ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2008 р.

№ 139/17-05/9

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Шаргала В.І.,

суддів :

Мачульського Г.М.,

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

Євстігнєєва А.С. дов. б/н від 11.09.2006 р.

відповідача

Андишула А.М. дов. №3-Д-07 від 03.07.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосервіс"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.10.2007 р.

у справі

№139/17-05/9 господарського суду Київської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосервіс"

до

Закритого акціонерного товариства "Бориспільський автозавод"

про

стягнення 40 564,52 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) "Автосервіс" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Закритого акціонерного товариства (надалі ЗАТ) "Бориспільський автозавод" про стягнення 40 564,52 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при виконанні робіт з ремонту належного позивачу автобуса порушив строки, встановлені укладеним між сторонами договором, чим було спричинено ТОВ "Автосервіс" вищезазначені збитки, оскільки автобус не експлуатувався.

В подальшому позивач неодноразово збільшував позовні вимоги та остаточно просив стягнути з ЗАТ "Бориспільський автозавод" збитки в розмірі 294 405,12 грн. і пеню в розмірі 1 815,40 грн. Однак, в додаткових поясненнях до позову від 04.07.2007року та 16.08.2007 року ТОВ "Автосервіс" змінив підстави позову та, відмовившись від договору, вимагав від підрядника-відповідача відшкодування збитків на підставі ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Київської області (судді: Євграфова Є.П., Рябцева О.О., Попікова О.В.), залишеним без змін постановою Київського Доповідач: Шаргало В.І.

міжобласного апеляційного господарського суду від 12.10.2007року (судді: Мазур Л.М., Агрикова О.В., Мостова Г.І.) в позові відмовлено з огляду на те, що виконані роботи за договором від 07.09.2004 року фактично прийняті позивачем відповідно до акта від 30.06.2005 року, тому у останнього відсутні підстави для відмови від договору та вимоги відшкодування збитків відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, ТОВ "Автосервіс" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 526, 612, 849 Цивільного кодексу України, ст. 4-7 Господарського процесуального кодексу України, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаржник звертає увагу касаційної інстанції на те, що відповідач прострочив виконання свого зобов'язання за договором від 07.09.2004 року; товариство було змушене забрати свій автобус з заводу за відсутності виконання всього обсягу ремонтних робіт, оскільки мав сумніви у збереженні автобуса; крім того, завод не видав документів на нові шасі автобуса, що унеможливило отримання довідки в ДАІ для подальшої експлуатації автобуса.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач ЗАТ "Бориспільський автозавод" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постановлені у справі судові рішення –без змін, як такі, що відповідають обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 07.09.2004 року між ЗАТ "Бориспільський автозавод" (Виконавець), НАСК “Оранта” (Платник) та ТОВ “Автосервіс” (Замовник) укладений договір на ремонт автобуса, за умовами якого Виконавець зобов’язався виконати власними силами, з своїх матеріалів, роботи по ремонту належного Замовнику автобуса “Еталон” ДН 008-34 КМ, а Платник зобов’язався сплатити вартість ремонтних робіт в розмірах та терміни, зазначених в договорі. Господарськими судами також встановлено, що з урахуванням дати внесення передоплати ремонтні роботи мали бути проведені в строк з 01.05 по 31.05 2005 року. Автобус було передано Виконавцю для проведення ремонту 10.09.2004 року, що підтверджується Актом передачі-приймання за підписами уповноважених представників сторін, а 30.06.2005 року автобус “Еталон” ДН 008-34 КМ було передано Замовнику - позивачу, про що складено відповідний акт приймання-передачі (далі Акт), який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками. При цьому, в Акті сторонами зафіксовані недоліки по виконаних роботах, а Виконавцем відповідно знижено оплату з урахуванням вказаних недоліків. Отримання Замовником автобуса за вищеназваним Актом сторонами не заперечується. Тобто, судами встановлений факт закінчення виконання робіт ЗАТ "Бориспільський автозавод" та прийняття цих робіт ТОВ “Автосервіс”.

Господарські суди встановили, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду і остаточно позивач в позовних вимогах заявив про відмову від договору та просив відшкодування збитків на підставі ч.2 ст. 849 Цивільного кодексу України.

Статтею 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За правилами статті 849 цього Кодексу замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

При цьому відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України під збитками розуміються:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Господарськими судами встановлено, що під час виконання відповідачем робіт позивач не перевіряв їх хід і якість, строк для виправлення недоліків не призначав, виправлення роботи іншій особі не доручав, натомість прийняв виконану заводом роботу з урахуванням зазначених в акті приймання-передачі від 30.06.2005 року недоліків та відповідним зменшенням ціни робіт.

З огляду на викладене, судова касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність у ТОВ “Автосервіс” прав вимагати розірвання договору та відшкодування збитків на підставі ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України.

Судова колегія також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та збитками позивача у вигляді упущеної вигоди.

Щодо посилань скаржника на ненадання заводом документів на нові шасі, то судами встановлено, що позивач не вимагав передачі названих документів, зауваження стосовно відсутності цих документів в акті приймання-передачі не відображено, тому суди правомірно відхилили зазначений довід позивача.

Відповідно до ст.1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином колегія приходить до висновку, що фактичні обставини справи встановлено господарськими судами попередніх інстанцій на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для скасування прийнятих у справі рішень.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 108, 1115 , 1117 , 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосервіс" залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.10.2007р. у справі №139/17-05/9 залишити без змін.

Головуючий суддя

Шаргало В.І.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Рогач Л.І.