ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О. В. –головуючий

Полянського А. Г.

Фролової Г. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю “Вентура”

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.10.2007року

по справі

№ 5/280 Господарського суду Кіровоградської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Селянський дім”

до

третя особа

-          Приватного підприємства “Добробут”

-          Товариства з обмеженою відповідальністю “Вентура”

Маловівськівська міжрайонна державна податкова інспекція від імені якої діє Новомиргородське відділення

про

визнання недійним договору та зобов’язання повернути все отримане за ним

За участю представників сторін:

від позивача:

Животовський В.М. - директор

від відповідача - 1:

від відповідача - 2:

від третьої особи:

не з’явився

Науменко М.П., Німчук І.В., Коломойцев Д.В. дов. від 25.09.07р.

не з’явився

В С Т А Н О В И В:

За згодою сторін на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 12.02.2008 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Селянський дім” звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Приватного підприємства “Добробут” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Вентура” про визнання недійним договору купівлі-продажу сільськогосподарських агрегатів для обробки землі № 2/06-03 від 17.06.2003 року, укладеного між приватним підприємством "Добробут" та товариством з обмеженою відповідальністю "Вентура", і зобов’язання повернути все отримане за ним.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 3 травня 2007року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вказав, що позов подано після спливу строку позовної давності, зазначена позивачем причина пропущення строку позовної давності не є поважною. Доводи про перебування майна, що предметом спірного договору купівлі-продажу, в податковій заставі, не є підставою для визнання договору недійсним за позовом суб'єкта підприємницької діяльності.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.10.2007року по справі № 5/280 (суддя Лотоцька Л. О., Бахмат Р. М., Євстигнєєв О. С.) рішення господарського суду першої інстанції скасувано, позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Скасовуючи прийняте рішення, суд виходив з того, що договір купівлі-продажу сільськогосподарських агрегатів від 17.06.2003 р. № 2/06-03 укладений між ПП "Добробут" та ТОВ "Вентура" в порушення вимог статті 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а тому на підставі статті 48 ЦК УРСР повинен бути визнаний недійсним.

Крім цього, суд вказав, що позовна заява подана у передбачений законом трирічний строк, оскільки позивач дізнався про продаж майна за договором лише 24.11.2005 року. Саме цей факт і став причиною для звернення з позовом до суду лише у грудні 2006 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Вентура” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду, в якій просить постанову у справі скасувати та залишити без змін рішення господарського суду першої інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників відповідача-2 та позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 16.05.2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю агрофірмою "Селянський дім" (комітент) та приватним підприємством "Добробут" (комісіонер) укладено договір комісії на продаж майна у відповідності до правил статті 395 Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно п.п. 1.1, 1.3 договору комісіонер зобов'язується за дорученням комітента укласти в інтересах останнього від свого імені договір на продаж майна, виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно укладає договір купівлі-продажу з третьою особою.

На виконання умов договору комісії від 16.05.2003 року комітент передав комісіонеру майно за приймально-передавальними актами № 1, 2, З, 4 від 16.05.2003 року на загальну суму 503892,73 грн., та виставив рахунки № 11, 12, 13, 14 від 16.05.2003 року на суму 503892,73 грн.

Пунктами 8.1, 8.2 договору передбачено, що комісіонер зобов'язаний виконати доручення протягом 25-ти днів з моменту підписання цього договору, договір може бути пролонгований за згодою сторін, у пункті 8.1 договору обумовлено, що на комісіонера покладений обов'язок виконати доручення протягом 25 днів.

Касаційна інстанція погоджується з висновком Господарського суду Кіровоградської області, що строк дії договору комісії сторонами вставлений не був. Визначений сторонами строк виконання зобов’язання не є строком дії договору.

Пунктами 9.1, 9.2 передбачено, що комісіонер у разі неможливості реалізувати майно по встановленій комітентом ціні здійснює її уцінку на 70 % через 15 днів, а потім (в разі відсутності попиту на майно) вчиняє повторну уцінку через наступні 10 днів. Тобто, комісіонер у зазначених випадках повинен в інтересах комітента через 25 днів приступити до продажу повторно уціненого майна.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у справі відсутні докази скасування позивачем доручення, наданого комісіонеру для реалізації майна, відсутні докази того, що позивач направляв комісіонеру вимоги про надання звіту по виконанню договору комісії та вимоги про повернення майна, яке було передано комісіонеру.

Згідно п.п. 3.1, 3.2 договору комісії від 16.05.2003 року комітент (агрофірма "Селянський дім") зобов'язаний передати комісіонеру (ПП "Добробут") майно на комісію протягом 2-х робочих днів з моменту підписання цього договору, прийняти від комісіонера звіт, розглянути і затвердити його протягом 2-х робочих днів.

Агрофірма "Селянський дім" на виконання умов договору комісії від

16.05.2003 року передала ПП "Добробут" майно згідно приймально-передавальних актів №№ 1, 2, 3, 4 від 16.05.2003 року.

ПП "Добробут" уклало з ТОВ "Вентура" договір купівлі-продажу № 2/06-03 від 17.06.2003 року.

У відповідності до п. 1. договору купівлі-продажу № 2/06-03 від 17.06.2003 року сільськогосподарські агрегати для обробки землі належать продавцю на підставі договору комісії на продаж майна ТОВ агрофірми "Селянський дім" від 16.05.2003 року, не заставлені, не арештовані, до статутного фонду інших підприємств не включені, не є предметом позовів третіх осіб, як на території України та і за її межами. Продавець передає у власність, а покупець приймає та оплачує сільськогосподарські агрегати для обробки землі в кількості та асортименті згідно специфікації, прикладеної до даного договору та є його невід'ємною частиною.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Вентура" здійснило розрахунок          за придбане майно, що засвідчено платіжними дорученнями № 32, № 33, № 34 від 17.06.2003 року про перерахування коштів на рахунок ПП "Добробут".

Позивач надав до справи копію листа аудиторської фірми "Княгиня" (арк. 81), із пунктів 2 і 3.3 якого випливає, що 28 серпня 2003 року складено доповнення до договору без номера від 16 травня 2003 р., тобто до договору комісії, укладеного між агрофірмою "Селянський дім" та ТОВ "Вентура".

Відповідно до положень статті 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Сторонами за оспореним договором погоджено предмет купівлі-продажу, зокрема, марку, комплектність та вартість товару.

Положення статті 128 ЦК УРСР визначають момент виникнення права власності у набувача майна за договором: право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі.

Господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на підставі договору купівлі-продажу № 2/06-03 від 17.06.2003 року ТОВ "Вентура" правомірно набуло право власності на сільськогосподарські агрегати для обробки землі і є добросовісним набувачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 06.02.2007 р. подав до суду клопотання про визнання поважною причину пропуску позовної давності - не отримання від комісіонера звіт по договору комісії та копії договорів купівлі-продажу майна, спірний договір позивач отримав восени 2006 року.

Як встановлено судами, спірний договір укладено у червні 2003 року. Згідно статті 71 Цивільного кодексу Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України 2003 року. У відповідності до п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Кодексу правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у даному випадку, строк пред'явлення позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним не сплив до набрання чинності ЦК України 2003 р., тому правила про позовну давність цього Кодексу підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Цей строк позовної давності розповсюджується, зокрема, і для звернення до суду з вимогою про визнання договору недійсним.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до частини 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з

визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Суд дійшов вірного висновку, що з урахуванням положень ст. 261 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності для позивача починається зі спливом строку виконання комісіонером обов'язку виконати доручення щодо укладення договору купівлі - продажу, тобто з 10.06.2003 року.

Отже, строк позовної давності для звернення позивача з позовом про

визнання договору недійсним сплив 10.06.2006 року - до звернення позивача з

позовною заявою до господарського суду 25.12.2006 року.

Згідно частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про

застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Вентура" у відзиві на позовну заяву від 5 лютого 2007 року заявило про застосування судом позовної давності, тому у відповідності до ст. 267 ЦК України господарський суд також обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Господарський суд дійшов вірного висновку, що позов про визнання договору недійсним та повернення всього отриманого за угодою подано позивачем після спливу позовної давності.

Що стосується наявності податкового боргу у ТОВ агрофірми “Селянський дім”, то з урахуванням того, що позивач у справі є суб’єктом підприємницької діяльності та враховуючи положення статті 10 Закону України “Про державну податкову службу” господарський суд Кіровоградської області обґрунтовано не прийняв таки доводи до уваги.

За таких обставин у суду апеляційної інстанції не було підстав для скасування законного рішення суду першої інстанції. Тому постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, оскільки з прийнята з порушенням зазначених вище норм матеріального права, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 1115, 1117-12 ГПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Вентура” задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.10.2007року по справі № 5/280 Господарського суду Кіровоградської області скасувати.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 3 травня 2007 року залишити без змін.

Головуючий                                                                                 О. Муравйов

Судді                                                                                           А. Полянський

Г. Фролова