ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 3/317

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Л. Рогач

за участю представників:

позивача

Злотківська І.Г. –довіреність від 29.01.2007 р.

відповідача

не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

третьої особи

Осипенко О.М. –довіреність від 05.07.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України

на постанову

від 09.10.2007 Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 3/317 господарського суду м. Києва

за позовом

Державного підприємства "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України

до

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автор"

третя особа

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області

про

розірвання договору оренди та повернення майна

В С Т А Н О В И В :

ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ "Автор" про розірвання договору оренди № 201/1998/ГолоВКЕУ від 15.05.1998 р. та повернення майна, посилаючись на приписи статей 20, 147, 193, 291 Господарського кодексу України, статтю 785 Цивільного кодексу України та статті 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору використовує нерухоме майно та територію не за цільовим призначенням, здійснює виготовлення меблевої продукції з порушенням норм пожежної безпеки та санітарних норм, що є порушенням положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Крім того, відповідачем порушуються строки оплати орендної плати ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України та до державного бюджету, що завдає значної шкоди, оскільки порушення термінів оплати призводить до затримки виконання позивачем зобов'язань щодо сплати бюджетних платежів.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Автор" проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що приміщення використовуються за призначенням, з дотриманням санітарних норм і норм пожежної безпеки, що підтверджується відповідними доказами.

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.08.2007 р. (суддя Сівакова В.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, господарський суд дійшов висновку, що підстави для дострокового розірвання договору в порядку, передбаченому частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відсутні, пропозиція про розірвання спірного договору в листі № 12юр/85, яким позивач зобов'язав відповідача протягом 7 днів передати орендоване приміщення за актом прийому –передачі, відсутня.

За апеляційною скаргою ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України Київський апеляційний господарський суд (судді: Андрієнко В.В., Студенець В.І., Малетич М.М.), переглянувши рішення від 21.08.2007 р. в апеляційному порядку, постановою від 09.10.2007 р. залишив його без змін з тих же підстав.

ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення у справі, розірвати дію договору оренди № 201/1998/ГолоВКЕУ від 15.05.1998 р., зобов'язати ТОВ "Автор" передати ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України нерухоме майно, що отримано за договором, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального права.

На думку скаржника, судом першої та апеляційної інстанції надано не повну оцінку доказам зібраним у справі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та третьої особи, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції 15.05.1998 р. між ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України та ТОВ "Автор" було укладено договір № 201/1998/ГолоВКЕУ оренди нежитлових приміщень, розташованих за адресою: с.м.т. Коцюбинське, Київської області, вул. Будівельна, 17 "Київський ДОЗ", за умовами якого, ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України передало, а ТОВ "Автор" прийняло в строкове платне користування нежитлове приміщення деревообробного цеху.

Додатковою угодою від 19.04.2002 року до договору № 201/1998/ГолоВКЕУ внесено зміни у пункти 1.2 та 3.4 договору та викладено в наступній редакції:

- ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України передало, а ТОВ “Автор” прийняло приміщення для виробництва будівельних деталей з деревини і плит на деревній основі та проведення робіт по ремонту будов і споруд невиробничого призначення (пункт 1.1 угоди);

- розмір орендної плати визначається на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 75 від 19.01.2000 (пункт 1.2 угоди);

- строк дії договору оренди по 15.11.2002 включно, як домовились сторони (пункт 3.4 угоди).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільне законодавство базується на принципі обов’язкового виконання сторонами зобов’язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів частини 2 статті 651 вказаного кодексу договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що підставою зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є істотне порушення договору другою стороною. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом з урахуванням того, що істотність порушення визначається виключно за об’єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Згідно частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 вказаної норми передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

В статті 782 Цивільного кодексу України закріплено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Статтею 783 вказаного кодексу передбачено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі;

2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;

3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі;

4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є розірвання договору оренди № 201/1998/ГолоВКЕУ від 15.05.1998 р. у зв'язку з нецільовим його використанням відповідачем та порушенням строків сплати орендної плати.

Під час здійснення судового провадження, судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, було встановлено, що ТОВ "Автор" використовувало орендоване майно саме за цільовим призначенням, визначеним у пункті 1.2 договору, з урахуванням змін, внесених до цього договору.

Будь –яких доказів на підтвердження зворотного матеріали справи не містять.

Крім того, здійснюючи апеляційне провадження у даній справі, судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги посилання ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України на те, що ТОВ "Автор" має заборгованість зі сплати орендної плати, оскільки акт взаєморозрахунків від 08.08.2007 р. підписаний лише головним бухгалтером ДП "Київський деревообробний завод" і вказана в ньому інформація не підтверджена первинними документами.

Беручи до уваги встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини справи стосовно відсутності з боку відповідача порушень умов договору оренди, судова колегія вважає обґрунтованим висновок господарського суду м. Києва та Київського апеляційного господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України у повному обсязі.

Викладені у касаційній скарзі доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та такими, що зводяться до оцінки доказів у справі, розгляд яких за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція вважає прийняті у справі рішення та постанову таким, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду м. Києва від 21.08.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2007 р. у справі № 3/317 господарського суду м. Києва залишити без змін.

Касаційну скаргу ДП "Київський деревообробний завод" Міністерства оборони України без задоволення.

Головуючий           Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач