ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.02.08                                                                                           Справа № 11/249

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі Чаплик І.,

з участю представників:

від скаржника (відповідача) – з”явився,

позивача – з”явився,

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження», м.Здолбунів

на рішення господарського суду Рівненської області від 25.07.2007 року, суддя В.В.Грязнов, у справі № 11/249

за позовом дочірньої компанії «Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження», м.Здолбунів

про стягнення 89125,73 грн. заборгованості,

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Рівненської області від 25.07.2007 року задоволено позовні вимоги дочірньої компанії «Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз України»про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» 89125,73 грн. заборгованості, що становить вартість поставленого товару згідно накладних, а також пеня, штраф, інфляційні втрати та три відсотки річних, нараховані позивачем на суму простроченої заборгованості.

Рішення суду мотивоване тим, що доказів оплати поставленого товару відповідач суду не надав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення на підставі ст.ст.173,193,230,232 Господарського кодексу України та ст.ст.526,549,625,655,ч.1.ст.692 Цивільного кодексу України.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, в зв”язку з неповним з»ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, апелюючи тим, що жодної заборгованості у відповідача перед позивачем не існує, оскільки за умовами п.5.1 договору поставки нафтопродуктів №078/95-04 від 09.03.2004 року та інших договорів відповідач зобов»язувався проводити 100% попередню оплату, що ним постійно дотримувалось.

Скаржник покликається на пропуск позивачем строку позовної давності звернення з позовом про стянення пені та штрафу, оскільки для вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) п.1 ч.2 ст.258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік, а також зазначає на подання позивачем та стягнення судом завищеного розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Скаржник також покликається на порушення місцевим судом норм процесуального права, оскільки спір вирішено по суті за його відсутності при неналежному повідомленні, чим порушено його процесуальне право як відповідача на рівноправний захист прав та інтересів.

В додаткових поясненнях на апеляційну скаргу скаржник не погоджується з висновком суду про те, що підставою виникнення спірної заборгованості є різниця в ціні між поставленим товаром та здійсненою його передоплатою, покликаючись на те, що спірна заборгвоаність виникла в зв»язку з неповною сплатою відповідачем коштів за бензин марки А-76, А-80, А-92, дизпаливо, які поставлені позивачем у вересні-листопаді 2004 року. Скаржник зазначає, що передоплата на вказаний товар проведена у вересні-жовтні 2004 року і ціна була погоджена сторонами, проте, позивачем вимоги про стягнення цієї заборгованоості не заявлялось, а тому вона не може бути предметом спору. При цьому, скаржник покликається на те, що позивач фактично змінює підстави позову, зазначаючи про проведення взаємозаліку на суму 118936,96 грн. по оплаті бензину інших марок, що не допускається згідно вимог ст.ст.22,99,101 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що сума заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а також підписаним між сторонами актом звірки розрахунків, зі змісту якого випливає, що заборгованість виникла саме з різниці в ціні поставленого товару на момент його передоплати та поставки.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між дочірньою компанією “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю “Відродження” (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів (бензин А-95) №078/95-04 від 09.03.2004р. та Додаткову угоду від 10.03.2004р., згідно п.1 якого постачальник протягом 2004р. зобов'язувався поставляти нафтопродукти покупцю, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити на умовах даного договору нафтопродукти. Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2004р.(п.10.1 догово-ру). Договір та Додаткову угоду підписано уповноваженими представниками ДК “Укргазвидобування”НАК “Нафтогаз України” та ТзОВ “Відродження”, скріплено відбитками печаток сторін.(а.с. 12-15, 31).

Згідно п.п.4.1,4.3,4.5 договору №078/95-04 від 09.03.2004р. ціна визначається на момент відвантаження нафтопродуктів згідно з наказом ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України”. Дата відвантаження визначається згідно з штампом на залізничній накладній про прийняття "Укрзалізницею" нафтопродуктів до перевезення. Ціна за одну тону нафтопродуктів, що постачається в кожному конкретному місяці поставки визначається в Додатковій угоді, оформленій у вигляді додатку, до даного договору, що підписаний повноважними представниками сторін та є невід'ємною частиною даного договору. На момент відвантаження нафтопродуктів ціна може змінюватися згідно даного договору. Постачальник має право збільшувати або зменшувати ціну, означену у додатку в межах 10% від встановленої ціни на протязі строку дії відповідного додатку, без письмової згоди покупця. Ціна на нафтопродукти може змінюватися постачальником в залежності від кон'юктури ринку, про що постачальник письмово повідомляє покупця протягом 1 (одного) дня з моменту прийняття нової ціни, крім випадку, вказаному в п.4.3. даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору ДК “Укргазвидобування” згідно заявок ТзОВ “Відродження” від 20 та 25 жовтня 2004р. поставила останньому бензин А-95 в кількості 120114 тонн на загальну суму 166040 грн. 70 коп.(а.с. 17-20), що підтверджується накладними №43381022 від 21.10.2004р. на суму 142101 грн. 30 коп. (55 тонн) та №43381933 від 25.10.2004р. на суму 164189 грн. 40 коп.(64 тонни), а також квитанціями про приймання вантажу.(а.с.18,20).

Разом з тим, на момент відвантаження нафтопродуктів ціна була змінена згідно наказу позивача №550 від 18.10.2004р.(а.с.16,32), що не заперечується відповідачем. Матеріалами справи підтверджується факт прийняття ТзОВ “Відродження” нафтопродуктів по зміненій ціні, що свідчить про схвалення зміненої, раніше погодженої ціни.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив часткову оплату за нафтопродукти в сумі 259186 грн. 96 коп. Таким чином, сума основного боргу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 47103 грн. 74 коп., що додатково підтверджується актом звірки між сторонами, підписи яких засвідчені печатками.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку, а згідно ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов»язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поставки (ст.712 ЦК України) продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідач доказів погашення основного боргу не подав, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми боргу за поставлений товар в розмірі 47103 грн. 74 коп..

Покликання скаржника на те, що спірна заборгвоаність виникла в зв»язку з неповною сплатою відповідачем коштів за бензин марки А-76, А-80, А-92, дизпаливо, який не є предметом спірного договору, а тому не може бути предметом даного спору, судом до уваги не приймається, оскільки спростовується змістом підписаних сторонами актів звірок, наявних в матеріалах справи, з яких вбачається, що спірна заборгованість виникла саме з різниці в ціні поставленого відповідачу товару.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов”язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається подвійною обліковою ставкою НБУ від суми простроченої заборгованості, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. П.6.2 договору №078/95-04 від 09.03.2004р. встановлено стягнення пені в розмірі 0,5 відсотка із суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, а п.6.3 договору передбачено право позивача нараховувати відповідачу 10% штрафу від суми простроченого платежу у випадку прострочення сплати більше ніж на 10 днів.

З наведеного місцевим судом підставно стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 3 948 грн. 97 коп. за період з 20.10.2006р. по 17.04.2007р. відповідно до п.6 ст.232 ГК України, та штраф в сумі 4710 грн. 37 коп..

Покликання скаржника на пропуск позивачем строку давності в один рік для стягнення неустойки є безпідставним, оскільки відповідно до п.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов”язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов”язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеного місцевим судом також підставно стягнуто з відповідача на користь позивача три відсотки річних за період з 21.11.2004р. по 17.04.2007р. на суму 7065 грн. 08 коп. та інфляційних збитків за період з 21.11.2004р. по 31.03.2007р. в розмірі 26297 грн. 57 коп., нарахованих позивачем на суму простроченої заборгованості.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

рішення господарського суду Рівненської області від 25.07.2007 року в справі за номером 11/249 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження»–без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: С.М.Бойко

Судді: Т.Б.Бонк

Р.І.Марко