донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.02.2008 р.                                                              справа №3/297

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Запорощенка М.Д.

суддів

Волкова Р.В. , Величко Н.Л.

за участю представників сторін:

від позивача:

Мащенко А.Г., дов. № 05-87 від 27.09.07р.,

від відповідача:

не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газіфікації "Маріупольгаз" м.Маріуполь

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від

12.12.2007 року

по справі

№3/297 (Гассій О.В.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський бізнес та юридичніпослуги" м.Маріуполь

до

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газіфікації "Маріупольгаз" м.Маріуполь

про

стягнення заборгованості 152532,81 грн.

В засіданні суду 22.01.08р. було

оголошено перерву до 06.02.08р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.12.2007р. у справі № 3/297 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги ” м. Маріуполь до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” м. Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 152 532,81 грн., з яких: 127 107,20 грн. –борг, 18 306,70 грн. –пеня, 5 540,08 грн. - інфляція, 1578,83 грн. –3% річних –задоволені в повному обсязі.

Рішення господарського суду Донецької області обґрунтоване тим , що позивачем в повному обсязі надані докази надання послуг відповідачу за договором про надання юридичних послуг від 25.01.2002 р., а саме: таймшити, рахунки, акти приймання-передачі документів, отриманих в результаті ведення справ.

Відповідач , Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»м.Маріуполь, не погоджуючись з рішенням господарського суду від 12.12.2007р.по справі № 3/297 , звернувся з апеляційною скаргою про його скасування, так як вважає, що воно прийнято з порушенням норм чинного законодавства . Крім того , вважає, що суд при винесенні рішенні неповно з’ясував обставини , що мають значення для справи ; визнав встановленими обставини , які мають значення для справи , що не були встановлені належним чином.

В обґрунтування заявлених вимог відповідач посилається на те , що документи , а саме несплачені рахунки та «таймшит», на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог , не підтверджують відповідність зазначених сум об’єму наданих позивачем послуг . Крім того , вищевказані документи та інші , не підтверджують того факту , що відповідач доручав позивачу виконати саме ті дії , які вказує позивач у «таймшит»та рахунках. Крім того , відповідач вважає посилання позивача на положення ст.625 Цивільного кодексу України необґрунтованим , оскільки вважає , що позивачем не доведено та не підтверджено документально існування боргу відповідача .

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський бізнес та юридичні послуги»м.Маріуполь, у відзиві б/н від 14.01.08р. на апеляційну скаргу , проти заявлених в апеляційній скарзі вимог заперечує . Вважає рішення господарського суду обґрунтованим та таким що не підлягає скасуванню.

Представник відповідача в нинішнє засідання суду не з’явився , поважних причин нез’явлення суду не повідомлено. Про час та місце розгляду апеляційної скарги сторони були сповіщені належним чином .

Зважаючи на неповідомлення відповідачем поважних причин нез'явлення до суду його повноважного представника , достатність наданих сторонами доказів та керуючись ст.75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника скарги та прокурора судова колегія встановила наступне.

25 січня 2002 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Морський бізнес та юридичні послуги” м. Маріуполь та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” м. Маріуполь був укладений договір про надання юридичних послуг ( т. 1 а.с. 95-96).

За умовами вищеозначеного Договору, а саме статті 1, відповідач („Довіритель”) доручає, а позивач („Повірений”) приймає доручення про надання юридичних послуг, включаючи ведення від його імені та за його рахунок претензійних, судових справ, а також дачу консультацій з різних питань, виникаючим у процесі діяльності „Довірителя” та виконання визначених юридичних дій, пов’язаних з цими консультаціями.

Відповідно до п. 2 статті 2 Договору відповідач зобов’язувася своєчасно сплачувати позивачу поточні витрати та винагороду згідно з п. 4 та 5 цього Договору.

Порядок розрахунків сторін визначено ст. ст. 4, 5 Договору.

Зокрема , положеннями п.п. 1,2 статті 4 Договору визначено , що витрати , які пов»язані з виконанням послуг ( зв»язок , транспорт та т.і. ) сплачуються довірителем . При цьому , у разі командировок повіреного в інтересах довірителя останній відшкодовує транспортні та витрати на проживання з рахунку : один день командировки адвоката як шестичасовий робочий день за узгодженою ставною , відповідно до п. 1 ст. 5 цього Договору.

Ціна послуг за ведення судових справ узгоджена пунктом 1 статті 5 Договору, який передбачає погодинну ставку 50 доларів США за годину.

Згідно положенням п. 2 ст. 5 Договору оплата здійснюється за рахунками „ повіреного”, що виставляються періодично „довірителю”, на проміжні ( авансові) суми в рахунок винагороди та /або відшкодування витрат в національній валюті за курсом НБУ на день виставлення рахунку. Ці суми встановлюються „Повіреним” на підставі оцінки здійснених витрат та винагород за фактичну виконану роботу по етапам ведення справи.

Кінцевий розрахунок здійснюється „повіреним ” по завершенню справи протягом одного місяця.

28.01.02 року між сторонами було підписано додаткову угоду, згідно до якої відповідач доручив ведення справ про стягнення збитків з КБ „Приватбанк”, що були спричинені відмовою від виконання зобов’язань за договорами, пов’язаним з вексельними операціями (т. 1 а.с. 12) . Статтею 3 даної Угоди передбачено виплату преміальної винагороди у розмірі 5% від одержаної суми.

29.07.02 року сторони підписали додаткову угоду, за умовами якої відповідач доручив позивачу ведення судових справ про стягнення з КБ „Приватбанк” сум неповернутих депозитних вкладів ( т. 1 а.с. 13). Відповідно до статті 3 цієї Угоди при отриманні відповідачем в результаті дій позивача належних йому грошових коштів за рішенням суду або в результаті мирового врегулювання, відповідач додатково виплачує позивачу преміальну винагороду у розмірі 5% від отриманої суми.

30.11.05 року між сторонами було підписано додаткову угоду, згідно до якої позивач бере на себе зобов’язання по веденню судових справ про стягнення з ЗАТ КБ „Приватбанк” процентів за користування депозитними вкладами згідно з договорами № 001В від 25.07.1997 р., № 014С-00 від 19.07.2000 р., № 002С-01 від 01.10.2001 р. ( т. 1 а.с. 14). Цією угодою, сторони окрім винагороди та оплати витрат, передбачених у ст. ст. 4, 5 Договору, визначили преміальну винагороду, яка додатково належить до сплати відповідачем позивачу при отриманні відповідачем в результаті дій позивача належних йому грошових коштів за рішенням суду або в результаті мирового врегулювання додатково преміальну винагороду у розмірі 10% від отриманої суми.

Як вбачається з матеріалів справи ( лист № 04-142 від 19.01.07р. т. 1 а.с. 29) відповідач листом № 04-19 від 05.01.07р. відповідач повідомив позивача про припинення строку дії договору від 25.01.02р. з січня 2007р. та просить повернути оригінали документів , які знаходяться у позивача.

24.01.07р. за Актами прийому-передачі ( т. 1 а.с. 31,32,33,34,35,36 ) позивачем відповідачу були передані всі оригінали документів.

Протягом 2002 –2006 років відповідач сплачував позивачу винагороду за ведення судових справ за рахунками, які йому періодично надавались з 2002 року на підставі пункту 2 статті 5 Договору. Суми винагороди обчислювалися за фактично виконану роботу за визначений час по етапам ведення справи. Виконані роботи та затрачений на них час фіксувалися у листі обліку часу (таймшит), який додавався до рахунку для перевірки та сплати рахунку.

Листом № 03-43 від 02.04.07р. ( т. 1 а.с. 30) позивач повідомив відповідача про несплату останнім рахунків № 39 від 27.10.06р. , № 4 від 05.02.07р. , № 1 від 04.01.07р. та № 2 від 04.01.07р.

18.09.07р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський бізнес та юридичні послуги»м.Маріуполь вернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»м.Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 152 532,81 грн., з яких: 127 107,20 грн. – борг, 18 306,70 грн. –пеня, 5 540,08 грн. - інфляція, 1578,83 грн. –3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те , що відповідач не сплатив позивачу винагороду за виконану роботу за рахунками № 39 від 27.10.2006 р. в сумі 11 817,00 грн. ( т. 1 а.с. 17) , № 1 від 04.01.2007 р. в сумі 11 211,00 грн.(т. 1 а.с.20). З урахуванням пені в розмірі 0,1% , індексу інфляції та 3% річних за рахунком № 39 сума боргу складає 16614,34грн, № 1 –14605,43грн.

Крім того , позивач посилається на те , що відповідачем не був сплачений рахунок № 2 від 04.01.2007 р. про сплату преміальної винагороди у розмірі 10% в сумі 17 856,00 грн. з нарахуванням 20% ПДВ 3571,22 грн., на загальну 21 427,22 грн. За цим рахунком сума боргу становить 21 427,20 грн., та нараховані 420,97 грн. - 3% річних, 4863,97 грн. –пеня, індекс інфляції –1 202,77 грн.

До того ж, позивач посилається на те , що відповідач неповністю сплатив рахунки, надані для сплати преміальної винагороди згідно зі статтею 3 додаткової угоди від 29.07.2002 року , а саме рахунок № 38 від 14.08.2006 р. на суму 120 000,00 грн. (преміальна винагорода у розмірі 5%, тобто 100 000,00 грн. та 20 % ПДВ , згідно із Законом України „Про податок на додану вартість” ) . Даний рахунок був сплачений відовідачем 15.08.06 року в сумі 100 000,00 грн., у зв’язку з чим , на думку позивача , виник борг в сумі 20 000,00 грн., та нараховані 631,23 грн. 3% річних, 7400,00 грн. –пеня, 2 705,70 грн. –індекс інфляції.

Позивач , також , зазначає , що відповідач не повністю сплатив преміальну винагороду, перерахувавши за рахунком № 6 від 07.04.2004 р. на 24 252,00 грн. менше, ніж було зазначено до сплати.

Як про це зазначено позивачем , в результаті його дій по веденню судової справи відповідачем був виданий належним чином оформлений вексель на суму 542 388,60 грн., оскільки вексель є цінним папером, що посвідчує грошові права, відповідачу було нараховано 5% від суми векселя з річними, що становило 32 000,00 грн. та надано рахунок № 13 від 27.08.2003 р. з нарахування ПДВ на загальну суму 38400,00 грн.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення та доводи повноважних представників сторін , що були присутні в судовому засіданні, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та невідповідність оскарженого судового акта зі справи фактичним обставинам справи з таких підстав.

Відносини між сторонами , які склались за договором від 25.01.2002р.врегульовані положеннями глави 68 Цивільного кодексу України.

Статтею 1003 цього кодексу визначено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії , які належить вчинити повіреному. Дії , які належить вчинити повіреному , мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Разом з тим , ст. 1 Договору від 25.01.02р. не містить в собі переліку конкретних дій , які належить вчинити повіреному , а також позначення контрагентів довірителя, договорів за якими виникли спори та інше.

Крім того , цією же статтею передбачено , що повірений бути приймати доручення на надання юридичних послуг. Роль доручення у відносинах між сторонами /, з оглядом на матеріали справи , виконували позначені вище Додаткові угоди до договору від 25.01.02р.

Так , додатковою угодою від 18.01.02р. відповідач доручив позивачу ведення справ про стягнення збитків з КБ «Приватбанк», які спричинено відмовою у виконанні зобов’язань за договорами , пов’язаними з вексельними операціями ( т. 1 а.с. 12); додатковою угодою від 29.07.02р. –ведення справ про стягнення з КБ « Приватбанк»сум неповернутих депозитних внесків ( т. 1 а.с. 13); додатковою угодою від 30.11.05р. - ведення справ про стягнення з ЗАТ КБ «Приватбанк»процентів за користування депозитними внесками згідно договорів №№ 001В від 25.07.97р., 014С-00 від 19.07.2000р., 002С-01 від 01.10.01р.

Але , і в даних додаткових угодах ( окрім додаткової угоди від 30.11.2005р.) не вказано перелік конкретних справ чи договорів , що виникли між довірителем та КБ „Приватбанк”. Тобто , сторонами не було чітко узгоджено змісту доручення та обсягу юридичних дій що їх мав вчинити повірений.

Пункт 1.2 статті 1006 Цивільного кодексу України встановлює , зокрема, що повірений зобов’язаний після виконання доручення або в разі припинення договору доручення надати звіт про виконання доручення . Виправдні документи , в розумінні цього пункту статті, надаються якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення.

Положення п. 2 .2 ст. 1007 цього Кодексу передбачають , обов’язок довірителя , у разі, якщо інше не встановлено договором , відшкодувати повіреному витрати , пов’язані з виконанням доручення. До того ж , відповідно до п. 3 цієї ж статті Кодексу , довіритель зобов’язаний виплатити повіреному плату , якщо вона йому належить.

Разом з тим, повіреним не надавалось довірителю звіти про виконання доручення , а п. 2 ст. 5 Договору було передбачено , що оплата здійснюється за рахунками «повіреного», що виставляються періодично «довірителю», на проміжні ( авансові) суми в рахунок винагороди та /або відшкодування витрат в національній валюті за курсом НБУ на день виставлення рахунку. Ці суми встановлюються «повіреним» на підставі оцінки здійснених витрат та винагород за фактичну виконану роботу по етапам ведення справи.

Кінцевий розрахунок здійснюється „повіреним ” по завершенню справи протягом одного місяця.

Тобто , факт виконання юридичних дій „ повіреним ” та прийняття їх „довірителем ” відбувався за даним договором по домовленості сторін , шляхом виставлення рахунків та їх подальшої оплати.

На протязі 2002-2006, робота , що її виконав повірений приймалась та оплачувалась довірителем без зауважень.

В подальшому , як вбачається з матеріалів справи , довірителем не було оплачено (тобто не було прийнято виконання ) доручень за рахунками : № 38 від 14.08.06р гонорар 100000,00грн.., НДС –20000,00грн. , загалом –120000,00грн.( т. 1 а.с. 23) , № 2 від 04.01.07р. гонорар 17856,00грн., НДС – 3571,22грн. , загалом –21427,22грн.( т. 1 а.с. 22), № 1 від 04.01.07р. за період жовтень- грудень 2006р. на суму : гонорар 9342,50грн., НДС –1 868,50грн. , загалом –11211,00грн.( т. 1 а.с. 20), № 39 від 27.10.06р. за період вересень-жовтень 2006р. на суму : гонорар 9847,50грн., НДС –1 969,50грн. , загалом –11817,00грн.( т. 1 а.с. 17) , №13 від 27.08.03р. –в повному обсязі , та за рахунком № 6 від 07.04.04р. –частково.

Дослідивши вказані вище рахунки , не сплата за якими призвела до виникнення спору, судова колегія вважає , що:

по-перше, жоден з наведених рахунків , включаючи додані до них „таймшити”, не спираються на узгоджену погодинну ставку винагороди за ведення справ, як це обумовили сторони у п. 1 ст. 5 Договору. Тобто , в матеріалах справи не міститься визначеного сторонами розрахунку часу необхідного для складення кожного конкретного юридичного документу вказаного позивачем .

по-друге, частина документів ( відзиви , пояснення , заперечення), що їх складав , згідно з «таймшитами» , довіритель відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України не є обов’язковими і необхідність виготовлення цих документів та оплату цієї роботи окрім сплати довірителю за участь в судових засіданнях, повірений не обґрунтував.

по-третє, рахунок № 6 від 07.04.04р. було виставлено як гонорар 5% від суми отриманої в результаті юридичних дій по веденню справи про повернення депозитного вкладу в сумі 447000долл.США з відсотками , доручення щодо повернення такого депозитного вкладу опосередковано вказано в додатковій угоді до договору від 29.07.2002. При цьому позивач жодним чином не обґрунтував розрахунок суми гонорару відповідно до ставки НБУ на дату повернення грошових коштів, хоча Постанова Вищого господарського суду України по справі № 25/30, якою визнано законним спосіб виплати по депозитному вкладу у гривнях датована 22.02.2005р. Внаслідок викладеного, даний розрахунок взагалі не може вважатись таким , що ґрунтується на законних підставах та підлягає сплаті.

по-четверте, позивачем , в жодному з випадків , не обґрунтовано факту необхідності командирування адвоката для безпосередньої участі в судовому засіданні , оскільки за умовами договору не виключається можливість участі в кожному з судових засідань лише представника довірителя.

по-п?яте , за рахунком № 13 від 27.08.03р. до сплати відповідачу виставлялась сума 38400, 00 грн. , яка була позначена як гонорар 5% від суми векселю 640018,55грн. В той саме час додатковою угодою від 28.01.02 до Договору від 25.01.02р. повіреному доручалось ведення справ про стягнення збитків з КБ «Приватбанк»які спричинені відмовою виконання зобов’язань по договорам , пов’язаних з вексельними операціями. В розумінні положень глави 51 Цивільного кодексу України збитки являють собою грошові кошти , а не грошові зобов’язання чи будь-які інші матеріальні активи. Тобто , виходячи з приписів ст.1004 Цивільного кодексу України повірений відступив від змісту даного йому доручення в цій частині , попередньо не запитавши про це довірителя та не повідомив довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стало можливим. Таким чином , спонукання КБ «Приватбанк»про видачу векселя не було предметом доручення повіреному в цій частині в наслідок чого даний рахунок не може вважатись таким , що був виставлений на законних підставах.

Також не можуть бути прийняті до уваги через необґрунтованість доводи позивача , які викладені ним в нинішньому судовому засіданні та відображені в додатково наданих поясненнях від 19.02.08р. № 02-09 стосовно наступного.

Договір від 25.01.02р. дійсно був укладений між сторонами в період дії Цивільного кодексу УРСР ( в редакції 1063р.) Але відносини між сторонами за договором тривали до січня 2007року, тобто до моменту припинення договору.

З 01.01.04р. вступив до дії новий Цивільний кодексу України, п.п. 4,9 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено , що положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, саме це стосується договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Тобто , оскільки виставлені рахунки ( за виключенням рахунку № 13 від 27.08.03р.) , оплата за якими призвела до виникнення спору датовані вже після 01.01.04р., відносини між сторонами слід розглядати за правилами діючого з 01.01.04р. Цивільного кодексу України.

Посилання позивача на те , що відповідність договору та додаткових умов вимогам законодавства вже була перевірена господарським судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки предмет спору по означеній справі жодним чином не відноситься до відносин, що розглядаються. Крім того , предметом даного спору також не виступає недійсність договору від 25.01.02р.

Ствердження позивача про те , що зміст довіреностей , які видавались його представникам відповідачем відображає обсяг певних юридичних дій , вчинення яких доручалось позивачу , не може бути взято до уваги як таке , що не відповідає фактичним обставинам справи та , власно , і змісту додатково наданих позивачем довіреностей.

Таким чином , судова колегія вважає , що позивач не довів належним чином факту існування заборгованості відповідача за надання юридичних послуг по договору б/н від 25.01.02р. відповідно до доручень відповідача, вартість та фактичне отримання відповідачем даних послуг , згідно зі спірними рахунками.

В зв’язку з чим у позові має бути відмовлено.

Щодо вимог позивача про сплату пені , індексу інфляції , а також 3% на рік , то дані вимоги також не підлягають задоволенню з урахуванням відмови у задоволенні вимог щодо сплати основного боргу.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду по даній справі не відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких надана заява про перевірку рішення є підставою для його скасування.

Відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги повинні бути покладені на позивача.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»м.Маріуполь на рішення господарського суду Донецької області від 12.12.2007р.у справі № 3/297– задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.12.2007р. у справі № 3/297–скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський бізнес та юридичні послуги»м.Маріуполь до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»м.Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 152 532,81 грн., з яких: 127 107,20 грн. –борг, 18 306,70 грн. –пеня, 5 540,08 грн. - інфляція, 1578,83 грн.– 3% річних –задоволені в повному обсязі- відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський бізнес та юридичні послуги»м.Маріуполь на користь Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»м.Маріуполь держмито в сумі 762,67грн. за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд.

Результати розгляду апеляційної скарги оголошенні в судовому засіданні.

Повний текст постанови підписаний 20.02.08р.

Головуючий          М.Д. Запорощенко

Судді:          Р.В. Волков

Н.Л. Величко