СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.08                                                                                 Справа № 3/592пн.

Суддя Доманська М.Л., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганський акумулятор-2", м. Луганськ

до Міського комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації, м. Луганськ

про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від позивача –Шор К.К. (дов. від 08.01.08 № 1),

від відповідача –Ніколенко Н.В. (дов. від 27.04.07),

в с т а н о в и в:

Суть спору: заявлено вимогу визнати за позивачем право власності на об’єкт нерухомості, розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 105-ж: будівлю газорозподільчого пункту-літ.Б-1, загальною площею 23,3 кв. м.(інв. № 17) та зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на цей об’єкт нерухомості.

Відповідач листом від 18.12.07 проти позову заперечує, посилаючись на те, що БТІ не може бути належним відповідачем за позовами про визнання права власності, вимога про зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на відповідний об’єкт нерухомості може розглядатися лише за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін та ВАТ НВФ "Луганські акумулятори", суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ НВФ "Луганські акумулятори" є учасником підприємства позивача, та внесло до статутного фонду позивача у справі основні засоби на суму 3921129 грн., у тому числі і водорозподільчий пункт (інв. № 17), розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 91.

Позивач посилається на те, що за судовим рішенням за позивачем у даній справі визнано право власності на нерухоме майно, у тому числі на водорозподільчий пункт, літер Б-1, площею 23,3 кв. м. (інв. № 17), розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 91. Будівлям та спорудам позивача у справі, розташованим за адресою м. Луганськ, вул. Оборонна, 91, присвоєно нові адреси, у тому числі будівлі вказаного водорозподільчого пункту - адресу: м. Луганськ, вул. Оборонна, 105-ж.

Як зазначає позивач, ним проведений огляд будівлі вищевказаного водорозподільчого пункту та складений акт від 19.06.07 (а.с.8), за яким за технічним призначенням та використанням дана будівля є газорозподільчим пунктом. На підставі чого позивач звернувся до відповідача за проведенням реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - газорозподільчий пункт, літер Б-1, площею 23,3 кв. м. (інв. № 17), розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 105-ж, та отримав відмову (а.с.9).

Позивач не погодився із відповідачем та у зв'язку з цим звернувся до суду з даним позовом, за яким просить визнати за позивачем право власності на об’єкт нерухомості, розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 105-ж: будівлю газорозподільчого пункту-літ.Б-1, загальною площею 23,3 кв. м.(інв. № 17) та зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на цей об’єкт нерухомості.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених вище.

Оцінивши доводи сторін та ВАТ НВФ "Луганські акумулятори", обставини справи у їх сукупності, суд вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

За наказом Фонду державного майна України від 10.04.98 № 9-АТ та додатком до цього наказу (а.с.27-31) затверджено перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду ВАТ НВФ "Луганські акумулятори".

Як вбачається з даного переліку та з урахуванням пояснень ВАТ НВФ "Луганські акумулятори", останньому передано саме водорозподільчий пункт (інв. № 17), розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 91, газорозподільчий пункт за вказаними інвентарним номером та адресою не передавався до статутного фонду ВАТ НВФ "Луганські акумулятори".

Як зазначалось вище, ВАТ НВФ "Луганські акумулятори" є учасником підприємства позивача, та внесло до статутного фонду позивача у справі основні засоби на суму 3921129 грн., у тому числі і водорозподільчий пункт (інв. № 17), розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 91 (акт прийому - передачі майна від 21.11.00 та доповнення № 1 до цього акту від 02.04.02 - а.с.14-19).

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про господарські товариства»товариство є власником майна переданого йому засновником у власність. Газорозподільчий пункт за вказаними інвентарним номером та адресою не передавався до статутного фонду позивача.

Позивач не надав доказів, що майно, на яке він просить визнати право власності за позовною заявою, було передано до його статутного фонду.

У зв’язку з тим, що вказане майно не було передано до статутного фонду позивач відповідно не набув на нього права власності.

Рішенням господарського суду Луганської області від 23.04.02 по справі № 15/57пн, що набрало законної сили, за позивачем у даній справі визнано право власності на нерухоме майно, у тому числі на водорозподільчий пункт, літер Б-1, площею 23,3 кв. м. (інв. № 17), розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 91, та зобов'язано відповідача у даній справі провести державну реєстрацію права власності на нерухомі об'єкти, у тому числі на вказаний водорозподільчий пункт (а.с.10-11).

За рішенням виконавчого комітету Луганської міської ради від 12.06.02 № 64/33 (а.с.7) будівлям та спорудам позивача у справі, розташованим за адресою м. Луганськ, вул. Оборонна, 91, присвоєно нові адреси, у тому числі будівлі вказаного водорозподільчого пункту - адресу: м. Луганськ, вул. Оборонна, 105-ж.

За реєстраційним посвідченням МКП Бюро технічної інвентаризації (відповідача у справі) від 08.07.02 (а.с.12) посвідчено, що саме вказаний водорозподільчий пункт, літер Б-1, площею 23,3 кв. м., розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 105-ж, зареєстрований за позивачем у справі на праві колективної власності на підставі рішення господарського суду Луганської області від 23.04.02, записано в реєстрову книгу № 16, за реєстровим № 1259.

Проведений позивачем огляд будівлі вищевказаного водорозподільчого пункту та складений ним акт від 19.06.07 (а.с.8), а також наданий до суду позивачем висновок головного державного інспектора Луганської державної інспекції промислової безпеки і ОП у газовому комплексі від 15.01.08 № 12, за якими за технічним призначенням та використанням дана будівля є газорозподільчим пунктом, не є належними доказами того, що будівля вищевказаного водорозподільчого пункту дійсно є саме газорозподільчим пунктом, а також не можуть бути підставою для задоволення вимоги про визнання права власності на цей об'єкт, як на газорозподільчий пункт. Відповідно є безпідставною й вимога позивача про зобов’язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на відповідний об'єкт нерухомості. До того ж вже є судове рішення, за яким за позивачем визнано право власності саме на водорозподільчий пункт, літер Б-1, площею 23,3 кв. м. (інв. № 17), розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 105-ж (тобто на об'єкт нерухомості за тими самими літерою, площею, інвентарним номером та місцем розташування, що й об'єкт нерухомості, щодо якого виник даний спір). При цьому до суду не надано жодних доказів внесення будь-яких змін чи реконструкції будівлі вищевказаного водорозподільчого пункту після винесення зазначеного судового рішення.

Враховуючи викладене суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позову.

Позивач не довів суду правомірність та обґрунтованість заявлених позовних вимог .

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Клопотання позивача від 18.01.08 щодо продовження терміну розгляду справи на два місяці є необґрунтованим, тому відхиляється судом.

За таких обставин, у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати у складі: 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 44,49,82,84,85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання : 21.01.08.

Суддя М.Л.Доманська