ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.08                                                                                           Справа№ 15/22а

за позовною заявою ТзОВ "Брітіш Оіл", м.Львів

до відповідача Західної регіональної митниці, м.Львів

про скасування податкового повідомлення форми "Р" № 7 від 30.10.2007р.

Суддя Т.Костів

при секретарі О.Вітинській

Представники:

Від позивача –не з’явився

Від відповідача –Карнак І.М. (довіреність №30/26-1035 від 24.01.2008 р.) Ясейко Н.В. (довіреність №30/20-279 від 09.01.2008 р.)

Суть спору: товариство з обмеженою відповідальністю “Брітіш Оіл”, м.Львів, звернулось із позовом до Західної регіональної митниці, м. Львів, про визнання недійсним податкового повідомлення форми “Р” №7 від 30.10.2007 р. за платежем ввізне мито в сумі 8021,70 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 15.01.2008 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 07.02.2008 р. Ухвалою господарського суду Львівської області від 07.02.2008 р. розгляд справи відкладено на 14.02.2008 р.

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача у судових засіданнях позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що колишній засновник позивача –громадянин США Р. Федорович вніс до статутного фонду позивача іноземну інвестицію у вигляді автомобіля. Сплату мита при ввезенні інвестиції було оформлено простим векселем від 13.08.2002 р.. 17.02.2003 р. Федорович Р. подав заяву про вихід з числа учасників товариства із припиненням інвестиційної діяльності та погодився на обмін своєї іноземної інвестиції у вигляді автомобіля на цінні папери. Вважає, що тим самим автомобіль перестав бути іноземною інвестицією і залишився у позивача в складі основних засобів. Відповідно, вважає, що зобов’язання по сплаті ввізного мита у позивача не виникло, а тому оспорювань податкове повідомлення не відповідає законодавству. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у запереченні на позовну заяву. Ствердив, що позивач 10.04.2003 р. уклав із ТзОВ “Саід” договір купівлі-продажу автомобіля, ввезеного в якості іноземної інвестиції, чим порушено Закон України “Про режим іноземного інвестування”. Постановою господарського суду Львівської області від 13.04.2007 р. у справі №5/1104-9/164 позивачу було відмовлено у скасуванні податкового повідомлення на ввізне мито в сумі 8021,70 грн.. Відповідно, таке зобов’язання вважається узгодженим. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

ТзОВ „Брітіщ Оіл" ввезло на митну територію України вантажний автомобіль марки Daimler Crysler, 1999 року випуску, код товару за УКТ ЗЕД , митною вартістю 73655 грн. 74 коп., який оформлено за вантажно-митною декларацією від 15.07.2002 р. № 20003/2/306031. Транспортний засіб імпортувався відповідно до вимог ст.18 Закону України „Про режим іноземного інвестування", згідно якої майно, що ввозиться в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду підприємств з іноземними інвестиціями (крім товарів для реалізації або власного споживання), звільняється від обкладення митом. Митний орган здійснює пропуск такого майна на територію України на підставі виданого підприємством простого векселя на суму мита з відстроченням платежу не більш як на 30 календарних днів з дня оформлення ввізної вантажної митної декларації. Вексель погашається і ввізне мито не справляється, якщо у період, на який дається відстрочення платежу, зазначене майно зараховане на баланс підприємства і податковою інспекцією за місцезнаходженням підприємства зроблена відмітка про це на примірнику векселя. Порядок видачі, обліку і погашення векселів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Простий вексель № 97 датований 15.07.2002 р.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України „Про режим іноземного інвестування" якщо протягом трьох років з часу зарахування іноземної інвестиції на баланс підприємства з іноземними інвестиціями майно, що було ввезене в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду зазначеного підприємства, відчужується, у тому числі у зв'язку з припиненням діяльності цього підприємства (крім вивезення іноземної інвестиції за кордон), підприємство з іноземними інвестиціями сплачує ввізне мито, яке обчислюється виходячи з митної вартості цього майна, перерахованої у валюту України за офіційним курсом валюти України, визначеним Національним банком України на день здійснення відчуження майна.

З матеріалів справи вбачається, що даний автомобіль був ввезений громадянином США Р.Федоровичем як іноземна інвестиція, що підтверджується інформаційним повідомленням про внесення іноземної інвестиції.

17.02.2003 р. Федорович Р.Б. підписав заяву про вихід з числа учасників ТзОВ “Брітіш Оіл”. 19.11.2003 р. місцевий Личаківський районний суд м. Львова ухвалою затвердив мирову угоду, згідно із якою Федорович Р.Б. відмовився від отримання у позивача внесеної інвестиції –автомобіля, та погодився прийняти у власність замість автомобіля акції ВАТ “Тальнівське виробниче підприємство “Агрофірм”.

Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України „Про господарські товариства", при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Як вбачається з матеріалів справи 10.04.2003 р. між позивачем (продавець) та ТзОВ “Саід” (покупець) був укладений договір купівлі-продажу №10/04/03, предметом якого визначено автомобіль із тим самим номером кузова, із яким був оформлений автомобіль, ввезений в якості іноземної інвестиції. Належних доказів того, що відчужено інший автомобіль, ніж той, що був ввезений на митну територію України у якості внеску іноземного інвестора до статутного фонду, суду не надано, сторони на цю обставину не посилались.

Посилання позивача на ту обставину, що автомобіль відчужувався вже не будучи іноземною інвестицією, не заслуговує на увагу, оскільки ст. 18 Закону України “Про режим іноземного інвестування” встановлює обов’язок сплатити ввізне мито у випадку відчуження майна, ввезеного як інвестиція, протягом трьох років з часу зарахування іноземної інвестиції на баланс підприємства з іноземними інвестиціями, не залежно від будь-яких підстав, у т.ч. написання заяви іноземним учасником про вихід чи обміну майна, внесеного як інвестиція на інше майно.

Постановою господарського суду Львівської області від 13.04.2007 р. у справі №5/1104-9/164 між тими ж сторонами, позовні вимоги ТзОВ “Брпітіш Оіл” були задоволені лише частково та скасовано податкові повідомлення №№16, 17 від 29.03.2006 р. щодо пені та податку на додану вартість. Водночас, суд визнав підставним нарахування ввізного мита в сумі 8021,70 грн., у зв’язку із чим відповідач виніс оспорювань по цій справі податкове повідомлення форми “Р” №7 від 30.10.2007 р. за платежем ввізне мито в сумі 8021,70 грн.. Крім того, судом було встановлено, що майно (автомобіль) було відчужено згідно договору, укладеного 10.04.2003 р., тобто до затвердження судом мирової угоди - 19.11.2003 р., саме із затвердженням якої пов'язується обставина повернення внеску до статутного фонду учасника товариства. Таким чином, посилання позивача на те, що автомобіль перестав бути іноземною інвестицією 17.02.2003 р., коли Федорович Роман звернувся із заявою про вихід з числа учасників товариства, і відчужувався не як інвестиція не може братись судом до уваги, оскільки між учасником Федоровичем Р. та товариством на момент відчуження згаданого автомобіля існував спір в суді щодо повернення внесеної інвестиції (автомобіля), і до закінчення даного спору, транспортний засіб залишався іноземною інвестицією.

Постанова суду залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2007 р.. У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Належних доказів, які б свідчили про незаконність нарахування ввізного мита, суду не надано. Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень. Згідно зі ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання. Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, але лише тих, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя