ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2008 р.

№ 2/234-Б

Судова
колегія Вищого  господарського суду
України у складі :

Полякова Б.М., -головуючого
(доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

Шепетівського підприємства
теплових мереж, м. Шепетівка Хмельницької області

на постанову

від 21.08.2007 р. Житомирського
апеляційного господарського суду

у справі

№ 2/234-Б господарського
суду Хмельницької області

за заявою

Шепетівської ОДПІ, м. Шепетівка
Хмельницької області

до

Шепетівського підприємства
теплових мереж, м. Шепетівка Хмельницької області

про

банкрутство

кредитор

ДП "Газ-тепло" НАК
"Нафтогаз України", м. Київ

арбітражний керуючий

ОСОБА_1

в судовому
засіданні взяли участь представники:

боржника

Івчук Ю.В., довір.;

Державного
територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

Овчаренко Ю.О., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 09.10.2006 р. за заявою Шепетівської ОДПІ порушено
провадження у справі № 2/234-Б про банкрутство Шепетівського
підприємства теплових мереж.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 05.03.2007 р. (суддя
Дячук Т.В.) визнано грошові вимоги ДП "Газ-тепло" НАК
"Нафтогаз України" до Шепетівського підприємства теплових мереж у сумі
2 411 423,04 грн. та зобов'язано розпорядника майна включити їх до реєстру
вимог кредиторів у четверту чергу.

Постановою Житомирського
апеляційного господарського суду від 21.08.2007 р. (судді: Вечірко І.О.
-головуючий, Зарудяна Л.О., Ляхевич А.А.) апеляційну скаргу Шепетівського
підприємства теплових мереж залишено без задоволення, а ухвалу господарського
суду Хмельницької області від 05.03.2007 р. -без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, боржник у справі -Шепетівське підприємство теплових
мереж звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного господарського суду
від 21.08.2007 р. та передати справу на новий розгляд до господарського суду
Хмельницької області.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судом норм матеріального та процесуального права, зокрема ч. 3 ст.
203 Господарського кодексу України, ст. 601 Цивільного кодексу України, ст. ст.
42, 43 ГПК України.

На час розгляду справи в суді
касаційної інстанції від боржника надійшло клопотання про зупинення провадження
у справі в частині розгляду грошових вимог ДП "Газ-тепло" НАК
"Нафтогаз України" до вирішення пов'язаних з нею справ №12/8386 та
312/8385 у зв'язку тим, що предметом спорів у цих справах є дійсність положень
щодо ціни договорів, на підставі яких кредитором заявлено грошові вимоги.

Розглянувши заявлене клопотання,
колегія суддів вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки: суд
касаційної інстанції здійснює лише перегляд прийнятих у справі судових рішень в
касаційному порядку, а не основне провадження у справі про банкрутство; розгляд
грошових вимог кредиторів має вчинятися у строки, встановлені Законом України
“Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі
-Закон про банкрутство) та учасник справи не позбавлений можливості подати
заяву про перегляд судового рішення, прийнятого за наслідками розгляду грошових
вимог кредитора, за нововиявленими обставинами.

Заслухавши пояснення учасників
судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні
матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, на час порушення провадження у справі боржник не здійснив оплату
теплової енергії, спожитої споживачами за відповідними правочинами, укладеними
на виконання договорів комісії №12/05-347 від 01.10.2005 р. та №12/06-764 від
18.09.2006 р. з ДП "Газ-Тепло" НАК "Нафтогаз України", в
розмірі 2 411 423,04 грн., а у відповідності з пунктами 4.8, 4.9
зазначених договорів боржник прийняв на себе поруку (делькредере) перед ДП
"Газ-Тепло" НАК "Нафтогаз України" за невиконання
споживачами своїх зобов'язань.

Також, попередніми судовими
інстанціями було встановлено, що в період розгляду судом заяви кредитора -ДП
"Газ-Тепло" НАК "Нафтогаз України" з грошовими вимогами,
боржник звернувся до кредитора із заявою про зарахування зустрічних вимог №196
від 03.03.2007 р., в якій повідомляв про проведення відповідно до ч. 3 ст. 203
Господарського кодексу України зарахування зустрічних вимог кредитора до
боржника за договором комісії №12/05-347 від 01.10.2005 р. на суму 2 102 768,88
грн. та вимог боржника до кредитора за договором про надання послуг з переробки
природного газу та транспортування теплової енергії №17/05-346 від 01.10.2005
р. на суму 1 481 896,34 грн.  Після чого
сума заборгованості боржника перед кредитором стала 620  872,53 грн.

Визнаючи грошові вимоги ДП
"Газ-Тепло" НАК "Нафтогаз України" до боржника у повній
сумі -2 411 423,04 грн., суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 9.4
договору про надання послуг з переробки природного газу та транспортування
теплової енергії №17/06-763 від 18.09.2006 р. передбачено, що
зарахування зустрічних вимог допускається лише за письмовою згодою обох сторін.

Втім, згідно з заявою про
зарахування зустрічних вимог №196 від 03.03.2007 р. було проведено зарахування
зустрічних вимог боржника до кредитора за договором про надання послуг з
переробки природного газу та транспортування теплової енергії №17/05-346 від
01.10.2005 р.

При цьому, відповідно до пункту
12.1 названого договору, за яким здійснено залік та на який посилався суд
апеляційної інстанції, сторони домовились, що будь-яка уступка права вимоги
та/або переведення боргу за цим договором без письмової згоди замовника
(кредитора у справі) не допускається.

Відтак, вказане положення договору
вимагає письмову згоду кредитора на
здійснення уступки права вимоги та/або переведення боргу, тобто на
вчинення зміни осіб у зобов'язанні, а не припинення зобов'язання, до якого
належить зарахування (залік) зустрічних однорідних вимог.

Отже, посилання попередніх судових
інстанцій на те, що проведення зарахування зустрічних вимог боржника неможливе,
оскільки в матеріалах справи відсутня письмова згода кредитора на таке
зарахування, визнається судом касаційної інстанції необґрунтованим.

Крім цього, суд апеляційної
інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, виходив з того, що боржник
звернувся до кредитора із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог в
період після порушення провадження у справі про банкрутство та публікації
відповідного оголошення в офіційному друкованому органі, а зарахування
зустрічних однорідних вимог боржника та одного з кредиторів під час дії
мораторію на задоволення вимог кредиторів суперечить ст. 12 Закону про
банкрутство, а також загальним засадам законодавства про банкрутство.

З цього приводу суд касаційної
інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Зарахування зустрічних однорідних
вимог є однією з форм припинення зобов'язання (ст. 202 Господарського кодексу
України, ст. 601 Цивільного кодексу України).

Внаслідок зарахування зустрічних
однорідних вимог конурсного кредитора до боржника відбувається погашення
(задоволення) вимог одного з кредиторів, що беруть участь у справі про
банкрутство.

На задоволення вимог кредиторів,
строк виконання яких настав до порушення справи про банкрутство, діє мораторій.

У зв'язку з чим, зарахування
зустрічних однорідних вимог конкурсного кредитора до боржника вчиняється
всупереч мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Тим самим порушуються права та
охоронювані законом інтереси інших конкурсних кредиторів боржника. Сума, на яку
здійснено зарахування вимог конкурсного кредитора до боржника, мала бути
направлена на погашення вимог всіх кредиторів пропорційно.

Отже, при зарахуванні зустрічних
однорідних вимог конкурсного кредитора до боржника має місце індивідуальне
задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника в порушення
мораторію, що неприпустимо в конкурсному процесі.

На підставі наведеного суд
касаційної інстанції погоджується з вищезазначеним твердженням суду апеляційної
інстанції.

Але, за висновком Верховного Суду
України, викладеним, зокрема у постановах від 26.06.2007 р. по справі
№18/263пд, від 29.03.2005 р. по справі №5/143б/53б, Закон про банкрутство не
містить прямої заборони щодо можливості зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Отже, виходячи з положень п. 2 ст.
11115 ГПК України, суд касаційної інстанції повинен враховувати таку
правову позицію Верховного Суду України доки, поки вона не буде змінена.

За таких обставин ухвала суду
першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не можуть бути визнані
законними та обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню, а справа в
частині розгляду грошових вимог ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз
України" -направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись
ст. ст. 202, 203 Господарського кодексу України, ст. 601 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 1, 12, 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117,
1119 -11111, 11115 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Шепетівського
підприємства теплових мереж
задовольнити.

2.          Постанову Житомирського апеляційного
господарського суду від 21.08.2007 р. та ухвалу господарського суду
Хмельницької області від 05.03.2007 р. у справі № 2/234-Б скасувати.

3.          Справу № 2/234-Б в частині
розгляду грошових вимог ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз
України" передати на новий розгляд до господарського суду Хмельницької
області.

Головуючий
Б.М.
Поляков

Судді
Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко