул. Шолуденка,1 (сто дев’яносто шість мільйонів вісімсот тисяч тридцять дев’ять) грн. 87 коп. –збитки, 25500 (двадцять п’ять тисяч п’ятсот) грн. 00 коп. - державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4.          Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя

І.Д. Кондратова