АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2008
№ 2-2196/06-37/433

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

за участю секретаря судового засідання

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1;

ОСОБА_3(дов. від 04.04.07 № 4-613);

відповідача: Тесленко Л.В. (дов. від 28.08.08
б/н);

третя особа: Шимановська В.І. -
директор,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Господарського суду міста Києва від
15.09.2008

у справі № 2-2196/06-37/433

за позовом                               ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

ОСОБА_2

до                                                   Товариства з
обмеженою відповідальністю                           "Магазин № 611
Овочі-Фрукти"

третя особа            Директор Товариства з обмеженою
відповідальністю "Магазин № 611 Овочі

-Фрукти" Шимановська В.І.

про
стягнення 1097948 грн. та 192140 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.09.08 в позові відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю “Магазин № 611 Овочі-Фрукти” 4799 грн.
46 коп. витрат, пов'язаних з оплатою послуг експерта за проведення судової
економічної експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю “Магазин № 611 Овочі-Фрукти” 840 грн.
54 коп. витрат, пов'язаних з оплатою послуг експерта за проведення судової
економічної експертизи.

Не погодившись з вказаним рішенням,
позивачі звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять його скасувати та
прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивачів, а саме:
стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Магазин № 611 Овочі-Фрукти”
на користь ОСОБА_1 706200 грн. та на користь ОСОБА_2 123585 грн.

Скарга мотивована тим, що судом
першої інстанції неправомірно відмовлено в отриманні учасниками, які вийшли з
товариства, вартості частини майна пропорційно їх частці у статутному капіталі
товариства, як це передбачено Законом. В апеляційній скарзі зазначено, що
місцевим судом неправильно застосовані ст. ст. 51, 54 Закону України “Про
господарські товариства”, ст. 7 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав
та професійну оціночну діяльність в Україні”, ст. 148 Цивільного кодексу України.

Відповідач подав відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення без змін, а скаргу без
задоволення.

Розглянувши мотиви апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

05.01.96 укладено установчу угоду
про створення та діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю „Магазин №
611 Овочі-Фрукти".

Пунктом 2 ст. 4 установчої угоди
передбачено, що до статутного фонду товариства вноситься майно овочевого
магазину та приміщення, яке придбане товариством покупців членів трудового
колективу магазину № 611 в процесі приватизації державного магазину № 611
згідно договору купівлі-продажу державного майна № 39 від 18.09.95 та договору
купівлі-продажу приміщення № 053 від 17.11.95.

Згідно з вказаною вище угодою
частка ОСОБА_1 в статутному фонді Товариства складає 40%, а частка ОСОБА_2.
складає 7%.

В пункті 1 ст. 148 Цивільного
кодексу України зазначено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю
має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше
ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом.

Статтею 8 установчої угоди
Товариства передбачено, що вихід з товариства здійснюється за рішенням Зборів
Учасників товариства на підставі рішення про вихід або за заявою учасника. При
виході учасника з товариства йому сплачується ціна частки майна товариства
пропорційно його частки в статутному фонді. Виплата проводиться після
затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12
місяців з дня виходу.

В матеріалах справи знаходяться
копії заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2. про вихід з учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю “Магазин № 611 Овочі-Фрукти” з виплатою в грошовій формі
вартості належної їм частки в статутному фонді товариства.

Відповідно до виписки з протоколу №
1 Зборів учасників Товариства від 01.03.05 їх виведено зі складу учасників
товариства з нарахуванням належних виплат після затвердження звіту за 2005 рік
в строк до 12 місяців з дня виходу з товариства.

Після складання звіту діяльності
Товариства за 2005 рік листами від 21.02.06 № № 2, 3 позивачів повідомлено про
нарахування їх частки в статутному фонді: 18680 грн. ОСОБА_1 та 3269 грн.
ОСОБА_2

Оскільки позивачі вважають, що при
виході з товариства їм повинна бути виплачена ринкова вартість майна
пропорційно частці в статутному фонді, вони звернулись до суду з даним позовом.

Статтею 54 Закону України “Про
господарські товариства” передбачено, що при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться
після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до
12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може
бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув,
виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році
до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в
користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Вартість майна, належного до
виплати учаснику, який виходить, повинна обчислюватись на дату волевиявлення учасника
вийти з товариства, тобто на дату подання ним заяви про вихід з товариства (п.
3.5. рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 28.12.07 №
04-5/14).

Відповідно до п. 1 ст. 66
Господарського кодексу України майно підприємства становлять виробничі і
невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в
самостійному балансі підприємства.

Статтею 190 Цивільного кодексу
України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ,
сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Враховуючи визначення поняття
майна, наведене в статті 190 Цивільного кодексу України, в оцінюванні вартості
частини майна, що є еквівалентною його частці у статутному фонді, слід брати до
уваги виробничі та невиробничі фонди, інші цінності, вартість яких
відображається в самостійному балансі Товариства, а також майнові права та
обов'язки. Вартість частки майна, що має бути компенсована учасникові,
обраховується на момент ухвалення Товариством рішення про вихід цього учасника.

Отже,  вартість майна, що підлягає поверненню, за
своїм визначенням не є тотожною поняттю внеску до статутного фонду і залежно
від стану господарської діяльності Товариства та загальних економічних процесів
у суспільстві може не співпадати з ним за розміром.

При розрахунку сум, що підлягають
виплаті учаснику, необхідно враховувати вимоги п. 3 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 1 “Загальні вимоги до фінансової звітності”. Відповідно
до вказаної норми власний капітал - це частина в активах підприємства, що
залишається після вирахування його зобов'язань. Тобто, із балансу активів
необхідно вирахувати суму збитків та боргових зобов'язань товариства, оскільки
позивач несе відповідальність за результат господарської діяльності поряд з
іншими учасниками товариства.

Розрахунок вартості частини майна
товариства пропорційно частці у статутному (складеному) капіталі повинен
здійснюватися за формулою: вартість майна товариства = Баланс активів ТОВ
(рядок 280 активу балансу) - зобов'язання (рядки 480,620 пасиву балансу).

Статутом та установчою угодою
товариства передбачається частка кожного учасника в статутному капіталі
товариства.

Тобто, вартість частини майна,
належна до виплати учаснику = Вартість майна товариства х Частку учасника в
статутному капіталі товариства.

Статтею 51 Закону України “Про
господарські товариства” передбачено, що установчі документи товариства з
обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього
Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників,
розмір, склад та порядок внесення ними вкладів, розмір і порядок формування
резервного фонду, порядок передання (переходу) часток у статутному фонді. Зміни
вартості майна, внесеного як вклад, та додаткові внески учасників не впливають
на розмір їх частки у статутному (складеному) капіталі, вказаної в установчих
документах товариства, якщо інше не передбачено установчими документами.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.12.07 № 2-2196/06-37/433 були призначені економічна та
будівельно-технічна експертизи.

З висновку судово-економічної
експертизи від 25.04.08 № 899 вбачається, що частка майна Товариства з
обмеженою відповідальністю “Магазин № 611 “Овочі-Фрукти”, яка підлягає виплаті
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. на день виходу із складу засновників (01.03.05), відповідно
до бухгалтерського балансу, становить: для ОСОБА_1 - 16, 2 тис. грн. (40,5 тис.
грн.. х 40%) та для ОСОБА_2. - 2,835 тис. грн. (40,5 тис. грн.. х 7%).

Ринкова вартість нерухомого майна,
а саме вбудованих нежилих приміщень магазину загальною площею 303,0 кв.м., що
розташовані у підвалі та на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку
№ 40 по вулиці Урицького, що у Солом'янському районі міста Києва, станом на
березень 2005 року, становила 1765500 грн. (висновок судової будівельно-технічної
експертизи від 28.05.08 № 898).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем визначено вартість частки майна, яка належить до виплати
позивачам, за результатами фінансового звіту за 2005 рік, а не станом на день
виходу позивачів зі складу учасників товариства. За розрахунком відповідача
вартість частки, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 становить 18680,00 грн., а
ОСОБА_2. - 3269,00 грн., що є більшою ніж за висновком судово-економічної
експертизи. Судом встановлено, що вказані кошти не використовуються відповідачем
в господарській діяльності, а
перераховані на депозитний рахунок.

Посилання позивачів на те, що
вартість частки майна, належна до виплати, має визначатись у відповідності до
ринкової вартості нежитлового приміщення, яке належить Товариству з обмеженою
відповідальністю “Магазин № 611 Овочі-Фрукти”, є помилковими, оскільки в
оцінюванні вартості частини майна, що еквівалентна його частці у статутному
фонді, слід брати до уваги виробничі й невиробничі фонди, інші цінності,
вартість яких відображається в самостійному балансі товариства, а також майнові
права, обов'язки та зобов'язання. При цьому розрахунок частини вартості майна,
що підлягає виплаті учаснику, необхідно здійснювати за даними балансу,
складеного на дату виходу учасника.

Позивачами не надані належні
докази, які підтверджують, що до звіту про фінансовий стан Товариства з
обмеженою відповідальністю “Магазин № 611 Овочі-Фрукти” за 2005рік були внесені
неправдиві дані або порушені правила ведення фінансової звітності. А також не
доведено, що вартість частки, яка належить до сплати, повинна визначатись
виходячи з ринкової вартості без врахування зобов'язань товариства.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно, доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими і такими, що не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення.

За таких умов рішення
Господарського суду міста Києва від 15.09.08
відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам
справи.

Щодо стягнення витрат, пов'язаних з
оплатою послуг експерта за проведення експертиз, необхідно зазначити, що
ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.07 № 2-2196/06-37/433 було
призначено комплексну експертизу, а саме: будівельно-технічну експертизу та
економічну експертизу, витрати по проведенню експертизи покладено на позивачів
в рівних частинах.

Судом першої інстанції не
враховано, що оплату за проведення експертизи було здійснено позивачами, що не
заперечується і відповідачем, а тому рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на
користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Магазин № 611 Овочі-Фрукти”
4799 грн. 46 коп. витрат, пов'язаних з оплатою послуг експерта за проведення
судової економічної експертизи, та стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю “Магазин № 611 Овочі-Фрукти”840 грн. 54 коп. витрат,
пов'язаних з оплатою послуг експерта за проведення судової економічної
експертизи, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2залишити без задоволення.

2. Резолютивну частину рішення
Господарського суду міста Києва від 15.09.08 у справі №2-2196/06-37/433
змінити, скасувавши п. 2 та п. 3.

Викласти резолютивну частину
рішення в наступній редакції:

“ В позові відмовити повністю”.

3. Матеріали справи повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

11.11.08 (відправлено)