ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 05-5-35/8978-35/474

17.03.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текко плюс»

до Відкритого акціонерного товариства «Телевізійний завод «Славутич»

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд державного майна України

про визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень під розміщення виробництва

Суддя М.Є. Літвінова

Представники:

Від позивача: не з’явились

Куделя Д.Ю. –предст. за довір. №252 від 31.10.2007р. (був присутнім в судових засіданнях 13.11.2007р., 27.11.2007р., 06.12.2007р., 25.12.2007р., 22.01.2008р., 27.02.2008р.)

Від відповідача: Семеній В.І. –предст. за довір. №714/08 від 27.04.2007р.

Від третьої особи: не з’явились

Уланов І.В. –предст. за довір. №64 від 15.01.2008р. (був присутнім в судових засіданнях 22.01.2008р., 27.02.2008р.)

Рішення прийняте 17.03.2008р., на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв‘язку з оголошеною в судовому засіданні перервою з 27.02.2008р. по 17.03.2008р.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Текко плюс” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Телевізійний завод “Славутич” про визнання договору оренди нежилого приміщення №05/А від 23.01.2007р. недійсним з моменту його укладання, в зв’язку з фактичною не передачею майна в оренду, та стягнення судових витрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 05-5-35/8978 від 06.07.2007р., на підставі п.4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Текко плюс”повернуто заявнику без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007р. № 05-5-35/8978 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Текко плюс” задоволено, ухвалу Господарського суду м. Києва від 06.07.2007р. у справі № 05-5-35/8978 скасовано. Матеріали справи передано для розгляду до Господарського суду м. Києва.

За резолюцією В.о. Голови Господарського суду м. Києва від 08.10.2007р., справу передано на розгляд по суті судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2007р. справу прийнято до провадження суддею Літвіновою М.Є., призначено даній справі №05-5-35/8978-35/474, розгляд справи призначено на 13.11.2007р.

В судовому засіданні 13.11.2007р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 27.11.2007р.

В судовому засіданні 27.11.2007р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 06.12.2007р.

В судовому засіданні 06.12.2007р. представником позивача було подано клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Представник відповідача не заперечував проти клопотання представника позивача про залучення додаткових доказів до матеріалів справи.

Клопотання представника позивача про залучення додаткових доказів до матеріалів справи судом було задоволено.

В судовому засіданні представником відповідача було подане клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд державного майна України, та надано документи до матеріалів справи.

Представник позивача не заперечував проти клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача Фонд державного майна України.

Суд задовольнив клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі Фонду державного майна України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судовому засіданні представником позивача було подано суду клопотання про продовження строку вирішення спору у справі № 05-5-35/8978-35/474.

Представник відповідача не заперечував проти клопотання представника позивача про продовження строку вирішення спору у справі № 05-5-35/8978-35/474.

Клопотання представника позивача про продовження строку вирішення спору у справі № 05-5-35/8978-35/474 судом було задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2007р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 25.12.2007р. Цією ж ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК України, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Фонд державного майна України.

В судовому засіданні представником позивача було надано суду докази направлення копії позовної заяви з додатками на адресу третьої особи.

Відповідач в судове засідання не з’явився, своїх представників не направив, про поважність причин нез’явлення суд не повідомили.

Третя особа в судове засідання не з’явилась, своїх представників не направила, про поважність причин нез’явлення суд не повідомила, вимог ухвали суду від 06.12.2007 року не виконала.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2007р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 22.01.2008р.

17.01.2008р. через Відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування у відповідача та третьої особи додаткових доказів.

22.01.2008р. через Відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та третьої особи на заперечували проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2008р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 07.02.2008р.

Судове засідання призначене на 07.02.2008р. було перенесено на 27.02.2008р., у зв’язку з перебуванням судді М.Є.Літвінової на курсах підвищення кваліфікації суддів в Академії суддів України.

Представником відповідача були надані документи для залучення до матеріалів справи.

Представником третьої особи були надані суду письмові пояснення з приводу обставин викладених в позові.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити останні.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні останнього.

Представник третьої особи проти позовних вимог заперечував.

Судом було оголошено про закінчення розгляду справи по суті та оголошено перерву до 17.03.2008р., для дослідження матеріалів справи, прийняття рішення у справі та виготовлення його повного тексту.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Телевізійний завод «Славутич»(надалі відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Текко плюс»(надалі позивач) було укладено Договір №05/А оренди нежилого приміщення (надалі Договір).

Відповідно до умов Договору (п. 1.1.) орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування приміщення під виробництво, загальною площею 6234,5 кв.м., які знаходиться в корпусі №24-б –загальною площею 700,3 кв.м., власником яких є орендодавець.

22 березня 2007 року між сторонами було підписано Акт прийму –передачі приміщення.

Позивач в обґрунтуванні позовних вимог, посилається на те, що відповідач в порушення умов Договору не виконав взяті на себе зобов’язання, а саме не передав позивачу орендоване приміщення згідно акту прийому –передачі та не надав вільний доступ в орендоване приміщення.

Крім того, позивач вказує на те, що стан орендованого приміщення був незадовільний, що унеможливило використання вказаного приміщення за призначенням відповідно до умов Договору.

Також, позивач вказує на те, що останнім було сплачено попередньо орендну плату, що підтверджується платіжним дорученням №2017 від 26.01.2007р.

В зв’язку з невиконанням з боку відповідача договірних відносин з приводу передачі орендованого приміщення, позивач звернувся з вимогою від 22.03.2007р. №62 про розірвання Договору оренди та повернення попередньо сплаченої орендної плати.

Відповідачем була надана відповідь №714/245 від 26.03.2007р., в якій останній не погодився на розірвання Договору та повернення коштів.

Крім того, в листі №714/247 від 02.04.2007р. відповідач зазначив, що вважає незаконною та необґрунтованою вимогу позивача про розірвання Договору та запропонував направити додаткову вимогу про розірвання Договору.

В зв’язку з наведеними обставинами, позивач звернувся до Управління внутрішніх справ Дніпровського району міста Києва з заявою про порушення кримінальної справи за ознаками шахрайства.

Управління внутрішніх справ Дніпровського району м. Києва листом №48-8076 повідомило позивача про тривалість перевірки, а також рекомендовано з метою поновлення своїх прав, та повернення перерахованих коштів звернутись до Господарського суду міста Києва.

Окрім цього, позивач зазначив, що спірний Договір підписано особою, яка немає на це відповідних повноважень.

За таких обставин, позивач просив суд визнати Договір оренди нежилого приміщення №05/А від 23 січня 2007 року недійсним з моменту його укладання, в зв’язку з фактичною не передачею майна в оренду та стягнути з відповідача сплачені за Договором кошти у розмірі 126 248,63 грн.

В ході розгляду справи позивачем була подана заява про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій просив суд визнати недійсним Договір оренди нежилого приміщення №05/А від 23 січня 2007 року з моменту його укладання.

В письмових поясненнях (№277 від 26.11.2007р.) позивач зазначив, що Фондом державного майна України п.7 Наказу №17 від 10.11.06р. заборонено вчиняти виконуючому обов’язки голові правління Дідоренку В.О. будь – які дії та приймати рішення щодо розпорядження необоротними активами товариства. В якості необоротних активів визначено –нерухоме майно передане державою до статутного фонду ВАТ «Телевізійний завод Славутич»- орендовані приміщення також.

Керуючись ст.ст. 203, ч. 1,3 ст. 215, ч. 1 227, ст. 236 Цивільного кодексу України, а також виходячи з вчинення господарського зобов’язання за Договором №05/А від 23.01.2007р., що не відповідає вимогам закону вчинення його з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, а також укладеної з порушенням господарської компетенції, з боку відповідача, на підставі ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, позивач просить суд визнати недійсним Договір оренди нежилого приміщення №05/А від 23 січня 2007 року недійсним з моменту його укладання.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість останнього (відзив на позов від 13.11.2007р.).

В письмових поясненнях відповідач зазначив, щодо вимог позивача визнати договір оренди недійсним в зв’язку з тим, що його підписала особа яка не має права, слід вказати наступне.

Наказом №02-а від 02 січня 2007 року В.о. Голови правління Дідоренко В.О. поклав відповідальність по роботі з орендарями та надав право підпису договорів Заступнику в.о. Голови правління по роботі з орендарями Песоцьку Ольгу Олексіївну.

Крім того, Правлінням ВАТ «Телевізійний завод «Славутич»та В.о. Голови правління Вашкевичем Ю.С. було схвалено підписання цього Договору та було розглянуто питання про понесені витрати в зв’язку з виконанням умов договору.

Відповідачем було додано до матеріалів справи перелік витрат ВАТ «Телевізійний завод «Славутич», які були понесені в січні, лютому та березні місяці 2007 року у зв’язку з укладанням договору оренди з ТОВ «Текко Плюс», з копіями банківських виписок щодо проплати за виконання робіт на об’єкті оренди наступними визначеними підрядними організаціями.

В ході розгляду справи, судом на підставі ст. 27 ГПК України було залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Фонд державного майна України.

Третьою особою були надані письмові пояснення із зазначенням наступного.

Відносно посилань позивача на наказ Фонду державного майна України за №1711 від 10.11.06р., яким заборонено В.о. Голови правління ВАТ «Телевізійний завод «Славутич»вчиняти будь –які дії з необоротними активами товариства, то Фонд державного майна України своїм листом роз’яснив, що під забороною вчиняти будь –які дії з необоротними активами товариства розуміється будь –які дії пов’язані зі зміною форми власності, а саме відчуженням.

За таких обставин Фонд державного майна вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України.).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

За Договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов’язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (п. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочинну є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього кодексу (п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Як вбачається зі змісту позовних вимог, однією з підстав визнання нечинним Договору оренди №05/А від 23.01.2007р. позивач вказує невиконання відповідачем договірних зобов’язань, а саме щодо фактичної передачі позивачеві у користування приміщення, згідно акту приймання –передачі та умов Договору.

Суд вважає, такі посилання позивача безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Поняття недійсності правочину слід відрізняти від таких обставин, за яких правочин має вважатись таким, що не вчинений або вчинений з порушенням відповідних умов.

Відповідно до ст. 766 Цивільного кодексу України, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право з своїм вибором:

1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих, завданих затримкою;

2) відмовитись від договору найму і вимагати відшкодування завданих збитків.

Зокрема, у разі невиконання стороною зобов’язання (істотного порушення договору) договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

З наведеного випливає, що невиконання умов Договору може бути підставою для вимоги про розірвання договору, але не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Наступною підставою щодо визнання спірного Договору недійсним позивач зазначив, те, що останній підписано особою, яка не мала необхідного обсягу цивільних дієздатності, а саме в.о. Дідоренко В.О.

Слід вказати на безпідставність та необґрунтованість вищевказаних посилань позивача з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи наказом №1711 від 10.11.2006р Фонду державного майна України, призначено на посаду Виконуючого обов’язки голови правління ВАТ «Телевізійний завод «Славутич»Дідоренко Володимира Олексійовича.

Крім того, наказом №02-а Відкритого акціонерного товариства «Телевізійний завод «Славутич», від 02.01.2007 року В.о. Голови правління Дідоренко В.О. поклав відповідальність по роботі з орендарями та надав право підпису договорів заступнику В.о. Голови правління по роботі з орендарями Песоцьку Ольгу Олексіївну.

Також, з протоколу №1 від 18.05.2007р. засідання правління товариства «Телевізійний завод «Славутич», В.о. Голови правління Вашкевич Ю.С. схвалив (погодив) укладання договору №5/А оренди нежилого приміщення від 23.01.2007 року з орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Текко Плюс».

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов’язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Відповідно до п. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Таким чином, враховуючи наведене, ч.3 ст. 203 Цивільного кодексу України, має застосовуватись, коли волю від імені фізичної особи виявила особа, що немає належного повноваження відповідно до закону та установчих документів юридичної особи.

Отже, доказів на підтвердження того, що спірний Договір підписано особою, яка не мала необхідного обсягу цивільних дієздатності, позивачем суду надано не було.

Щодо посилань позивача, на те, що п.7 наказу №1711 від 10.11.2006р. Фонду державного майна України було заборонено В.о. голови правління Відкритого акціонерного товариства «Телевізійний завод «Славутич»Дідоренку В.О. вчиняти будь –які дії та приймати рішення щодо розпорядження необоротними активами товариства, встановлення зобов’язань товариства або гарантування зобов’язань третіх осіб без відповідного письмового дозволу Наглядової ради Відкритого акціонерного товариства «Телевізійний завод «Славутич», слід вказати наступне.

Згідно матеріалів справи, Фондом державного майна України були надані письмові роз’яснення (лист №10-25-237 від 12.01.2008р.) з приводу вищевикладеного, в яких було зазначено, що під забороною вчиняти будь –які дії з необоротними активами товариства розуміється будь –які дії спрямовані на зміну форми власності, а саме відчуження майна.

Таким чином, посилання позивача на вищевказані обставини, як на підставу визнання спірного Договору недійсним є хибними.

В своїх обґрунтуваннях позивач посилався на те, що спірний Договір не відповідає вимогам ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а саме функції управління майно здійснює засновник –держава, що повинно міститись у статуті ВАТ «Телевізійний завод «Славутич». Виходячи з ч. 2 ст. 2 вищевказаного закону. Державну політику у сфері оренди державного та комунального майна здійснюють Кабінет Міністрів України та Фонд державного майна України.

Крім того, позивач зазначив, що відповідачем порушено положення ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а саме останнім було передано в оренду приміщення, що значно перевищує площу в 200 кв.м., так як, при таких обставинах орендодавцем мав виступати Фонд державного майна України.

Суд вважає, такі твердження позивача безпідставними. необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для визнання спірного Договору недійсним, виходячи з наступного.

Акціонерне товариство «Телевізійний завод «Славутич»засновано відповідно до наказу Фонду державного майна України від 21.10.1998р. №49-АТ шляхом перетворення Державного підприємства Телевізійний завод «Славутич»у відкрите акціонерне товариство згідно Закону України «Про господарські товариства»та Порядку перетворення у процесі приватизації державних, орендних підприємств і підприємств із змішаною формою власності у відкритті акціонерного товариства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.09.1996р. №1099.

Актом передачі нерухомого майна у власність відкритому акціонерному товариству від 21.10.1998р. Фондом державного майна України, було передано у власність Відкритому акціонерному товариству «Телевізійний завод «Славутич»нежилі приміщення корпусу №24 та корпусу №24-б, які в свою чергу є предметом спірного Договору.

Відповідно до ст. 85 Господарського кодексу України, господарське товариство є власником: майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками, як внески.

Отже, твердження позивача, що вказані нежитлові приміщення –це майновий комплекс державної власності є безпідставними, та документально не підтвердженими.

Враховуючи наведене, слід визнати також безпідставними посилання позивача, на те, що відповідачем порушено вимоги ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», виходячи з того, що майно яке є предметом спірного Договору, не відноситься до державної власності.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не були надані суду докази на підтвердження викладеного в позові.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання недійсним Договору оренди не житлового приміщення №05-А від 23.01.2007р. з моменту його укладання, є безпідставними та необґрунтованими, документально не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті державного мита, інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 92, 203, 215. 241, 626, 628, 629, 759, 766 Цивільного кодексу України, ст. 85 Господарського кодексу України, ст. ст. 32, 33, 43, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя М.Є. Літвінова