ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.03.08                                                                                 Справа№ 24/185

За позовом : Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Сілець”, с. Сілець Кам”янка-Бузького району Львівської області

До відповідача: Відкритого акціонерного товариства „Агросервіс”, м. Кам”янка-Бузька Львівської області

Про визнання недійсною мирової угоди

Суддя Хабіб М.І.

Секретар Савченко Ю.А.

Представники:

Від позивача –не з’явився

Від відповідача –не з’явився

Суть спору: Позов заявлено про визнання недійсною мирової угоди у справі 4/1254-10/198 від 29.03.2004р., укладеної СГ ТзОВ „Сілець” в особі директора Зуба В.Є. та ВАТ „ Агросервіс” в особі голови правління Антонюка А.Р., затвердженої ухвалою господарського суду Львівської області від 20.05.2004р., та про відновлення пропущеного з поважних причин строку позовної давності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при виконанні рішення господарського суду Львівської області від 03.07.2003р. у справі № 4/1254-10/198, яким присуджено до стягнення з СГ ТзОВ „Сілець” на користь ВАТ „ Агросервіс” 83 562,22 грн. боргу, 836,00грн. держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, сторони уклали мирову угоду, яка затверджена ухвалою господарського суду Львівської області від 20.05.2004р.

Позивач вважає, що оскаржувана мирова угода, якою передбачено передачу майна в рахунок погашення 84 516,22 грн. боргу, порушує його права та не відповідає вимогам ч.1 ст.98, ст.145, ч.2 ст.207, ст.ст. 316,317,319,638 Цивільного та п.п. 3 ,4 ст.180 Господарського кодексів України, ст.ст. 58,62 Закону України „Про господарські товариства”, а саме:

-          угодою передбачено передачу в рахунок погашення боргу майна, вартість якого перевищує 10 000,00 грн. та перевищує половину вартості усього майна товариства, однак загальними зборами учасників товариства, до компетенції яких належить вирішення питання про відчуження майна на суму, що перевищує половину вартості усього майна товариства та затвердження угод на суму більше 10 000,00 грн., не приймалося рішення про відчуження майна, що є предметом мирової угоди, названа угода не затверджена зборами учасників товариства;

-          сторонами не погоджений предмет угоди, оскільки в мировій угоді не визначено конкретних характеристик нерухомого майна та акцій;

-          на момент укладення мирової угоди майно, яке вказане у цій угоді, не належало СГ ТзОВ „Сілець” на праві власності у зв”язку з тим, що під забезпечення боргових зобов”язань колективного с/г підприємства СВСГ „Сілець”, правонаступником якого є позивач, майно не було передано СГ ТзОВ „Сілець” по акту приймання-передачі майна, як передбачено п.19 Порядку оформлення правонаступництва за зобов”язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 14.03.2001р. № 63 ( далі- Порядок);

-           мировою угодою передбачено передача частини майна пайового фонду, власником якого є співвласники майна пайового фонду СГ ТзОВ „Сілець”, а не товариство;

-           на момент укладення мирової угоди та затвердження її судом все майно СГ ТзОВ „Сілець” перебувало у податковій заставі та під арештом, накладеним постановою ВДВС Кам”янка-Бузького районного управління юстиції від 02.12.2003р, тому боржник не мав права його відчужувати.

Крім того, позивач стверджує, що про підписання мирової угоди та затвердження її судом 20.05.2004р., йому стало відомо лише після порушення провадження 08.05.2007р. господарським судом Львівської області у справі № 1/449-21/73 за позовом ВАТ „ Агросервіс” до СГ ТзОВ „Сілець” про визнання права власності, оскільки він не був повідомлений судом про розгляд мирової угоди, участі в судовому засіданні не брав, а директору Батюку Б.М., який приступив до виконання обов”язків після директора Зуба В.Є., не було нічого відомо про укладену останнім мирову угоду, тому просить визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та відновити його.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на п.п.1 2 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затв. постановою КМУ від 28.02.2001р. №177 (далі – Методика), п.2 якої встановлено, що реорганізацією підприємства вважається припинення діяльності підприємства шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення з наступним переходом до новостворених підприємств усіх майнових прав та обов”язків колишнього підприємства, а датою такої реорганізації є момент оформлення розподільчого акта або оформлення передавального акта. Відповідач вважає, що з моменту прийняття рішення загальними зборами співвласників майна СГ ТзОВ „Сілець” від 29.06.2001р., оформленого протоколом №2, яким затверджено Перелік майна пайового фонду товариства і Перелік майна на суму боргів реорганізованого СВСГ, акт розрахунку пайового фонду, структуру пайового фонду майна, списки осіб, які мають право на майнові паї та розміри цих паїв, завершено процес паювання майна реорганізованого СВСГ „Сілець” та виділено майно для погашення заборгованості реорганізованого КСП. Посилаючись на п.7 Переліку, відповідач стверджує, що підставою для оформлення права власності підприємства –правонаступника на майно реорганізованого КСП, що передане йому в рахунок погашення заборгованості, є перелік майна, затверджений загальними зборами співвласників і підписаний членами комісії та керівником підприємства - правонаступника, а також витяг із протоколу зборів співвласників На думку відповідача, дії керівника позивача по укладенню мирової угоди та передачі її на затвердження суду не суперечать вимогам закону.

29.01.2008р. позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи рішення Кам”янка-Бузького районного суду Львівської області від 29.10.2007р. у справі № 2-795/2007р. за позовом Батюк О.С., Батюк Б.М. до СГ ТзОВ „Сілець” та ВАТ „Агросервіс” про визнання недійсною мирової угоди від 29.03.2004р., укладеної відповідачами, яке набрало законної сили та яким встановлені преюдиціальні факти, які мають значення для вирішення даного спору, зокрема, суд встановив, що мирова угода від 29.03.2004р. є неукладеною, оскільки відповідачі по справі –сторони цієї мирової угоди не дійшли згоди зі всіх істотних умов угоди ( не погодили предмет мирової угоди).

В судове засідання 13.03.2008р. представник позивача не з”явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач не забезпечив явку свого представника, письмових пояснень не подав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, підтвердженням чого є повідомлення про вручення 07.03.2008р. поштового відправлення, п. квит. №2759324.

В судових засіданнях оголошувались перерви: 23.10.2007р. –до 13.11.2007р., 13.11.2007р. –до 27.11.2007р., 19.02.2008р. –до 28.02.2008р.

За письмовими заявами представників сторін , поданими 23.10.2007р.та 25.12.2008р., строк вирішення спору, встановлений ст. 69 ГПК України, був продовжений.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

При виконанні рішення господарського суду Львівської області від 03.07.2003р. у справі № 4/1254-10/198, яким присуджено до стягнення з СГ ТзОВ „Сілець” на користь ВАТ „ Агросервіс” 63 118,30 грн. боргу, 8 233,45 грн. втрат від інфляції, 3 143,81 грн. –річних, 3066,00грн. штрафу, 836,00грн. держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, сторони уклали мирову угоду, яка затверджена ухвалою господарського суду Львівської області від 20.05.2004р.

Згідно із умовами мирової угоди у справі 4/1254-10/198 від 29.03.2004р., укладеної СГ ТзОВ „Сілець” в особі директора Зуба В.Є. та ВАТ „ Агросервіс” в особі голови правління Антонюка А.Р., боржник-СГ ТзОВ „Сілець” в погашення 84516,22 грн. боргу передає стягувачеві - ВАТ „ Агросервіс” наступне майно:

1) телятник 2-х рядний –ферма №1;

2) телятник 4-х рядний –ферма №1;

3) телятник;

4) сінажні ями –ферма №1;

5) конюшню –ферма №1;

6) акції ВАТ „Кам”янка-Бузький комбікормовий завод”;

7) пайову частку в Кам”янка-Бузькому МСНП.

Вказане майно розташоване на фермі № 1 в с. Сілець Кам”янка-Бузького району Львівської області.

Рішенням Кам”янка-Бузького районного суду Львівської області від 29.10.2007р. у справі № 2-795/2007р. за позовом Батюк О.С., Батюк Б.М. до СГ ТзОВ „Сілець” та ВАТ „Агросервіс” про визнання недійсною мирової угоди від 29.03.2004р., укладеної відповідачами , встановлено, що спірна мирова угода є неукладеною, оскільки відповідачі по справі –сторони цієї мирової угоди, не дійшли згоди зі всіх істотних умов угоди, а саме: в мировій угоді не вказані конкретні ідентифікуючі ознаки вказаного нерухомого майна (назва площа, матеріали стін, кількість вартість, реєстраційні номери об”єктів нерухомості, відсутнє посилання на правовстановлюючий документ), реквізити акцій (форма існування, форма випуску, тип , номінальна вартість, ім”я власника, кількість тощо) та пайової частки (вартість, розмір частки, реквізити документа, що посвідчує право на пай СТзОВ „Сілець”).

Суд також встановив, що серед майна, що відноситься до пайового фонду та є спільною часткою пайовиків, так і серед майна, що підлягало передачі у власність СТзОВ „Сілець” для погашення заборгованості, є нерухоме майно, яке за назвами співпадає з назвами нерухомого майна, передання якого передбачалось мировою угодою. Однак, будь- якого майна, подібного до того, передача якого передбачена мировою угодою станом на момент її підписання 29.03.2004р. та затвердження господарським судом 20.05.2004р. у власності СТзОВ „Сілець” не було.

Так, згідно переліку майна на суму боргів реорганізованого в СТзОВ „Сілець” колективного с/г підприємства СВСГ „Сілець”, затвердженого Протоколом загальних зборів співвласників майна СТзОВ „Сілець” №2 від 29.06.2001р., мало бути передане наступне майно: телятник, телятник 2-х рядний, відгодівельник 4-х рядний , свинарник, котельня, дві сінажні ями, конюшня, склад комбікормів. Проте, вказане майно було передане та перейшло у власність СТзОВ „Сілець” лише в момент фактичної передачі цього майна -03.09.2004р. на підставі зазначеного Протоколу загальних зборів співвласників майна СТзОВ „Сілець” №2 від 29.06.2001р., а також Протоколу Комісії з організації вирішення майнових питань СТзОВ „Сілець” від 03.09.2004р. Передача майна у власність СТзОВ „Сілець” оформлена Актом приймання-передачі майна на суму боргів реорганізованого в с/г ТзОВ „Сілець” колективного підприємства СВСГ „Сілець” від 03.09.2004р.

На підставі викладеного названим рішенням суду встановлено, що:

- право власності на майно, вказане у згадуваному Переліку, С ТзОВ „Сілець” набуло в момент фактичної передачі, тобто 03.09.2004р.

- в мировій угоді сторони не погодили предмет договору;

- спірна мирова угода не відповідає вимогам ст.ст.626,638 ЦКУ та ст. 180 ГК України, тобто фактично не встановлює, не змінює і не припиняє цивільні права і обов”язки сторін;

- оскільки сторони мирової угоди не досягли згоди з усіх істотних умов ( предмет угоди). А у власності СТзОВ „Сілець” не було майна, передання якого передбачено мировою угодою, її не можна вважати укладеною

В силу ст. 35 ГПУ України, рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов”язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Отже, вищеназвані факти, зокрема, що мирова угода є неукладеною, встановлені рішенням Кам”янка-Бузького районного суду Львівської області від 29.10.2007р. у справі № 2-795/2007р., яке набрало законної сили, і є обов’язковими для господарського суду при вирішенні даного спору.

Згідно із п.17 роз”яснення президії ВАС України від 12.03.1999 № 02-5/111 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов”язаних із визнанням угод недійсними”, недійсною може бути визнана лише укладена угода, тобто така, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Якщо у процесі вирішення спору буде встановлено, що угоду між сторонами фактично не було укладено, господарському суду не підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України слід припинити провадження.

На підставі викладеного суд вважає, що провадження у справі належить припинити.

Щодо клопотання позивача про визнання причини пропуску строку позовної давності поважною та про його відновлення, то згідно із ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки відповідачем заяви про застосування позовної давності суду не подано, то відсутні підстави для розгляду клопотання позивача та для застосування позовної давності.

З огляду на те, що позивач не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 35, 43, 49, 69, 77, п.1/1ст.80, ст.86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі припинити.

Суддя                                                                                           Хабіб М.