ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2008 р.
Справа № 59/181-08

вх.
№ 7009/4-59

Суддя
господарського суду

при секретарі
судового засідання

за участю
представників сторін:

позивача -
Богатир С.І. дов. від 01.11.2008р. №152, Кузьменко Т.О. дов. від 01.11.2008р.
№153,

відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2дов. від
13.10.2008р. №6861

розглянувши
справу за позовом Комунального підприємства "СТУДЕНТСЬКЕ", м.
Харків

до  Фізичної особи - Підприємця ОСОБА_1, м. Харків

про
стягнення 9 024,02 грн. та звільнення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Позивач КП
„Студентське” 22.09.2008р. звернувся до господарського суду Харківської області
із позовом до відповідача ФОП ОСОБА_1 про стягнення майнових збитків на суму
9024,02 грн. та звільнення незаконно зайнятої земельної ділянки. Позивач
стверджує, що відповідач завдав йому збитків на суму 1929,39 грн. у вигляді
витрат на оформлення землевідводу під МАФ (кіоск) за адресою вул.. Пермська, 11
та збитків на суму 7094,63 грн., у вигляді орендної плати, сплаченої позивачем,
за землю, на якій розташований цей кіоск. В обґрунтування позову позивач
посилається на ст.ст. 125, 126, 212 ЗК України, ст. 2 Закону України „Про плату
за землю”. В судовому засідання представники позивача підтримують заявлені
позовні вимоги, наполягають на їх задоволенні.

Відповідач
проти задоволення позову заперечує. У відзиві на позовну заяву (вх.№19703 від
05.11.2008р.) вказує, що між позивачем та відповідачем ніяких договорів не
укладалося, тому зобов'язання у відповідача з компенсації зроблених
відповідачем видатків відсутні. Вважає, що спірна земельна ділянка зайнята
відповідачем не самовільно, а на законних підставах з дозволу відповідних
органів влади (ордеру на право здійсненні торгівлі з кіоску №06-11к-950/330). В
судовому засідання відповідач та його представник просять у задоволенні позову
відмовити з наведених мотивів.

В судовому
засіданні 27.10.2008р. оголошувалась перерва до 10:30 17.11.2008р.,
17.11.2008р. до 10:00 01.12.2008р. та 01.12.2008р. до 10:00 05.12.2008р. для
виготовлення повного тексту рішення.

З'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення,
дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та
відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу
докази, суд встановив наступне.

Управлінням
споживчого ринку виконавчого комітету Харківської міської ради  ПП ОСОБА_1 згідно рішення від 29.10.1993р.
№721 видано Ордер №06-11к-950/330 на право здійснення торгівлі (надання послуг
з ремонту взуття) з кіоску, за адресою вул. Пермська, 11.

12.02.2004р.
відповідач ФОП ОСОБА_1 звернувся до відповідача КП „Студентське” із заявою, в
якій просив оформити земельну ділянку під МАФ по вул. Пермській, 11 на Комунальне
підприємство „Студентське”, гарантував оплату послуг.

24.11.2004р.
Рішенням Харківської міської ради №188/04 певним юридичним та фізичним особам
було надано дозвіл на розроблення проектів відведення земельних ділянок для
розміщення малих архітектурних форм з метою здійснення підприємницької
діяльності. В тому числі дозвіл було надано позивачеві КП „Студентське” для
розміщення кіоску по ремонту взуття орієнтовно площею 20м2 по вул.. Пермській,
11. Рішенням Харківської міської ради від 06.07.2005р. №120/05 затверджено
проект відводу земельної ділянки, земельну ділянку надано в оренду КП
„Студентське”.

25.09.2006р.  між Харківською міською радою (орендодавець)
та КП „Студентське” (орендар) укладено договір оренди землі, згідно якого
орендареві в користування передано земельну ділянку загальною площею 0,0020 га,
яка знаходиться за адресою м. Харків, вул. Пермська, 11. Зазначену земельну
ділянку передано позивачеві за актом від 25.09.2006р. За період з вересня
2006р. по вересень 2008 року позивачем на підставі вказаного вище договору
оренди землі від 25.09.2006р.  сплачено
орендну плату на суму 7094,63 грн.

КП
„Студентське” посилаючись на наявність у нього прав оренди зазначеної земельної
ділянки запропонувало ФОП ОСОБА_1 В.Г. укласти з ним договір від 25.09.2006р.
№25 про надання в експлуатацію (користування) місця для розміщення МАФ  (кіоску) по вул. Пермський, 11.  Зазначена пропозиція залишена відповідачем
без задоволення.

Викладені
обставини дають, на думку позивача, підстави для стягнення з відповідача
зазначених коштів, а також коштів в сумі 1929,39 грн. витрат на оформлення
землевідводу під МАФ (кіоск), а також дають підставу для звільнення зайнятої
відповідачем земельної ділянки.

Надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав
позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст.
1, 13 Закону України „Про оренду землі” оренда землі  -
це  засноване  на
договорі  строкове платне
володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди  землі
-  це  договір,
за  яким орендодавець зобов'язаний
за  плату
передати  орендареві  земельну
ділянку  у володіння і  користування на певний строк,  а орендар зобов'язаний використовувати
земельну ділянку відповідно до вимог земельного законодавства.

У відповідності
до ч.1 ст.27 Закону України „Про оренду землі” орендареві забезпечується
захист  його  права
на  орендовану земельну  ділянку
нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до
закону. У відповідності до ст. 41 Конституції України ніхто  не
може бути протиправно позбавлений права власності. Власник  має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387
ЦК України). Згідно ч.2 ст.27 Закону України „Про оренду землі” орендар в
установленому законом порядку має право витребувати орендовану  земельну ділянку з будь-якого незаконного
володіння та користування,   на   усунення
перешкод   у   користуванні   нею, відшкодування  шкоди,
заподіяної  земельній ділянці
громадянами і юридичними особами України,
іноземцями, особами без громадянства, іноземними   юридичними
особами,   у   тому
числі  міжнародними об'єднаннями
та організаціями.

Відповідно до
положень ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та
охороною земель» самовільне
зайняття  земельної  ділянки
- будь-які дії, які свідчать
про   фактичне   використання   земельної
ділянки   за відсутності
відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування
про її передачу у власність або надання у користування  (оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до
закону є  правомірними). Самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам  землі  або
землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного
користування ними (ст. 212 ЗК України).

З урахуванням
зазначених норм, на підставі матеріалів справи, суд приходить до висновку про
те, що КП „Студентське” на підставі договору оренди землі від 25.09.2008р. є
користувачем (орендарем) земельної ділянки площею 0,0020 га, яка знаходиться за
адресою м. Харків, вул. Пермська, 11, і вправі вимагати усунення перешкод у
користуванні нею, в т.ч. шляхом звільнення її від майна відповідача, який
самовільно зайняв земельну ділянку.

Суд критично
оцінює посилання відповідача про те, що земельна ділянка зайнята ним не
самовільно, а на підставі дозволу органів місцевого самоврядування, яким є
ордер на право здійснення торгівлі з кіоску №06-11к-950/330. Такий ордер за
умови додержання інших необхідних вимог (державної реєстрації, одержання
ліцензій, патентів тощо) дає право на здійснення вказаної у ньому господарської
діяльності у визначеному в ньому місці. Порядок видачі таких ордерів
передбачений рішенням Виконкому Харківської міської ради від 13.04.1994р. №156.
Проте, як вбачається зі змісту зазначеного положення, ордер на звільняє від
необхідності додержання інших  вимог
чинного законодавства, зокрема законодавства галузі земельних відносин.

Земельним
кодексом України (ст.125) встановлено, що право   власності
та  право  постійного
користування  на земельну  ділянку
виникає  після  одержання
її   власником   або користувачем  документа,
що  посвідчує  право
власності чи право постійного користування  земельною
ділянкою,  та  його
державної реєстрації. Право  на
оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його
державної реєстрації. Виникнення права власності або права користування
земельною ділянкою на підставі ордеру на здійснення торгівлі Земельним кодексом
України 2001р., а також іншими нормами чинного законодавства, не передбачено.

Не було його
передбачено і законодавством, яке було чинними на час затвердження Порядку
видачі та реєстрації ордерів дрібно-роздрібних об'єктів (рішення Виконкому
Харківської міської ради від 13.04.1994р. №156).  Зокрема, відсутній такий документ як ордер на
право роздрібної торгівлі в переліку документів, які посвідчують права на
земельну ділянку (ст. 23, 24 Земельного кодексу України 1990р.). Тому не у суду
не має підстав вважати, що ордер замінює документи, які посвідчують право
користування землею. Крім того, суд зауважує, що ордер №06-11к-950/330 на який
посилається відповідач, як витікає з його змісту, був дійсний до 01.07.2005р. і
станом на момент звернення до суду вже припинив свою дію.

За таких
обставин позовні вимоги позивача в частині звільнення земельної ділянки від
відповідача є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно
позовних вимог щодо стягнення збитків в сумі 7094,63 грн. суд керується
таким.  Загальні підстави
відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України.
Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,
має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи,
які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

На підставі
зазначених правових норм, з урахуванням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди” від 27.03.1992р. №6 та з урахуванням п. 6 Роз'яснення
Вищого Арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів
пов'язаних з відшкодуванням шкоди” від 01.04.1994р. №02-5/215 суд зазначає
таке. Задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним
та обґрунтованим в разі встановлення судом
наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов. Ними є наявність
правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту
порушення такого правила поведінки винною особою;  наявність збитків у потерпілої особи;
наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною
поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

За правилами
судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України).
Виходячи з цього, відповідно до статті 1166 ЦК України позивач в даній справі
повинен довести наступні обставини: наявність обов'язку відповідача утриматись
від зайняття земельної ділянки загальною площею 0,0020 га, яка знаходиться за
адресою м. Харків, вул.. Пермська, 11; факт порушення цього обов'язку; наявність
збитків понесених позивачем та їх розмір;
наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку тобто прямої
залежності витрат, здійснених позивачем від діяльності та/або бездіяльності
відповідача.

На підставі
дослідження матеріалів справи, пояснень представників сторін суд приходить до
висновку про доведеність першої та другої з названих умов - наявності обов'язку
відповідача утриматись від зайняття спірної земельної ділянки, та факту
порушення цього обов'язку.

Стосовно умов
щодо доведення факту наявності збитків суд зауважує наступне.

До складу
збитків відповідно названих норм відносяться: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право
не було порушене (упущена вигода) (ст.22 ЦК України), а також вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;
додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка
зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний
прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;
матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст.
225 ГК України).

Сплачена
позивачем орендна плата за орендовану ним земельну ділянку не підпадає під
жодну з названих категорій, і тому у розмінні ст. 22 ЦК України та ст. 225 ГК
України не може бути віднесена до складу збитків.

Суд кваліфікує
правовідносини, що склалися між сторонами з приводу сплати позивачем орендної
плати за земельну ділянку, яку фактично використовує відповідач, як
правовідносини, в яких можуть виникати зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої правової підстави (ст. 1212 - 1215 ЦК
України). Проте позивачем не було заявлено позовних вимог із посиланням на
відповідні норми чинного законодавства про
відшкодування доходів, які одержала особа, котра набула майно або
зберегла його у себе без достатньої правової підстави. Без заявлення позивачем
таких вимог та їх належного правового обґрунтування суд, відповідно до
ст.ст.  4-3, 33 ГПК України, не має
правових підстав для вирішення в даній справі питань щодо даного питання.

Крім того, суд
зазначає, що відповідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які  відповідно
до законодавства  повинні
бути  підтверджені  певними
засобами  доказування,   не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Порядок
визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам
встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст. 157 Земельного кодексу
України). Визначення  розміру  шкоди, заподіяної державі, територіальним
громадам, юридичним та фізичним особам,
на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних
ділянок,  використання земельних ділянок
не за  цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу проводиться
на підставі  Методики затвердженої
постановою КМУ від 25.07.2007р. №963). Пунктом 7 зазначеної методики
встановлено, що розмір  шкоди,  заподіяної юридичним та фізичним особам,
визначається територіальними органами Державної інспекції  з
контролю  за  використанням
і  охороною  земель
на підставі  матеріалів  обстежень
земельних   ділянок,   проведених відповідно  до
Порядку  виконання  земельно-кадастрових  робіт та надання послуг на платній  основі
державними  органами  земельних ресурсів,  затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 01.11.2000р.  №619.

Позивачем
відповідного розрахунку зробленого органами Державної інспекції  з
контролю  за  використанням
і  охороною  земель
не надано. Не надано також і доказів проведення обстеження  земельної
ділянки,   відповідно  до
Порядку  виконання  земельно-кадастрових  робіт та надання послуг на платній  основі
державними  органами  земельних ресурсів від 01.11.2000р.  №619. Тобто позивачем не надано доказів, які
б відповідали вимогам допустимості доказів (ч.2 ст. 34 ГПК України). За їх
відсутності інші докази, які підтверджують сплату позивачем орендної плати, не
можуть бути визнані допустимими, належними і достатніми  для доведення факту наявності та розміру
збитків.

Досліджуючи
питання про наявність чи відсутність причино-наслідкового зв'язку між
самовільним зайняттям відповідачем спірної земельної ділянки і сплатою
позивачем орендної плати за договором оренди від 25.09.2008р. суд приходить до
висновку  про відсутність такого зв'язку.
З умов договору оренди від 25.09.2008р., а також з чинного законодавства
України, що регулює земельні орендні відносини, не вбачається підстав для
висновку про те, що наявність перешкод у користуванні орендованою земельною
ділянкою звільняє, чи навпаки додає певних витрат орендареві. Навпаки, умови
договору оренди від 25.09.2006р. (п.9-12) дають підстави вважати, що обов'язок
по сплаті орендної плати має виконуватись незалежно від того чи користується
орендар земельною ділянкою, чи ні. Збитки завдані невиконанням обов'язків
орендодавця щодо передачі орендареві земельної ділянки в обумовленому договором
стані (п.п. „а” п. 29) можуть бути відшкодовані орендодавцем в порядку п. 24
договору. Збитки завдані орендареві третіми особами відшкодовуються у порядку
визначеному вище (ст.157 ЗК України, ПКМУ від 25.07.2007р. №963). Таким чином
твердження позивача про те, що ним безпідставно, внаслідок дій відповідача,
сплачено орендну плату за договором оренди від 25.09.2008р.  є юридично неспроможними.

Крім того, суд
зазначає, що, як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача не
із вимогами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а із
вимогами про оплату коштів за її використання та укладення договору суборенди.
Такі дії позивача свідчать про відсутність наміру самостійно використовувати
спірну земельну ділянку, а отже і про відсутність правового зв'язку між невикористанням
земельної ділянки і видатками позивача.

За таких
обставин, враховуючи відсутність належних і допустимих доказів наявності і
розміру збитків, відсутності причинно-наслідкового зв'язку між самовільним
зайняттям земельної ділянки і сплатою орендної плати за договором оренди землі,
суд приходить до  висновку про відмову в
цій частині позовних вимог.

В частині вимог
щодо стягнення 1929,39 грн. збитків у вигляді витрат на оформлення землевідводу
під МАФ (кіоск) за адресою вул.. Пермська, 11 суд приходить до висновку про
відмову у позові з огляду на таке. Гарантійним листом від 12.02.2004р., на який
посилається позивач, передбачено обов'язок ФОП ОСОБА_1 по оплаті вартості
послуг по оформленню землевідводу, а не компенсацію видатків. Втім, доказів узгодження
сторонами розміру вартості таких послуг суду не надано. Це унеможливлює
визнання зобов'язання по оплаті вартості цих послуг таким що виникло. Підстав
для компенсації відповідачем видатків
позивача, зроблених ним під час оформлення землевідводу, також не
вбачається, оскільки вигодонабувачем
результатів відповідних робіт, є сам позивач, на якого і був оформлений
спірний землевідвід. Крім того, суд зазначає що позивачем не доведено того, що
надані ним договори, квитанції, платіжні доручення тощо мають відношення саме
до цього землевідводу і підтверджують здійснення видатків саме на його
оформлення.

Вирішуючи
питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що
виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається
на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані
з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при
відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві
сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові
витрати у даній справі в частині державного мита по оплаті немайнових позовних
вимог (85,00 грн.) покладаються на відповідача, в частині майнових вимог
(102,00 грн.),  витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторін
пропорційно - 53,63 грн. на відповідача., 64,36 грн. на позивача.

На підставі
викладеного, на підставі ст.ст.  6, 8,
19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України,
ст.244 ГК України, ст.ст. 157, 211, 212 Земельного кодексу України, ст.ст. 1,
13, 27 Закону України „Про оренду землі”, ст.1 Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною земель», ст. 3 Декрету КМУ “Про державне
мито”, Постанови КМУ від 25.07.2007р. №963, керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34,
43, 44, 47-49, п.1 ст.80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу
України,   суд -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Звільнити
самовільно зайняту Фізичноюособою - підприємцем ОСОБА_1 (ідент. номер. НОМЕР_1,
адреса: АДРЕСА_1) земельну ділянку загальною площею 0,0020 га, яка знаходиться
за адресою м. Харків, вул.. Пермська, 11.

Стягнути з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідент. номер. НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1)
на користь Комунального підприємства „Студентське” (ідент. код 01550814,
адреса: м. Харків, вул.. Гуданова, 9/11, п/р №6991 в ХОФ АКБ
„Укрсоцбанк”, м. Харків, МФО 351016) 85,00 грн. державного мита, 53,63 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті
позовних вимог відмовити.

Суддя

Повний текст рішення
підписано 05.12.2008р.

справа №59/181-08