донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.02.2008 р.                                                              справа №44/349пн

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Голубицька К.О. - за дов. від 17.12.2007р.,

від відповідача 1:

від відповідача 2:

від відповідача 3:

Варламова Л.В. - за дов. № 909/05-01 від 13.11.2007р., Шабельник М.М.- за дов. № 1027/05-01 від 26.12.2007р.,

Сомова К.А - за дов. № 182 від 08.01.08р.

Хаваліц І.І - начальник відділу

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Командитного товариства "ОЛМИС-Сталькон", Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" м. Київ в особі Донецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс", Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції

на рішення господарського суду

Донецької області

від

27.12.2007 року

по справі

№44/349пн

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Сталькон" м.Маріуполь

до відповідачів

1.Командитного товариства "ОЛМИС-Сталькон"

2.Товариства з обмеженоювідповідальністю "Мультисервіс" м. Київ в особі Донецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс"

3.Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції "Олміс-Сталькон" м.Маріуполь

про

визнання недійсними результатів прилюдних торгів, що відбулися 29.12.2005р. та відновлення права власності

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад суті рішення суду

31.10.2007р. Відкрите акціонерне товариство "Сталькон" звернулося до суду з позовом до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультісервіс" та до Командитного товариства "ОЛМИС-Сталькон" про визнання недійсними результатів прилюдних торгів, проведених 29.12.05 року з реалізації об’єктів нерухомого майна відкритого акціонерного товариства „Сталькон”, розташованих у місті Маріуполі, по вулиці Станіславського 5, а саме приміщення цеху (літ.Т1-1 №№ 104-117; 133), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 120-124), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 № 132) та адміністративно-побутової будівлі (літ.Т7-3), які оформлені відповідно протоколами проведених прилюдних торгів за №№ 5050327-4, 5050328-5, 5050326-3, 5050325-2 та 5050324-1, а також актами державного виконавця від 20.01.06 року про проведення 25.12.05 року прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, яке належить відкритому акціонерному товариству „Сталькон”;

·          визнання недійсними свідоцтв про право власності командитного товариства „ОЛМИС-Сталькон”, виданих 24.01.06 року Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою на приміщення цеху (літ.Т1-1 №№ 104-117; 133), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 120-124), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 № 132) та адміністративно-побутової будівлі (літ.Т7-3), які розташовані в місті Маріуполі, по вулиці Станіславського 5;

·          визнання права власності відкритого акціонерного товариства „Сталькон” на нерухоме майно у вигляді приміщення цеху (літ.Т1-1 №№ 104-117; 133), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 120-124), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 № 132) та адміністративно-побутової будівлі (літ.Т7-3), які розташовані в місті Маріуполі, по вулиці Станіславського 5.

Ухвалою суду від 01.11.2007р. порушено провадження у справі.

Рішенням господарського суду області від 27.12.2007р. у справі № 44/349пн (суддя Мєзєнцев Є.І.) позов Відкритого акціонерного товариства "Сталькон" задоволений.

Визнані недійсними результати прилюдних торгів, проведених 29.12.05 року з реалізації об’єктів нерухомого майна відкритого акціонерного товариства „Сталькон”, розташованих у місті Маріуполі, по вулиці Станіславського 5, а саме приміщення цеху (літ.Т1-1 №№ 104-117; 133), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 120-124), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 № 132) та адміністративно-побутової будівлі (літ.Т7-3), які оформлені відповідно протоколами проведених прилюдних торгів за №№ 5050327-4, 5050328-5, 5050326-3, 5050325-2 та 5050324-1, а також актами державного виконавця від 20.01.06 року про проведення 25.12.05 року прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, яке належить відкритому акціонерному товариству „Сталькон”.

Визнані недійсними свідоцтва про право власності Командитного товариства „ОЛМИС-Сталькон”, видані 24.01.06 року Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою на приміщення цеху (літ.Т1-1 №№ 104-117; 133), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 120-124), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 № 132) та адміністративно-побутової будівлі (літ.Т7-3), які розташовані в місті Маріуполі, по вулиці Станіславського 5.

Визнано право власності відкритого акціонерного товариства „Сталькон” на нерухоме майно у вигляді приміщення цеху (літ.Т1-1 №№ 104-117; 133), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 120-124), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 №№ 125-131), вбудованого приміщення (літ.Т1-1 № 132) та адміністративно-побутової будівлі (літ.Т7-3), які розташовані в місті Маріуполі, по вулиці Станіславського 5.

Стягнуто з Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції на користь Відкритого акціонерного товариства „Сталькон” суму сплаченого державного мита 28,34 грн. та відшкодування сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 39,34 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Мультісервіс” на користь Відкритого акціонерного товариства „Сталькон” суму сплаченого державного мита 28,33 грн. та відшкодування сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 39,33 грн.

Стягнуто з Командитного товариства „ОЛМИС-Сталькон” на користь Відкритого акціонерного товариства „Сталькон” суму сплаченого державного мита 28,33 грн. та відшкодування сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 39,33 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення

Командитне товариство "ОЛМИС-Сталькон", Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" м. Київ в особі Донецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс", Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції з прийнятим рішенням суду від 27.12.2007р. не погодилися та подали апеляційні скарги в яких просять його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційні скаргу мотивують тим, що судом першої інстанції порушені та не застосовані норми процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги Донецька філії ТОВ "Мультісервіс":

1.          Виконавче провадження не підлягає зупиненню, оскільки заборона на стягнення на підставі виконавчого документа існує виключно у рамках мораторію на задоволення вимог кредиторів, а оскільки цей мораторій не розповсюджується на виплату (стягнення) заробітної плати, тому норми п.4 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не підлягають застосуванню.

2.          Позивач протягом 10-ти денного строку не оскаржив дії державного виконавця, відповідно до ст.121-2 ГПК України.

3.          В Господарському процесуальному кодексі України та Законі України "Про виконавче провадження" відсутні правові норми, які б давали підстави і право боржникам звертатися з позовом про визнання прилюдних торгів недійсними, як і відсутні визначення умов визнання їх такими, а містяться тільки норми про визнання прилюдних торгів такими що не відбулися.

4.          Частина 2 статті 388 Цивільного кодексу України гарантує особам, які придбали майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, захист їх прав від можливої віндикації, а боржник не є стороною в таких право відношеннях.

Доводи апеляційної скарги Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції:

1. На виконанні у нього перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ВАТ "Сталькон" на користь громадян заборгованості по заробітній платі, на користь УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, на користь інших підприємств, на користь держави. Заборгованість по заробітній платі складала 2 042 965 грн.

2. Ініціація та здійснення державним виконавцем процесуальної процедури звернення стягнення на нерухомість боржника не є порушенням п. 4 ст.12 " Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки ухвалою господарського суду від 06.12.04 по справі № 42/194Б не встановлено будь-яких заходів для забезпечення вимог кредиторів.

3. Згідно із ст. 121-1 ГПК України право зупиняти виконання судового рішення господарського суду має лише суд касаційної інстанції, а оскільки ухвала від 06.12.04р. у справі № 42/194Б винесена господарським судом першої інстанції, то немає підстав вважати її такою, що встановлює державному виконавцю які-небудь заборони у процедурі примусового виконання рішень судів загальної юрисдикції.

4. Відповідно до п.6 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнанням його банкрутом" дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди.

Оскільки реалізацію майна боржника проводилась з метою примусового виконання рішення суду про стягнення заробітної плати, то дії державного виконавця були обґрунтованими та законними.

5. У Цивільно-процесуальному кодексі та Законі України "Про виконавче провадження" відсутні правові норми, які б давали підстави та право боржника звертатися з позовом про визнання публічних торгів недійсними, як і відсутні зазначення умов визнання їх такими, а містять лише норми щодо визнання публічних торгів такими, що не відбулися. Оскільки згідно ст. 388 ЦК майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Доводи апеляційної скарги Командитного товариства "ОЛМИС-Сталькон":

1.          Судом першої інстанції не застосований пункт 6 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнанням його банкрутом", так цим пунктом скасовується дія мораторію щодо певних видів боргів (до яких відносяться і розглянуті у цій справі) і, відповідно, скасовуються будь-які види заборон, встановлені загальною нормою закону на період дії мораторію.

2.          Відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження відповідно до норм ст.ст.32, 34 ЗУ "Про виконавче провадження". Судом взагалі не застосовані норми ст.ст.5, 25 ЗУ "Про виконавче провадження".

3. Судом першої інстанції не врахована правова позиція щодо статусу добросовісного набувача та відповідні посилання на діюче законодавство - ст.ст.330, 388 ЦК України.

Оскільки майно не може бути витребуване у Відповідача 1 законним способом, визнати будь-яку іншу особу власником цього майна неможливо, оскільки це протирічить нормам ст.317 ЦК України, а також нормам ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист людини і основоположних свобод від 20.03.52, ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (з урахуванням попередньої волі Позивача на позбавлення його спірного майна), ст.ст.41, 129 Конституції України,

4. Майно вибуло по волі позивача.

5. Судом першої інстанції не враховано інше судове рішення –постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 14.03.06р. у справі № 2-49/06, яка набрала чинності і не була оскаржена. Цією постановою публічні торги визнані дійсними.

6. Фактично розглянуто справу щодо оскарження

дій державного виконавця, тому справа є адміністративної юрисдикції ст.17 КАС України. Справа господарським судом розглянута з порушенням підвідомчості та порушені ст.1,12 ГПК України.

7. Законодавством України не передбачений порядок визнання недійсними результатів прилюдних торги, оскільки результати прилюдних торгів не є правочином, договором і не є актом нормативного або ненормативного характеру, визнання їх недійсними в межах господарської справи є порушенням господарського процесу.

3.Доводи викладені у відзиві на апеляційні скарги

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення, з тих підстав, що рішення суду винесено в повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, при цьому були належним чином з'ясовані та доведені всі обставини, що мають значення для справи, а висновки суду повністю відповідають цим обставинам.

Вважає, що апеляційні скарги Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервис" на рішення Господарського суду Донецької області по справі № 44/349пн від 27 грудня 2007 року не підлягають задоволенню.

Вважає ствердження скаржників про те, що господарський суд Донецької області при винесенні рішення діяв з порушенням норм чинного законодавства в частині неправильного застосування пункту 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не відповідають дійсності, оскільки господарським судом Донецької області згідно з ухвалою від 06.12.2004 року порушена справа № 42/194Б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Сталькон", та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів

Вважає, що здійснення звернення стягнення на майно Відкритого акціонерного товариства "Сталькон" під час дії мораторію в даному випадку не є безпосередньо виплатою, не обмеженою мораторієм, при цьому вбачається застосування положень саме пункту 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Зазначає, що скаржник також посилається на пункт 8 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", який встановлює, що обставиною, яка зумовлює обов'язкове зупинення виконавчого провадження, є порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, введеного господарським судом, крім випадків знаходження виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Вважає ці заперечення Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції безпідставними та необгрунтованими, прилюдні торги з примусової реалізації майна зазначеного підприємства відбулися 29.12.2005 року в період дії мораторію, тому на думку позивача, застосування пункту 8 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»відносно випадку знаходження виконавчого провадження на стадії розподілу стягення з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) є не належним та таким що не підлягає застосуванню за даної ситуації.

Твердження Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції щодо застосування статті 121 Господарсько-процесуального кодексу України, яка зазначає, що право зупиняти виконання судового рішення господарського суду має лише суд касаційної інстанції також є такими, що не підлягають застосуванню за даної ситуації, тому що, як зазначено вище державний виконавець зупиняє виконавче провадження по справі у випадку наявності обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, зокрема, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів під час провадження справи про банкрутство.

Позивач вважає заперечення скаржників про те, що Господарсько-процесуальний кодекс України, Закон України «Про виконавче провадження», рівно як і Цивільно-процесуальний кодекс України не містить правових норм, які б надавали підставу та право боржнику звертатися до суду про визнання прилюдних торгів недійсними, є неналежними та безпідставними, оскільки відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже припинення права власності Відкритого акціонерного товариства «Сталькон»шляхом примусової реалізації майна на прилюдних торгах, проведених Товариством з обмеженою відповідальністю «Мультисервис»29 грудня 2005 року є підставою для виникнення правочину між Відкритим акціонерним товариством «Сталькон»та Командитним товариством «ОЛМИС-Сталькон», яке виступило покупцем зазначеного майна за результатами вказаних прилюдних торгах.

Частина 1 статті 215 Цивільного кодексу України визнає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вважає, що прилюдні торги, що відбулися 29 грудня 2005 року, з реалізації нерухомого майна Відкритого акціонерного товариства «Сталькон»є такими, що суперечать чинному законодавству України, порушують права та інтереси інших осіб, і, як наслідок, їх результати підлягають визнанню недійсними.

Позивач вважає, що в даному випадку, придбання майна на прилюдних торгах, які відбулися 29 грудня 2005 року, не підпадає під дію частину 2 статті 388 Цивільного кодексу України, оскільки, ухвалою Господарського суду Донецької області від 06 грудня 2004 року по справі № 42/194Б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Сталькон»було накладено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Покупець майна в особі Командитного товариства "ОЛМИС-Сталькон", як кредитор по справі № 42/194Б про банкрутство Відкритого акціонерного товариство "Сталькон", мав достатню інформацію про наявність такої справи про банкрутство та введення дії мораторію, на думку позивача, положення законодавства щодо добросовісності набуття майна в даному випадку не може бути застосовано.

4.Апеляційною інстанцією встановлено:

Наказом Донецького регіонального відділення Фонду державного майна України від 08.12.95 року № 7033 та додатком до цього наказу –переліком № 264 від 11.07.00 року –проведено реорганізацію Маріупольського орендного заводу металоконструкцій у Товариство, з передачею у власність останнього 116 об’єктів нерухомого майна, розташованого у місті Маріуполі по вулиці Станіславського 5, вулиці Олімпійській 11, вулиці Таганрозькій 245, вулиці Московській 7 та по проспекту Перемоги 84.

Право власності Товариства на нерухомість було зареєстроване у встановленому законом порядку, про що свідчать витяги Маріупольського бюро технічної інвентаризації № 9078076 від 28.11.05 року, № 9151521 від 02.12.05 року та довідка № 2266 від 19.12.05 року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 06.12.2004 року порушено справу № 42/194Б про банкрутство ВАТ «Сталькон»м. Маріуполь, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів , судом вжиті заходи до забезпечення вимог кредиторів –заборонено власнику майна або уповноваженому ним органу вчиняти дії щодо ліквідації чи реорганізації юридичної особи боржника (т.1,а.с.73).

20.01.05 року в офіційному друкованому виданні „Урядовий кур’єр № 10 оприлюднене оголошення щодо порушення господарським судом Донецької області справи № 42/194Б про банкрутство ВАТ "Сталькон".

Постановою господарського суду Донецької області від 22.01.2007 року по справі № 42/194Б Відкрите акціонерне товариство "Сталькон" визнано банкрутом відкрита ліквідаційна процедура(т.1,а.с.74-77).

17.08.2005р.,18.08.2005р. голова правління ВАТ «Сталькон»направив листи начальнику Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції за вих..№321,322 у яких просив ВДВС описати,накласти арешт та реалізувати в порядку передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження»об’єкти нерухомості –трьох поверхову адміністративно-побутову будівлю за адресою м. Маріуполь, вул. Станіславського,д.5,для погашення заборгованості по заробітній платі бившим працівникам ВАТ,підтверджену рішеннями судів (т.2,л.с.37), встроєні приміщення( мастерські з кабінетами) загальною площею 296,3 кв.м., встроєні приміщення (мастерська з кабінетами,кладовою та побутовими приміщеннями загальною площею 846,6 кв.м.,встроєні приміщення (мастерська) загальною площею 1587,6 кв.м., будівля цезу ,з навісом. Всі об’єкти розташовані за адресою м. Маріуполь, вул. Станіславського,д.5 (т.2 л.с38-39)

9.09.2005р. ВДВСздійснив опис та арешт вище переліченого майна ВАТ «Сталькон»про що складено акт ,який підписаний головою правління ВАТ.( т.2 л.с..111-112)

30.11.2005 року Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції та Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" м. Київ в особі Донецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" уклали договори № 5050324, № 5050325, № 5050326, № 5050327, 5050328 (т.3л.с.2-16) відповідно до розділу 1 предметом правочину є реалізація арештованого нерухомого майна, яке належить ВАТ "Сталькон", при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження від 28.11.2002р. з метою погашення боргів на загальну суму 3 197 449,29 грн. перед фізичними особами та державою (виконавчий збір).

29.12.05 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" м. Київ в особі Донецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" на прилюдних торгах здійснило реалізацію нерухомого майна, яке належало ВАТ "Сталькон", переможцем торгів визначено Командитне товариство "ОЛМИС-Сталькон", як учасника, який запропонував найвищу ціну за нерухоме майно. Факт проведення прилюдних торгів зафіксований документами, передбаченими пунктом 4.14 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99 року № 68/5 –Протоколами №№ 5050324-1, 5050325-2, 5050326-3, 5050327-4 та 5050328-5 (т.1,а.с.92-96).

Згідно вимог частини 3 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" заступник начальника Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Саловська С.Ю. 20 січня 2006 року на підставі Протоколів видала п’ять Актів державного виконавця (т.2, а.с.75-80), які в силу зазначеної норми права стали підставою для видачі 24.01.06 року державним нотаріусом Четвертої Маріупольського державної нотаріальної контори Одерій Г.В. відповідних п’яти Свідоцтв №№ 1-235, 1-236, 1-237, 1-238 та 1-239, які засвідчують факт виникнення права власності Командитне товариство "ОЛМИС-Сталькон" на нерухоме майно (т.3, а.с.60-64).

5. Мотиви з яких виходила апеляційна інстанція при прийнятті постанови:

5.1 Щодо порушення судом ст..124,129 Конституції України,ст..11 Закону «Про судоустрій»,ст..14, 255 КАС України, при винесені рішення не враховано Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 14.03.06р. у справі № 2-49/06, ст..17КАС України, ст..12 ГПК України ,розгляд у позовному провадженні за правилами ГПК України є порушенням встановленого в Україні порядку здійснення правосуддя

Відповідно до п.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень,дій чи бездіяльності.

Згідно з п.1 ч.1ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт,який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Заявлені ВАТ «Сталькон»вимоги випливають із договірних відносин купівлі-продажу майна на умовах прилюдних торгів. Правовідносини, які склалися між сторонами, виникли з права власності на спірне майно, а відтак не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства,оскільки не відноситься до публічно-правових відносин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції підсудності справи, є помилковими.

Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори в порядку передбаченому цим кодексом.

Статтею 35 ГПК України визначені підстави, за яких особи звільняються від обов’язку доказування. Згідно з абз.2,3,4 названої статті факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя розглянута адміністративна справа № 2-49/06 за нормами Кодексу адміністративного судочинства за позовом КТ «Олмис-Сталькон»до Державної виконавчої служби в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання відсутності компетенції на проведення прилюдних торгів з примусової реалізації майна ВАТ «Сталькон», повернення безпідставно отриманих коштів за участю третьої особи Квашина В.В. та позов Квашина В.В. до Державної виконавчої служби в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про встановлення компетенції на проведення прилюдних торгів з примусової реалізації майна ВАТ «Сталькон»,визнання прилюдних торгів дійсними за участю третіх осіб КТ «Олмис-Сталькон»та ВАТ «Сталькон»та винесена постанова від 14.03.06 року про встановлення наявность компетенції Державної виконавчої служби на підготовку і проведення прилюдних торгів 29.12.2005р. з примусової реалізації майна ВАТ «Сталькон». Прилюдні торги від 29.12.2005р. з примусової реалізації майна ВАТ "Сталькон" визнані дійсними.(т.2л.с.11-13).

Зі змісту ст.35 ГПК України вбачається,що при розгляді справ за нормами ГПК України для господарського суду , преюдиціальне значення мають факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори),рішенням з цивільної справи, вирок суду з кримінальної справи з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені. У інших випадках особи не звільнені від доказування, , тому посилання в апеляційній скарзі на ст.14, 255 КАС України, щодо обов’язковості для господарського суду виконання рішень судів прийнятих за правилами адміністративного судочинства та невірне застосування норм процесуального права судом першої інстанції є необґрунтованими.

5.2 Щодо доводів про, те,що судом фактично розглянуто справу щодо оскарження дій Державного виконавця –тобто суб’єкта власних повноважень.

Відповідно до ст.16 ЦК України,ст..20 ГК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з позовної заяви ВАТ «Сталькон»вважає , що продаж його майна здійснено на прилюдних торгах з порушенням законодавства ,що порушує його право власності на це майно у зв’язку з чим вимагав визнати результати прилюдних торгів не дійсними та визнати на ним право власності на спірне майно.

Такий спосіб захисту не суперечить нормам цивільного та господарського законодавства, спосіб захисту та ефективність цього способу особа визначає на свій розсуд, тому доводи про те, що фактично позивачем оспорюються дії державного виконавця по примусовій реалізації його майна і захист свого права він повинен здійснювати в порядку ст.181КАС України,ст.121-2 ГПК України, ст.385 ЦПК України судовою колегією вважаються неправомірними.

5.3 Щодо доводів про те, що законодавством України не передбачений порядок визнання недійсними результатів прилюдних торгів, оскільки результати прилюдних торгів не є правочином, договором і не є актом нормативного або ненормативного характеру, визнання їх недійсними в межах господарської справи є порушенням господарського процесу. Відповідно до законодавства прилюдні торги можна тільки визнати такими ,що не відбулися.

Прилюдні торги за своєю юридичною природою - це продаж майна, на яке звернено стягнення і яке підлягає реалізації. Власником цього майна стає покупець, котрий запропонував за нього у ході торгів найвищу ціну.

За результатами проведених торгів припиняється право власності особи, майно, якої продається, щодо цього майна, та набуває право власності на це майно покупець.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи,спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Таким чином, продаж майна на прилюдних торгах є правочином, визнання якого недійсним можливе з підстав, передбачених Цивільним кодексом України.

Крім того судова колегія зазначає, що відповідно до п.7.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна затв. Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999р. № 685 із змінами та доповненнями спори, що виникають при реалізації нерухомого майна, вирішуються у судовому порядку, тому доводи про те,що прилюдні торги можуть бути визнані тільки такими, що не відбулися,та торги не можуть бути визнані недійсними в рамках господарського процесу є необґрунтованими.

5.4 Щодо доводів про невірне застосування судом при вирішенні спору норм Закону України «Про виконавче провадження»та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Спір між сторонами виник у зв’язку з різним тлумаченням норм ст.. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»щодо наслідків введення судом мораторію на задоволення вимог кредиторів та повноважень органів державної виконавчої служби здійснювати примусову реалізацію майна боржника у процедурі розпорядження майном, з метою виконання рішень судів про стягнення заборгованості по заробітній платі колишнім працівникам підприємства .

З матеріалів справи вбачається, що 6.12.2004р. у відношенні ВАТ «Сталькон»порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст..12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

20.01.05 року в офіційному друкованому виданні „Урядовий кур’єр № 10 оприлюднене оголошення щодо порушення господарським судом Донецької області справи № 42/194Б про банкрутство ВАТ "Сталькон".

Постановою господарського суду Донецької області від 22.01.2007 року по справі № 42/194Б Відкрите акціонерне товариство "Сталькон" визнано банкрутом відкрита ліквідаційна процедура(т.1,а.с.74-77).

З 2002р на виконанні у Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ВАТ "Сталькон" на користь громадян заборгованості по заробітної платі .

30.11.2005 року Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції та Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" м. Київ в особі Донецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" уклали договори № 5050324, № 5050325, № 5050326, № 5050327, 5050328 (т.3л.с.2-16) відповідно до розділу 1 предметом правочину є реалізація арештованого нерухомого майна, яке належить ВАТ "Сталькон", при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження від 28.11.2002р. з метою погашення боргів на загальну суму 3 197 449,29 грн. перед фізичними особами та державою (виконавчий збір).

29.12.05 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" м. Київ в особі Донецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" на прилюдних торгах здійснило реалізацію нерухомого майна, яке належало ВАТ "Сталькон", переможцем торгів визначено Командитне товариство "ОЛМИС-Сталькон", як учасника, який запропонував найвищу ціну за нерухоме майно. Факт проведення прилюдних торгів зафіксований документами, передбаченими пунктом 4.14 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.99 року № 68/5 –Протоколами №№ 5050324-1, 5050325-2, 5050326-3, 5050327-4 та 5050328-5 (т.1,а.с.92-96).

Згідно вимог частини 3 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" заступник начальника Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Саловська С.Ю. 20 січня 2006 року на підставі Протоколів видала п’ять Актів державного виконавця (т.2, а.с.75-80), які в силу зазначеної норми права стали підставою для видачі 24.01.06 року державним нотаріусом Четвертої Маріупольського державної нотаріальної контори Одерій Г.В. відповідних п’яти Свідоцтв №№ 1-235, 1-236, 1-237, 1-238 та 1-239, які засвідчують факт виникнення права власності Командитне товариство "ОЛМИС-Сталькон" на нерухоме майно (т.3, а.с.60-64).

Відповідно до ст..4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»до боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства- розпорядження майном боржника, мирова угода, санація (відновлення платоспроможності )боржника, ліквідація банкрута.

Статтею 1 зазначеного закону встановлено, що під розпорядженням майном боржника слід розуміти систему заходів щодо нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів боржника та проведення аналізу його фінансового становища.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію

Відповідно до п.4 ст. 12. Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

Пунктом 6. ст.12 цього закону в редакції, яка діяла на момент прилюдних торгів з реалізації майна встановлено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди.

Тобто, введення мораторію не зупиняє виконання боржником своїх грошових зобов’язань з виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, оскільки порушення провадження у справі про банкрутство не припиняє підприємницької діяльності банкрута і це не стосується примусового виконання рішень судів про стягнення з боржника будь-якої заборгованості.

Згідно з абзацом 4 п.13 ст. 13. Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»керівник або орган управління боржника повинен здійснювати заходи за для збереження майна , виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

З аналізу зазначених норм випливає,що в судовій процедурі банкрутства - розпорядження майном –з моменту введення судом мораторію, законом заборонено примусове стягнення з боржника на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, без будь-яких виключень , органом управління підприємства розпорядження майном здійснюється за погодженням з розпорядником майна, призначеним судом.

Згідно з Законом України «Про виконавче провадження»( ст..5,25) державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом у строки встановлені для здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до п.8 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає обов’язковому зупиненню у випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, введеного господарським судом, крім випадків знаходження виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

З 2002р на виконанні у Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ВАТ "Сталькон" на користь громадян заборгованості по заробітній платі ,яке боржником добровільно у строки встановлені Законом України «Про виконавче провадження»не сплачена.

Статтею 64. Закону «Про виконавче провадження»передбачено,що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів, достатніх для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне боржникові - юридичній особі на праві власності або закріплене за ним.

Але з 6.12.2004р., з моменту введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ухвалою суду ,діє заборона на стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, у тому числі і стягнення у примусовому порядку заборгованості по заробітній платі на підставі рішень суду, оскільки порядок продажу майна боржника (банкрута) визначається комітетом кредиторів в залежності від судової процедури банкрутства, кошти одержані від продажу майна спрямовуються на задоволення вимог кредиторів в порядку черговості визначеної Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». ( вимоги,що виникли з зобов’язань боржника перед працівниками підприємства,віднесена законом до 2 черги).

Зміст та правове значення процедури банкрутства полягає у відновленні платоспроможності боржника та у справедливому та пропорційному розподіленні посеред кредиторів майнової (конкурсної) маси боржника. Задоволення судом, арбітражним керуючим або іншими особами протягом розгляду справи про банкрутство індивідуальних вимог кредитора (кредиторів), у тому числі за рахунок нерухомості –є неприпустимим та порушує права інших кредиторів боржника.

Тобто, з 6.12.2004р.у органу державної виконавчої служби були відсутні правові підстави для стягнення (звернення стягнення на майно боржника) на підставі виконавчих документів,з огляду на викладене, доводи про те, що суд не правомірно не застосував до стягнення на підставі виконавчих документів п. 6 ст.12 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»не ґрунтуються на законі..

5.5 Щодо доводів ,що ч. 2 статті 388, 330 Цивільного кодексу України гарантує особам, які придбали майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, захист їх прав від можливої віндикації, а боржник не є стороною в таких правовідношеннях. Майно не може бути витребуване у Відповідача 1 законним способом, визнати будь-яку іншу особу власником цього майна неможливо, оскільки це протирічить нормам ст.317 ЦК України, а також нормам ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист людини і основоположних свобод від 20.03.52, ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (з урахуванням попередньої волі Позивача на позбавлення його спірного майна), ст.ст.41, 129 Конституції України.

Відповідно до п.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин) Тобто правочин може бути ос порений не тільки стороною правочину,а і іншою заінтересованою особою, якою ВАТ «Сталькон»

Досліджуючи матеріали справи та оцінюючи обставини проведення ВДВС та Підприємством торгів щодо реалізації нерухомого майна боржника, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що Підприємство та ВДВС порушили норми статті 124 Конституції України щодо обов’язковості виконання судового рішення, оскільки не дотрималися встановленої судовим рішенням (ухвалою господарського суду Донецької області від 06.12.04 року у справі № 42/194Б) заборони на задоволення вимог кредиторів (мораторію).

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину (у тому числі прилюдних торгів) не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Підставою для визнання судом правочину недійсним стаття 215 ЦК України визначає недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною першою статті 203 ЦК України,тому суд правомірно дійшов висновку, що торги мають бути визнані недійсними.

Недійсні правочини не тягнуть за собою правових наслідків, окрім тих, що пов’язані з їх недійсністю, що визначено статтею 216 ЦК України. Аналогічні висновки зроблені і в Постанові Пленуму Верховного суду України від 28.04.78 року № 3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, а також в роз’ясненні Вищого арбітражного суду України від 12.03.99 року № 02-5/111 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”.

Свідоцтва, видані нотаріусом, як документи, що посвідчують право власності Компанії на Нерухомість (встановлюють юридичний факт, що порушує інтереси Товариства), також є недійсними, оскільки видані на підставі недійсного правочину.

До моменту проведення Торгів право власності Товариства на Нерухомість було зареєстроване у встановленому законом порядку, про що свідчать витяги Маріупольського бюро технічної інвентаризації № 9078076 від 28.11.05 року, № 9151521 від 02.12.05 року та довідка № 2266 від 19.12.05 року.

Товариство може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

За нормами статті 392 ЦК України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності.

Оскільки, відповідачі не визнають та оспорюють право власності Товариства на Нерухомість, вважаючи його приналежним Компанії, тому суд правомірно дійшов висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого права власності .

Як вбачається з позову позивач не вимагав повернення йому майна від покупця, тому посилання відповідача 1на захист його права власності від віндикації як добросовісного набувача відповідно до ст..330, 388 ЦК України є передчасними.

Крім того судова колегія зазначає, що під час судового розгляду було встановлено,що відповідач 1 визнаний кредитором ВАТ «Сталькон»у справі про банкрутство № 42/194Б і не міг не знати про введення судом мораторію на задоволення вимог кредиторів ухвалою від 06.12.2004р.

З огляду на викладене, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду від 27.12.2007р. винесено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Донецької області від 27.12.2007р. по справі № 44/349пн залишити без змін, а апеляційні скарги Командитного товариства "ОЛМИС-Сталькон", Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс" м. Київ в особі Донецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультисервіс", Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд.

Головуючий

Судді:

Постанова підписана 27.02.2008р.

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС