ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

29.01.2008

Справа №2-15/10812-2007

За позовом Державного підприємства „Придніпровська залізниця" (49600, м. Дніпропетровськ, проспект К. Маркса, 108, ідентифікаційний код 01073828)

До відповідача Державного підприємства „Керченський морський торговельний порт» (98312, АР Крим, м. Керч, вул. Кірова, 28, ідентифікаційний код 01125554)

Про стягнення 16931,20 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А.Іщенко

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Зенкова І.О., довіреність № 774 від 11.07.2007 р., у справі

Від відповідача – Торова І.О., довіреність б/н від 15.09.2005 р., у справі

Обставини справи: Державне підприємство „Придніпровська залізниця" звернулося до господарського суду АР Крим з позовом до Державного підприємства „Керченський морської рибний порт» про стягнення з відповідача 16931,20 штрафу за невиконання плану вивантаження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує належним чином свої зобов’язання за договором про організацію перевезення вантажу і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПР4ТХ-02-451НЮ -1417п від 14.11.2002р. (з доповненнями від 18.07.2003 р., 22.03.2004р., 09.04.2004р., 25.06.2004р.) та договором на обробку вагонів №ПР/МД-м4/2-04/НЮ від 15.06.2004 р. з протоколом узгодження розбіжностей від 16.07.2004р. Так, за лютий 2007 р. позивачем нарахований відповідачу штраф за невиконання норми вивантаження вагонів у 16931,20 грн. В порушення умов договору відповідач відмовляється від сплати штрафу, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позов за вих.. юр/4196 від 03.09.2007 р. Так, відповідач зазначає, що виходячи з умов договору про встановлення рівномірності добової норми та забезпечення ритмічності навантаження та завозу вантажів, вважає, що подача залізницею вагонів під вивантаження понад узгоджену норму і нерівномірно виключають вину порту. Подача вагонів понад встановлену добову норму портом не узгоджувалась, тому, на думку відповідача, у залізниці немає правових підстав встановлювати міру відповідальності порту і вимагати сплати штрафу. У додаткових поясненнях до відзиву на позов відповідач вважає, що при вирішенні спору потрібно застосовувати узгоджену середньодобову норму вивантаження вагонів, що затверджені Департаментом розвитку та координації систем транспорту та зв’язку Узгодженим планом від 29.01.2007 р. № 12/59-07 та доведена до відома порту і залізниці.

Розгляд справи відкладався в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні оголошувалася перерва.

Строк розгляду справи був продовжений за клопотанням представників сторін в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

Згідно до статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства ( стаття 311 Господарського кодексу України).

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезеня вантажу одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві) , а відправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 17 Статуту залізниць України, затвердженного постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 передбачено, що перевезення вантажу залізничним транспортом організовується на договірних засадах.

Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Правилами обслуговування залізничних підґїздних колій, затвердженими наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 №644, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за №875/5096, передбачено примірний договір між залізницею і морським (річковим) портом про обробку вагонів з вантажами (Додаток 3 до Правил).

Цим договором передбачено порядок визначення відповідальності залізниці і порту за невиконання погодженої між ними добової норми вивантаження вагонів.

Укладеним між Портом і Залізницею договором про обробку вагонів №ПР/МД-4м/2-04/НЮ від 15.06.2004 р. з протоколом розбіжностей від 16.07.2004 р., протоколом розгляду розбіжностей від 30.07.2004 р. та рішенням суду щодо врегулювання розбіжностей від 08-22.02.2005 р. сторони домовилися, що за невиконання норми вивантаження, встановленної добовим планом, Порт і Залізниця несуть матеріальну відповідальність (пункт 7.3. Договору). (а.с. 16-31)

Пунктом 3.10 Правил Перевезення вантажів у прямому змішаному залізнично-водному сполученні, затверджених наказом Мінтрансу України від 28.05.2002 р. №334, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 р. за №566/6854 та пунктом 7.3. вищевказаного договору передбачено, що начальники станцій і портів ведуть облік виконання місячного плану перевалки вантажів. Облік обсягів перевалки ведеться за обліковими картками (додаток 4 до вказаних Правил), які складаються у двох примірниках і підписуються обома сторонами.

Порядок ведення облікових карток виконання норм вивантаження встановлено телеграфним розпорядженням Міністерства транспорту та зв’язку України №1/Т/ЦМ-1722 від 30.03.2005 року. Розмір місячного плану вивантаження визначається в обліковій картці як сума (у цілих вагонах) норм вивантаження кожної доби, встановлених змінно-добовим планом, який складається на підставі узгоджених місячних обсягів завозу вантажів у Порти і додатково узгоджених обсягів, виходячи з наявності вагонів у Порту, на станції та на підходах до неї, рівномірно протягом доби в розмірі не менше переробної спроможності вантажних фронтів з урахуванням роду вантажу відповідно до єдиного технологічного процесу роботи Станції і Порту.

Штраф за невиконання плану вивантаження нараховується виходячи із суми неподаних до норми і невивантажених вагонів з вини залізниці і окремо з вини порту за кожну добу незалежно від виконання плану вивантаження в цілому місяці. Належна до сплати сума визначається як різниця штрафів, нарахованих на Порт і на Залізницю і підлягає сплаті у 10-денний термін.

Згідно з пунктом 1 Договору про обробку вагонів добова норма вивантаження – це узгоджена Залізницею і Портом кількість вагонів, які Залізниця повинна подати в Порт під вивантаження, а Порт вивантажити з урахуванням добової переробної спроможності згідно з Єдиним Технологічним Процесом (далі ЄТП) роботи Станції і Порту. Ця норма встановлюється щоденно змінно-добовим планом роботи Станції і Порту в залежності від наявної кількості вагонів у Порту, на припортовій Станції та на підходах до неї.

Узгодженим планом перевезення вантажів на експорт через порти (припортові станції України на лютий 2007 р. передбачена середньодобова норма подачі вагонів на ст. Керч-Порт у кількості 01, 02 лютого в кількості 114 вагонів, та згідно додаткового плану завозу на лютий з 03 по 28 лютого - складає 117 вагонів.

Однак, згідно пункту 4.4. Договору норма вивантаження на кожну добу встановлюється змінно-добовим планом, який складається на підставі узгоджених обсягів завозу вантажів на місяць, виходячи з наявності вагонів у Порту, на Станції та на підходах до неї рівномірно протягом доби в розмірі не більше переробної спроможності вантажних фронтів з урахуванням роду вантажу відповідно до ЄТП роботи Станції і Порту”.

Крім того, розділом 6 пункту 6.4. абзацу 5 ЄТП зі змінами, внесеними протоколом розгляду в Головному комерційному управлінні Укрзалізниці від 30.11.2006 р. розбіжностей (а.с. 131-154 Т.1, а.с. 1-21 Т.2) передбачено: „Коригування затвердженого змінно-добового плану поточної доби здійснюється головним диспетчером порту (або його заступником) за участю начальника станції (або його заступника) о 10-00 годині при змінно-добовому плануванні роботи порту і залізниці на наступну добу враховуючи фактори:

-          погодні умови;

-          підхід вагонів під вивантаження або навантаження”.

Судом встановлено, що фактично змінно-добовий план між Станцією та Портом у лютому 2007 року не був узгоджений: станція вказувала норму вивантаження на кожну добу з урахуванням наявності вагонів у Порту, на Станції та на підходах до неї у розмірі не більше переробної спроможності вантажних фронтів - 265 вагонів, а Порт встановлював собі норму вивантаження тільки на підставі узгодженого місячного плану завозу ( 114, 117 вагонів).

Станцією Керч-Порт спільно з Портом складені акти загальної форми за окремі доби лютого 2007 року про неприбуття певної кількості вагонів до запланованої узгодженим місячним планом норми – 114 (117) вагонів на добу. Проте фактична наявність вагонів, що підлягали вивантаженню засобами Порту, у кожну добу лютого 2007 становила більше 114 вагонів, виходячи з наявності вагонів у Порту (не вивантажених у попередню добу), на станції Керч-Порт та на підходах до неї, у відповідності до пункту 4.4 Договору та ЄТП.

Пунктом 3.10 Правил перевезення вантажів у прямому змішаному залізнично-водному сполученні та пунктом 7.3. вищевказаного Договору передбачено, що облікова картка ведеться в двох примірниках і підписується обома сторонами. У разі відмови від підпису облікової картки складається акт загальної форми, копія якого вручається стороні, що відмовилася від підпису картки. Сторона, яка має заперечення щодо записів у картці, може вносити в неї перед своїм підписом відповідні відмітки.

Порт підписав облікову картку із зауваженням, посилаючись на те, що статтею 106 Статуту залізниць України передбачена відповідальність за навантаження вантажів, тим самим відмовився від сплати нарахованого штрафу за невиконання плану вивантаження в лютому місяці поточного року.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Судом в процесі розгляду справи встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобов’язання за договором про обробку вагонів №ПР/МД-4м/2-04/НЮвід 15.06.2004 р., тобто, відповідач не виконав норми вивантаження вагонів, встановленої добовим планом відповідно до пунктів 4.3,4.4 Договору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України на відповідачі лежить обов'язок доведення виконання зобов'язань, або необґрунтованості позовних вимог тоді як відповідач відповідних належних та обґрунтованих доказів суду не надав.

Посилання відповідача на те, що відповідальність за ритмічність завозу покладена тільки на Залізницю не відповідає дійсності, так як пунктом 3.1 договору про обробку вагонів передбачено зобов’язання Порту здійснювати місячне планування завозу експортних, імпортних і транзитних вантажів, обсяги якого не повинні перевищувати узгодженого Портом як у цілому, так і з окремих фронтів вивантаження, контролювати ритмічність завозу згідно з узгодженими обсягами; приймати всі узгоджені Портом експортні та транзитні вантажі та відповідати за користування вагонами від моменту подачі Залізницею Порту на фронти розвантаження до моменту здачі їх Залізниці; нести відповідальність перед Залізницею відповідно до розділу 7 Договору.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача про те, що стаття 106 Статуту залізниць України та Правила перевезення вантажів в прямому змішаному залізнично-водному сполученні не можуть застосовуватися в даному випадку, оскільки згідно з пунктом 7.3 Договору про обробку вагонів сторони домовилися про їх застосування в разі невиконання плану вивантаження за місяць.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони домовилися, що за невиконання норми вивантаження, встановленої добовим планом, відповідач несе матеріальну відповідальність вигляді штрафу (пункт 7.3. Договору).

Відповідно до розрахунку позивача, штраф за невиконання плану вивантаження у лютому 2007 року нарахований тільки за ту кількість вагонів, яка в окрему добу фактично не вивантажена відповідачем, але була подана Станцією під вивантаження. Сума штрафу склала 16931,20 грн.

Сума штрафу, що підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача складає 16889,60 грн., оскільки 41,60 грн. штрафних санкцій за 1 невивантажений вагон 2 лютого 2007 р. нараховано позивачем неправомірно у зв’язку з тим, що причиною невиконання плану вивантаження вагонів стали метеорологічні умови, що підтверджується обліковою карткою виконання плану вивантаження вантажів за лютий 2007 р. (а.с 52 Т.2).

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи те, що несвоєчасне вивантаження портом вагонів не спричинило залізниці збитків, оскільки плата за користування цими вагонами сплачена повною мірою, та з огляду на те, що матеріальна відповідальність, а саме штраф за невиконання плану вивантаження вагонів, є договірною санкцією, судом встановлено, що порушення відповідачем зобов’язань щодо не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин

Іншого, всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України суду не доведено.

Пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

За таких обставин, суд вважає за доцільне зменшити розмір штрафних санкцій та стягнути з Державного підприємства „Керченський морський торговельний порт» суму штрафу у розмірі 7072,00 грн.

Згідно з пунктом 6.3 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №02-5/78 від 04.03.1998 р., з наступними змінами та доповненнями, у разі, коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою державного мита, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем.

Таким чином, суми понесених позивачем судових витрат підлягають стягненню з Державного підприємства „Керченський морський торговельний порт».

У судовому засіданні за згодою представника відповідача були оголошені вступна та резолютивна частини рішення згідно статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 01.02.2008 р.

З урахуванням викладеного, керуючись статями 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державного підприємства „Керченський морський торговельний порт» (98312, АР Крим, м. Керч, вул. Кірова, 28, ідентифікаційний код 01125554) на користь Державного підприємства “Придніпровська залізниця” (49600, м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 108, ідентифікаційний код 01073828, п/р 2 в Дніпропетровській філії АБ “Експрес-Банк”, МФО 306964) 7072,00 грн. штрафу за невиконання плану вивантаження, 169,31 грн. держмита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.