ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "15" січня 2008 р. по справі № 4/181-38

за позовом Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг Волинської філії

до відповідача Дочірнє підприємство "Луцька СТО 10797" Відкритого акціонерного товариства "Волиньавтотранс"

про стягнення 582,26 грн.

Суддя Слободян П.Р.

За участю представників сторін:

від позивача: Олейнікова Л.Є. - довіреність у справі

від відповідача: н/з.

Суть спору: позивач - відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг просив стягнути з відповідача - дочірнього підприємства "Луцька СТО 10797 ВАТ "Волиньавтотранс", м. Луцьк 582,26грн., в т.ч. 545,95грн. заборгованості по оплаті за надані послуги електрозв’язку, 8,78грн. пені, 4,19грн. процентів річних та 23,34грн. інфляційних втрат.

Відповідач вимоги ухвали суду від 12.12.2007р. не виконав, в судове засідання представник відповідача не з’явився, хоч був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст.75 ГПК України в разі неподачі відзиву на позовну заяву та витребуваних судом доказів, справу може бути розглянуто за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, господарський суд, - ВСТАНОВИВ: 20.02.2002 року між ВАТ "Уктрелеком" та ДП "Луцька СТО 10797 ВАТ "Волиньавтотранс", м. Луцьк було укладено договір № 742 про надання телекомунікаційних послуг.

Укладена угода предметом судового розгляду не виступала, недійсною судом не визнавалася, сторонами розірвана не була, у зв’язку з чим в господарського суду відсутні підстави вважати зазначену угоду недійсною або неукладеною.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов’язки суб’єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

У відповідності до умов зазначеної вище угоди позивачем було взято на себе зобов’язання щодо надання послуг зв’язку.

На виконання умов вказаного договору позивачем впродовж періоду з липня по жовтень 2007р. надавались відповідачу послуги зв’язку.

Викладене підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи оборотною відомістю, особовими рахунками за послуги за період з липня по жовтень 2007р., розрахунками заборгованості та іншими документами.

Проте, відповідач взяті на себе згідно угоди № 742 від 20.02.2002р. зобов’язання, зокрема, в частині проведення з позивачем повних розрахунків по оплаті наданих останнім послуг зв’язку (у строки, порядку та розмірах, визначених договором) не виконав, вартість наданих послуг в сумі 545,95грн. не оплатив.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, інших правових актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв’язку з прострочкою платежів, відповідачу відповідно до ст. 526, 546, 549 ЦК України, п. 5.8 договору від 20.02.2002р. № 742 та за неналежне виконання договірних зобов’язань та несвоєчасне проведення обов’язкових платежів позивачем було нараховано пеню, яка у відповідності до представленого суду розрахунку за склала 8,78грн.

Разом з цим, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що відповідно до поданого позивачем розрахунку сума процентів річних, нарахованих відповідачу за період прострочки платежів становить 4,19грн. та 23,34грн. - сума інфляції.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору надання позивачем відповідачу послуг телефонного зв’язку, отримання останніх ДП "Луцька СТО 10797 ВАТ "Волиньавтотранс", м. Луцьк та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, позовні вимоги підставні і підлягають до задоволення.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати, які поніс позивач пов’язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи господарським судом, (сплата державного мита, оплата інформаційно-технічного забезпечення судового процесу), підлягають відшкодуванню у відповідності із вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України за рахунок відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 144, 173 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з дочірнього підприємства "Луцька СТО 10797 ВАТ "Волиньавтотранс", (м. Луцьк, вул. Трункіна, 3, код 30733420) в користь відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг Волинської філії (м. Луцьк, пр. Перемоги, 2, код 23251963) 545,95грн. заборгованості по оплаті за надані послуги електрозв’язку, 8,78грн. пені, 4,19грн. процентів річних та 23,34грн. інфляційних втрат, 102,00грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118 грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення господарського процесу.

Суддя                                                                      Слободян П. Р.