ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" лютого 2008 р.

Справа № 29-24/130-07-8858

За позовом: Фірма „Аліса” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

До відповідача:

про стягнення 1128559,29 грн.

Суддя                     Аленін О.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Рабзі О.Ю - довіреність;

Від відповідача: Чорба О.В. - довіреність;

Суть спору:           Фірма „Аліса” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до суду з позовом до ТОВ „Ідеал”, в якому просить стягнути з відповідача 1128559,29 грн., з яких 982 210 грн. сума, сплачена за товар неналежної якості, 146 349, 29 грн. штрафні санкції.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст.. 77 ГПК України в судовому засіданні від 20.02.2008р. оголошувалась перерва до 28.02.2008р. об 11 год. 00 хв.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, оцінивши докази які мають значення для справи, - суд встановив:

18.12.2006 р. між Фірмою «Аліса»у формі товариства з обмеженою відповідальністю та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ідеал»був укладений договір поставки мармурних і гранітних пліт, а також пліт з травертину. Сума договору склала 982 210 гривень.

Вказана сума була перерахована відповідачу у відповідності з умовами договору, що підтверджується платіжними дорученнями № 217 від 19.12.2006 р. та № 90 від 22.03.2007 р.

Мармурні і гранітні плити та плити з травертину, що є предметом договору, придбавались позивачем для подальшого їх використання у якості напільного покриття у магазині «Кокон Лайт», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 31 та належить ТОВ «Аліса»на підставі права власності.

У відповідності з п. 2.4. Договору, якість матеріалу має забезпечувати можливість його використання за призначенням, вказаному чинним Договором.

Позивач вказує, що поставка товару відбулася 07.05.2007 р., що підтверджується видатковою накладної № РН-00243 від 07.05.2007 р., що порушило умови п. 2.1. Договору, у якому визначалось, що поставка має відбутися на протязі 60 календарних днів з моменту підписання Договору, а саме до 16.02.2007 р.

Таким чином позивач вважає, що відповідач прострочив поставку майже на 79 календарних днів. Згідно з п. 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання обов'язків сторони несуть відповідальність згідно з діючим законодавством України. Згідно зі ст. 231 ГК України, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості». Таким чином за розрахунком позивача, сума штрафних санкцій складає 146 349, 29 грн.

Крім того позивач зазначив, що після поставки товару у нього були виявлені наступні недоліки: мармурні та гранітні плітки, виявились дуже м'якими, що приводить до швидкої втрати зовнішнього вигляду (вибоїни, відколи та інші пошкодження). Позивач звернувся в усній формі до відповідача з проханням змінити неякісний товар але у відповідь отримало комерційну пропозицію у якої було запропоновано придбати засобі для уходу та укріплення мармурних і гранітних пліт, а також плит з травертину.

12.11.2007 р. ТОВ «Аліса»звернулось до Одеського підприємства «БУДМПРОЄКТ»Української державної корпорації промисловості будівельних матеріалів «УКРБУДМАТЕРІАЛИ»з метою проведення експертизи товару на предмет його придатності для використання та відповідності до умов Договору. У наданому висновку було вказано, що товар має таки характеристики як: межа міцності на стиснення = 1007,0 кг/см2, що не відповідає умовам Договору (Додаток №2 до Договору), у якому відповідач заявляв межу міцності на стиснення —1224,0 кг/см2.

Так як про мету придбання товару відповідач був повідомлений, однак після придбання цього товару було визначено, що його подальше використання є неможливим у зв'язку зі швидкою втратою зовнішнього вигляду, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач проти позову заперечує з огляду на те, що за договором поставки постачальник не своєчасно здійснив поставку товару у зв'язку з дією обставин непереборної сили. Відповідач був повідомлений виробником товару про тимчасову відсутність технічної можливості видобутку природного каменю, що є предметом договору поставки, укладеним між позивачем та відповідачем, в кар'єрі виробника. Після встановлення орієнтовної дати поновлення видобутку та розрахунку строку перевозки товару для обробки в порт Іллічівськ. Відповідач своїм листом № 09 вих. від 01.02.2007р. повідомив позивача про можливість затримки у поставці товару у зв’язку з неможливістю видобутку каменю. Повторно відповідач повідомив позивача про дію обставин непереборної сили, що перешкоджають своєчасному виконанню зобов'язань відповідача за Договором поставки листом № 12вих. від 13.02.2007р., у зв'язку в виходом із ладу обладнання, призначеного для обробки природного каміння.

Відповідач на підставі п. 5.4. Договору поставки відносить обставини, що унеможливили своєчасну поставку товару Позивачу до обставин непереборної сили, зважаючи на те, що Відповідач не передбачав, та не міг передбачити настання таких обставин, ці обставини виникли не з вини Відповідача, та є зовнішніми до Відповідача обставинами, більш того є незвичайними та невідворотними. Більш того, п. 5.3. Договору поставки передбачено, що відповідальність сторони за неналежне виконання Договору наступає лише за наявності вини, в свою чергу дія обставин непереборної сили виключає наявність вини Відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, Відповідач згідно з діючим законодавством та умовами Договору поставки звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання за Договором поставки у зв'язку з відсутністю вини Відповідача в несвоєчасному виконанні умов договору та дією обставин непереборної сили.

Крім того відповідач зазначив, що позивач не інформував відповідача про порушення умов Договору щодо якості товару протягом майже 8 місяців, та протягом того ж періоду застосовував товар за призначенням. Також відповідач вказав, що не знав та не міг знати про те, що переданий товар може не відповідати вимогам договору, так як відповідач не є виробником товару.

Відповідач вважає, що невиконання позивачем зобов'язання щодо повідомлення про порушення умов Договору щодо якості товару призвело до неможливості задоволення вимог позивача та збільшення витрат відповідача, у порівнянні з тими, що могли виникнути, в разі своєчасного повідомлення відповідача.

Оцінивши докази, що мають значення для справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 673 ЦК України постачальник зобов'язаний передати покупцю товар якість, якого відповідає умовам Договору та пригодний для використання за призначенням.

У Договорі поставки п. 1.3. передбачено призначення товару - ремонтні та облицювальні роботи.

Відповідачем поставлено товар, що відповідає умовам договору, що підтверджується супровідною документацією на товар, яка свідчить про відповідність усіх фізичних та механічних показників товару умовам Договору, а саме: Сертифікат технічних та механічних показників товару, висновок Державного гемологічного центру України Міністерства фінансів України від 13.03.2007р. № 090323-Д.

Як вбачається з позовної заяви, відповідні роботи проводилися за адресою: м. Одеса, вул.. Грецька, 31 (Магазин «Кокон Лайт»). Приймаючи до уваги те, що відповідний магазин зданий в експлуатацію, можна зробити висновок, що товар, поставлений відповідачем відповідав цілі, передбаченій в Договорі поставки, та був використаний позивачем в якості матеріалу для ремонтно-облицювальних робіт, що також підтверджує відповідність товару умовам договору щодо його призначення.

Більш того, п. 2.6. Договору поставки передбачено, що у випадку, якщо товар за своєю якістю не відповідає вимогам Специфікації на товар, позивач має право відмовитись від прийомки товару, про що позивачем та підповідачем буде складено двосторонній акт. Таким чином, сторони прийшли згоди, що перевірку якості товару покладено на позивача (покупця за договором), яка проводиться в строк до приймання товару у випадку, якщо якість товару не відповідає вимогам Договору, сторонами складається двосторонній акт, а товар підлягає заміні.

Однак позивач при перевірці якості товару не заявив претензій щодо якості та прийняв товар, про що свідчить підписання позивачем видаткової накладної від 07.05.2007р. Прийняття товару позивачем свідчить про те, що було проведено перевірку якості товару і відповідність якості товару вимогам Договору позивачем встановлена.

Стаття 688 ЦК України передбачає обов'язок позивача повідомити відповідача про порушення ним умов договору відносно якості товару у строк, встановлений договором, або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

При цьому позивач з моменту прийняття товару 07.05.2007р., тобто протягом майже 8 місяців, не повідомляв відповідача про порушення вимог Договору щодо якості товару. Більш того, позивач протягом означеного періоду використовував товар за призначенням. При цьому, позивачем 12.11.2007р. було передано певні зразки каменю на технічне випробовування УДКПБМ «УКРБУДМАТЕРІАЛИ», та вже 13.11.2007р. отримано їх результати. Однак, і після цього позивач не повідомив відповідача про свої претензії відносно якості товару, в порядку передбаченому діючим законодавством.

Таким чином, позивач продовжував експлуатувати товар, якісні характеристики якого, на його думку, не відповідають умовам Договору та не повідомляв відповідача про порушення норм відносно якості товару.

Згідно з ч. 1 ст. 688 ЦК України, якщо покупець не виконав зобов'язання з повідомлення постачальника про порушення вимог Договору щодо якості товару, постачальник має право відмовитися від задоволення вимог покупця.

Відповідач не знав та не міг знати про те, що переданий товар може не відповідати вимогам договору, так як відповідач не є виробником товару, що є предметом договору поставки, укладеним між Позивачем та Відповідачем.

Згідно зі ст. 185 ЦК України товар, що був переданий позивачу за договором, є споживною річчю та внаслідок її використання позивачем за призначенням, припинила існування у своєму первісному вигляді. Більш того, товар не можливо відділити від об'єкту нерухомого майна, що належить позивачу.

Приймаючи до уваги, вищевикладене, товар не може бути повернутий відповідачу в первинному його вигляді, непошкоджений зі збереженням товарного вигляду, тобто в такому вигляді, в якому він передавався позивачу.

Також слід зазначити, що позивач не надав належних доказів невідповідності товару вимогам Договору стосовно якості товару, не надано доказів того, що товар містить істотні недоліки, зокрема недоліки, які не можна усунути, недоліки, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліки, які виявлялись неодноразово, або з'явилися знову після їх усунення.

Позивач посилається на висновок УДКПБМ «УКРБУДМАТЕРІАЛИ»як доказ невідповідності товару вимогам Договору щодо якості. Однак позивачем не надано доказів того, що УДКПБМ «УКРБУДМАТЕРІАЛИ»має право надавати відповідні експертні висновки, а наданий висновок не містить посилання на технологію та умови проведення випробовувань. Крім того, відбір зразків для проведення випробовувань здійснювався не в присутності відповідача і відповідачу не було відомо, в яких умовах відповідні зразки товару зберігались і чи є взагалі зразки, надані позивачем для випробовувань, зразками товару, який поставляв саме відповідач.

За вимогами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. (ст. 43 ГПК України).

Між тим, під час розгляду справи доказів того, що ТОВ „Ідеал” порушив умови договору щодо якості поставленого товару, позивачем не надано, а навпаки матеріали справи свідчать про належне виконання відповідачем своїх договірних зобов’язань.

Щодо вимог позивача про стягнення пені та штрафних санкцій суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилається на п. 5.1. Договору, відповідно до якого за невиконання або неналежне виконання обов'язків сторони несуть відповідальність згідно з діючим законодавством України.

Також позивач посилається на ст. 231 ГК України, де зазначено, що за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості». Таким чином за розрахунком позивача, сума штрафних санкцій складає 146 349, 29 грн.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст. 549 ЦК України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним ( ст. 547 ЦК України).

Отже, оскільки договором письмово не узгоджена сплата пені та штрафу в разі невиконання зобов’язань, вимоги щодо стягнення пені та штрафу безпідставні та не підлягають задоволенню.

З таких підстав в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 82-85, ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Рішення підписано 04.03.2008р.

Суддя Аленін О.Ю.