СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.01.08                                                                                 Справа № 2/150н-ад.

Суддя О.О.Седляр, розглянувши матеріали справи за позовом

Обласного комунального підприємства «Луганськвода»в особі Стахановського департаменту Світлічанського регіонального виробничого управління, м. Стаханов Луганської області

до Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Територіальна державна інспекція праці, м. Луганськ

про визнання недійсним акту перевірки, скасуванню припису до акту перевірки

в присутності представників сторін:

від позивача – Моісєєва О.В., дов. від 02.06.06 № 20,

від відповідача –не прибув ( явка обов’язкова),

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлена до відповідача вимога про визнання недійсним акту перевірки від 07.03.07 № 12-15-33/18 та скасуванню його та припису до акту перевірки від 07.03.07 № 12-15-33/18-15.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 04.04.07 № 1124/1 позовні вимоги відхилив, з підстав визначених у ньому та просить позовну заяву позивача залишити без задоволення, а провадження у справі припинити.

Заявою від 24.04.07 позивач у порядку ст. 135 КАС України змінив позовні вимоги та просить суд визнати недійсними п.п. 4,5 припису 12-15-33/18 до акту перевірки від 07.03.07 № 12-15-33/18.

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників відповідача та приймаючи до уваги, що:

Позовними вимогами слід вважати: визнання недійсними п.п. 4,5 припису 12-15-33/18 до акту перевірки від 07.03.07 № 12-15-33/18.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне.

У березні 2007 року відповідачем у справі було проведено перевірку додержання законодавства про працю, у зв’язку зі зверненням Кокоріної Н.К.

За результатами проведеної ревізії складено акт від 07.03.07 № 12-15-33/18 та припис до акту № 12-15-33/18-15, яким було встановлено ряд порушень з боку позивача діючого законодавства та встановлені терміни їх врегулювання.

Позивач вважає, що порушення встановлені у п.4 акту, а саме: незаконне позбавлення Кокоріної Н.К. 100% премії у сумі 29 грн. 62 коп. , згідно наказу від 31.10.06 № 197 за відмову від виконання наказу по підприємству від 28.09.06 № 178, неправомірні. Оскільки висновки, зроблені перевіркою суперечать робочій інструкції від 01.11.05 № 19 лаборанта хімбака ( п. 1.4 та п. 2.17 Інструкції) та наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.04 № 336.

Тому він звернувся до суду з даною позовною заявою та просить визнати недійсними п.п.4,5 припису № 12-15-33/18 від 07.03.07 у частині зобов’язання скасувати наказ по підприємству від 05.10.06 № 402-о/с та виплати Кокоріної Н.К. премії за жовтень місяць 2006 року у сумі 29 грн. 62 коп.

Відповідач позовні вимоги відхилив, з підстав визначених у відзиві.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до норм ст. 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено оскарження нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний позивачем припис № 12-15-33/18 від 07.03.07 з окремих питань господарської діяльності позивача не є нормативним або ненормативним актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, чи породжує права та обов’язки суб’єкта, відповідно до якого він складний. Тобто оскаржуваний позивачем акт не відноситься до нормативного або акту індивідуальної дії та не може бути оскаржений у суді у відповідності до вимог ст. 17 КАС України.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають до задоволення, з віднесенням судового збору на позивача.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представника позивача про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 21, 51, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судовий збір покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена у повному обсязі та підписана –29.01.08.

Суддя О.О.Седляр