ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"07" березня 2008 р.

Справа № 4/46

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/ 46

за позовом: Військового прокурора Деснянського гарнізону в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6,

до відповідача: Військової частини 2269 Міністерства внутрішніх справ України, 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Діброва, 77/95,

про стягнення 6 819, 70 грн.

Представники сторін :

від позивача - Дудко А.М., довіреність № 220/703/д від 28.02.08;

від відповідача - Галата В.О., довіреність № 67 від 22.01.08;

від прокуратури - Грива Ю.В., посвідчення;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Військової частини 2269 Міністерства внутрішніх справ України, 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Діброва, 77/95 заборгованості по оплаті за надані послуги в розмірі 6 819 грн. 70 коп. на користь Міністерства оборони України, 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6.

Відповідач позовні вимоги визнає повністю, виникнення заборгованості пояснює неналежним фінансуванням на час проведення оплати наданих послуг та неможливістю проведення погашення заборгованості без рішення суду в інший бюджетний період.

В судовому засіданні 07.03.2008 року представниками позивача та прокурор підтримали позовні вимоги повністю.

Дослідивши матеріали справи та правовідносини між учасниками спору і надавши їм правову оцінку, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Правовідносини між учасниками спору виникли на підставі укладеного 19.01.2004 року договору № 4/529/ВП-2004 про надання послуг по контролю якості продукції (надання послуг) згідно з додатком №1 (в подальшому договір), предметом якого сторона в результаті вільного волевиявлення визнали зобов'язання виконавця (позивач по справі) Міністерства оборони України через підпорядковане йому представництво надання послуг по контролю за якістю ремонту двигунів при проведенні капітального ремонту, а відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати вартість наданих послуг.

Згідно п.2.1 договору оплата встановлюється відповідно до розрахунку вартості проведення робіт та оформлюється актом виконаних робіт відповідно виставленого рахунку шляхом перерахування позивачу 0,5% вартості продукції (виконаних робіт) які підлягають контролю, що становить на момент укладення договору 5365 грн. 60 коп. в тому числі ПДВ 894 грн. 27коп.

Крім того, згідно п.2.2 договору сторонами передбачено проведення розрахунків шляхом передоплати або у триденний термін після затвердження акта про надання послуг.

Умови договору повноважними представниками сторін прийняті в результаті вільного волевиявлення з урахуванням викладених в протоколі розбіжностей пропозицій представника позивача. Підпис представника відповідача скріплено відтиском печатки підприємства.

Відповідно до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та зареєстрована в Мін’юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб’єктів господарської діяльності. Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

На виконання умов договору позивачем в січні 2004 року надані відповідні послуги, що підтверджено підписаним сторонами актом №1 без дати, яким визначено вартість виконаних робіт в розмірі 5365 грон. 60 коп. включаючи ПДВ.

Однак, порушуючи умови договору в односторонньому порядку, відповідач не провів оплату фактично отриманих послуг в передбачений умовами договору строк.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками спору, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, оскільки, є обґрунтованими вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 5365 грн. 60 коп.

Такий висновок господарський суд зробив на підставі наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 901 цього Кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу (виконати певні дії або здійснити певну діяльність, що приносить користь), а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, строки та у порядку, що встановлені договором (статті 903, 905 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України надана послуга підлягає сплаті по-перше, за умови закріплення у договорі розміру, строку і порядку оплати.

За приписами статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, господарський суд вважає, що викладені умови договору, права та обов'язки сторін, порядок виконання договору, дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено договір про надання послуг.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639, 655, 691 ЦК України підтверджують що це саме договір про надання послуг.

Згідно ст.526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спір фактично виник через небажання відповідача провести оплату отриманих від позивача послуг на суму 5365 грн. 60 коп.

Укладений між сторонами договір та норми діючого законодавства не містять підстав для звільнення відповідача від обов'язку виконати зобов'язання по оплаті фактично отриманих послуг.

Позивач правомірно просить стягнути основний борг в розмірі 5365 грн. 60 коп. з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, що складає: проценти річних за період з лютого 2004 року по липень 2007 року включно в розмірі 470 грн. 41 коп. та втрати від інфляції за цей же період в розмірі 1877 грн. 96 коп.

Приведені в розрахунку втрат від інфляції та процентів річних відомості повністю узгоджуються з підписаним сторонами актом про надання послуг.

Суми, що підлягають до стягнення перебувають в межах позовних вимог.

Господарським судом приймається до уваги, що сторонами не виконано вимоги суду щодо проведення звірки взаємних розрахунків згідно до ухвали суду від 25.01.2008 року, оскільки до суду не подано акт звірки.

Однак, господарським судом враховується, що за приписами ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Господарський суд звертає увагу на ту обставину, що позивач обґрунтував свої позовні вимоги нормами матеріального права, зокрема статтями 625, 903 ЦК України які регулюють загальні умови виконання зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю, оскільки через невиконання ним умов договору позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав та поніс додаткові витрати.

Керуючись ст.ст. 34, 49, 82, 84, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Військової частини 2269 Міністерства внутрішніх справ України, 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Діброва, 77/95 (р/р 0215 в УДК в Кіровоградській області, МФО 823016, ІПН 68) заборгованість по оплаті отриманих послуг в розмірі 6 819, 70 грн., з яких сума основної заборгованості в розмірі 6 349 грн. 29 коп. включаючи втрати від інфляції, 470 грн. 41 коп. проценти річних, суму сплаченого державного мита в розмірі 102 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. на користь Міністерства оборони України, 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, (р/р 3192 в ОПЕРУ ДКУ, МФО 820172, ОКПО 00034022).

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного господарського суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя Ю.І. Хилько