ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 15/402

24.01.08

За позовом Приватного підприємства "Сарос"

до Дочірнього підприємства "Нафтогазбезпека" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 73 454,86 грн.

Суддя Хоменко М.Г.

Представники:

від позивача - не з'явилися

від відповідача - Левіна Г.М., Костюченко Ю.Л.

У судовому засіданні оголошувались перерви відповідно до положень ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду передані позовні вимоги Приватного підприємства "Сарос" (далі - позивач) до Дочірнього підприємства "Нафтогазбезпека" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про стягнення 73 454,86 грн. (17 211,48 грн. - 3% річних, 56 243,38 грн. - збитки від інфляції) заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2007 порушено провадження у справі № 15/402.

Ухвалою від 07.08.2007 продовжено строк вирішення спору у справі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що станом на день звернення до суду з даним позовом у відповідача існує заборгованість перед позивачем в розмірі 313 952,51 грн. При цьому, позивач посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2005 у справі № 5/8 та зазначає, що згідно з вказаним рішенням з відповідача стягнуто суму основного боргу - 344 500,96 грн., витрат по сплаті держмита —1 579,82 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу —109,65 грн. Вказує, що дане рішення було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2005, що вступила в закону силу з моменту її прийняття, та що відповідачем частково була погашена заборгованість перед позивачем в сумі 32 237,92 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та доповненнях до відзиву.

Представники позивача у судове засідання 24.01.2008 не з'явилися, хоча обидві сторони належним чином були повідомлені про місце та час проведення судового засідання.

У попередніх судових засіданнях були присутні повноважні представники позивача, які надали пояснення по суті справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2005 у справі № 5/8 позовні вимоги позивача задоволено частково та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу - 344 500,96 грн., витрати по сплаті державного мита у розмірі 1 579,82 грн. та витрати на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу в розмірі 109,65 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2005 рішення Господарського суду міста Києва у справі № 5/8 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2005 у справі № 5/8 встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 53-2/2-27/2 від 01.03.2004, укладеного між позивачем та відповідачем, про надання відповідачу кінологів з собаками для виконання послуг з охорони. На виконання умов цього договору в період з березня 2004 року по листопад 2004 року позивач надав відповідачу кінологів з собаками для виконання послуг з охорони. Згідно з п.п. 2.1., 2.2. договору, вартість послуг позивача за один місяць становила 74 928, 62 грн. Відповідно до п.п. 2.3., 2.4. договору відповідач зобов’язаний був здійснити розрахунок за надані послуги за місяць шляхом перерахування на поточний рахунок позивача передоплати в розмірі 50% від загальної вартості послуг у термін 5-ти банківських днів з моменту виставлення позивачем рахунку; оплата інших 50% здійснюється протягом 5-ти банківських днів після підписання акту виконаних робіт. Позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі, що підтверджено підписаними сторонами актами виконаних робіт (послуг). Після часткового розрахунку відповідача з позивачем сума основного боргу за договором становила 344 500,96 грн.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2005 про залишення без змін рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2005 у справі № 5/8, відповідачем частково було погашено заборгованість перед позивачем в сумі 32 237,92 грн., що підтверджується сторонами, а також банківськими виписками, наданими позивачем та актом звірки розрахунків (копії в матеріалах справи).

Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на день звернення до суду з даним позовом становить 313 952,51 грн.

Згідно з наданими розрахунками позивачем визначено суму збитків від інфляції в розмірі 56 243,38 грн. та 3% річних в розмірі 17 211,48 грн. (за період з липня 2005 року по лютий 2007 року), що є штрафними санкціями за неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання в сумі 313 952,51 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2006 порушено провадження у справі № 23/465-6 про банкрутство відповідача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Вимоги позивача за даним позовом пред’явлені до відповідача, який перебуває в процедурі банкрутства.

Захист прав кредиторів боржника, відносно якого порушено справу про банкрутство, здійснюється відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який в даному випадку є спеціальним законодавчим актом, що має пріоритет по відношенню до загальних, зокрема тих, що регулюють відносини стосовно задоволення вимог кредиторів.

В газеті "Урядовий кур’єр" від 02.03.2007 №40 було опубліковане оголошення про порушення провадження у справі № 23/465-б про банкрутство відповідача.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з вимогами закону у місячний термін з моменту розміщення оголошення позивач заявив кредиторські вимоги, але лише на суму 313 952,51 грн. (сума основного боргу й судових витрат, що підлягає стягненню за рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 5/8 й не заявлена до стягнення у даному позові).

Заборгованість відповідача у вигляді 3% річних та інфляційних збитків за несплату боргу за цивільно-правовим зобов’язанням в розмірі 313 952,51 грн. є конкурсною, оскільки право вимоги з її стягнення виникло у позивача до порушення (26.09.2006) провадження у справі про банкрутство відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не заявлені вимоги, а також вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються та вважаються погашеними.

Встановлення в Законі "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особливого порядку задоволення майнових вимог кредиторів не припускає задоволення цих вимог в індивідуальному, окремому від встановленого цим законом порядку.

Також, як вже було зазначено, ухвалою про порушення справи про банкрутство відповідача від 26.09.2006 у справі № 23/465-б введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" метою мораторію є як зупинення виконання боржником грошових зобов'язань, строк виконання яких настав, так і зупинення нарахування неустойки (пені, штрафу), застосування будь-яких інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Оскільки законодавцем визначено, що не заявлені вимоги, а також вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання у справі про банкрутство, не розглядаються та вважаються погашеними, а також що в період дії мораторію не нараховуються штрафи, пеня та інші санкції за неналежне виконання грошових зобов'язань, суд приходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що введення мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство не обмежує кредитора (позивача за даним позовом) у праві подання позову до суду про стягнення заборгованості, оскільки юридичні перешкоди для звернення за захистом порушеного права шляхом подання позову відсутні.

За наведених обставин, позовні вимоги визнаються такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя М.Г.Хоменко