ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 р.

№ Б26/111-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Мамонтової О.М.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудснаб"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.10.2007 року

у справі

господарського суду

№ Б26/111-07

Дніпропетровської області

за заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінінвест"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудснаб"

про

визнання банкрутом,

за участю представників сторін:

ТОВ "Фінінвест"- Шляхетський А.Л. (дов. від 05.03.2007 № 30);

встановив:

У квітні 2007 року ТОВ "Фінінвест" звернулося до суду із заявою про порушення справи про банкрутство ТОВ "Рудснаб". Вказувало на наявність заборгованості у розмірі 24785982,00 грн., яка боржником не сплачена з 30.06.2006 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2007р. порушено провадження у справі, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2007р. (суддя Камша Н.М.) у затвердженні мирової угоди від 15.04.2007 р. відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.10.2007 р. (колегія суддів у складі: Джихур О.В. –головуючий, Дисенко О.М., Виноградник О.М.) ухвалу господарського суду залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що сторонами у справі порушено порядок укладення мирової угоди, встановлений ст. 35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У касаційній скарзі ТОВ "Рудснаб" просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду та прийняти нове рішення, яким затвердити мирову угоду, укладено між ТОВ "Фінінвест" та ТОВ "Рудснаб". В обґрунтування посилається на неправильне застосування судами попередній інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 35, 37, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Закону мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство.

Проте, мирова угода не може бути укладена до публікації в офіційних друкованих органах оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство та визнання конкурсних кредиторів судом, оскільки є правочином, який впливає на права та обов’язки усіх кредиторів у справі про банкрутство.

Період часу з моменту порушення провадження у справі про банкрутство до опублікування відповідного оголошення в офіційному друкованому органі та визнання конкурсних кредиторів судом є приватним (малим) конкурсом, оскільки у справі про банкрутство беруть участь лише ініціюючий кредитор і боржник та інші кредитори ще не вступили у справу. Всі відносини між ініціюючим кредитором і боржником мають приватно - правовий характер.

Натомість, виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 35 –38 Закону, мирова угода є загальною конкурсною угодою, яка охоплює всіх конкурсних кредиторів, які беруть участь у справі про банкрутство. Вказане підтверджується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами.

Згідно з ч. 3 вказаної статті рішення про укладення мирової угоди від імені кредиторів приймається комітетом кредиторів більшістю голосів кредиторів - членів комітету. У зв’язку з чим від імені кредиторів мирову угоду підписує голова комітету кредиторів (ч. 5 ст. 35 Закону).

Отже, сторонами мирової угоди є боржник та комітет кредиторів –представницький орган кредиторів, який представляє інтереси всіх кредиторів при проведенні процедур банкрутства (ч. 9 ст. 7 Закону).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону мирова угода може бути укладена тільки щодо вимог, забезпечених заставою, вимог другої та наступних черг, визначених ст. 31 Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 37 Закону мирова угода є обов'язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг.

Таким чином, мирова угода може бути укладена після затвердження реєстру вимог кредиторів та встановлення черговості задоволення вимог кредиторів.

Також, в силу ч. 1 ст. 38 Закону до заяви про затвердження мирової угоди окрім тексту мирової угоди в обов’язковому порядку додається протокол засідання комітету кредиторів, на якому було прийнято рішення про укладення мирової угоди; список кредиторів із зазначенням поштової адреси, номеру (коду), що ідентифікує платника податків, та суми заборгованості; письмові заперечення кредиторів, які не брали участі в голосуванні про укладення мирової угоди чи проголосували проти укладення мирової угоди тощо.

Вищезазначене свідчить про те, що мирова угода може бути укладена лише після опублікування оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, визнання грошових вимог конкурсних кредиторів, затвердження реєстру вимог кредиторів та створення представницького органу кредиторів –комітету кредиторів.

Таким чином, угода, укладена до опублікування оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство між ініціюючим кредитором та боржником, не є мировою угодою в розумінні ст. 35 Закону і не може спричиняти правові наслідки, передбачені для такої угоди.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїй постанові від 04.07.2006 р. у справі №Б26/144/03.

У випадку укладання такої угоди в період до здійснення публікації вказаного оголошення ініціюючим кредитором має бути подано клопотання про відкликання заяви про порушення провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 10 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, на розгляд суду була надана мирова угода, укладена між ініціюючим кредитором та боржником до публікації оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі та відповідно до формування комітету кредиторів.

За таких обставин справи суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у затвердженні мирової угоди.

У зв’язку з чим, оскаржувані ухвала та постанова підлягають залишенню без змін, як законні та обґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудснаб" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2007 року у справі № Б26/111-07 залишити без змін.

Головуючий - М.І. Хандурін

Судді            О.М. Мамонтова

О.С.Удовиченко