донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

04.11.2008 р.
справа №41/129а

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Калантай М.В.

суддів:

Волкова Р.В. Гези Т.Д.

за участю  представників сторін:

від позивачів:

ОСОБА_3 -дов. від 02.10.07.,
ОСОБА_3

від відповідачів:

ОСОБА_4 -дов. від 03.11.08.,
Халілрахманова Є.В. -наказ від 01.08.08.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Вугледар
та  Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2                м. Донецьк

на рішення  господарського суду

Донецької області

від

18.09.2008 року

у справі

№41/129а

за позовом:   до відповідача 1: до відповідача 2:

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
м. Вугледар та  Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
м. Донецьк Вугледарської міської ради м. Вугледар Вугледарського
міського відділу земельних ресурсів м. Вугледар

про визнання недійсним рішення
Вугледарської міської ради від 27.02.2007 року та зобов'язати видати
документ, що посвідчує  право
постійного користування земельною ділянкою на виконання п. 3 Рішення
Вугледарської міської ради від 30.07.1997 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 18.09.2008 року у справі №41/129а (суддя Гончаров С.А.)
відмовлено в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Вугледар
та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Донецьк до Вугледарської міської ради
м. Вугледар та Вугледарського міського відділу земельних ресурсів м. Вугледар
про визнання недійсним рішення Вугледарської міської ради від 27.02.2007 року
та зобов'язання Вугледарської міської ради видати ОСОБА_1 документ, що
посвідчує його право постійного користування земельною ділянкою на виконання п.
3 Рішення Вугледарської міської ради від 30.07.1997 року.

Рішення господарського суду
мотивоване безпідставністю та необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, позивачі, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 м. Вугледар та
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 м. Донецьк,
звернулись з апеляційною скаргою про скасування рішення місцевого суду,
оскільки вважають, що воно прийняте з недоведеністю обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, з
невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та
неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. В
апеляційній скарзі заявники вказують на те, що міською радою не встановлено
незаконність скасованого рішення №15 від 30.07.1997 року; з оскаржуваного
рішення від 27.02.2007 року не вбачається що, окрім клопотання від
16.02.2007р., були розглянуті будь-які акти контролю або договори, у яких
відображений стан відносин між радою та приватним підприємцем; до повноважень
органів місцевого самоврядування не належить скасування актів цих органів з
власної ініціативи; питання регулювання земельних відносин не було взагалі
предметом розгляду сесії міської ради; перший позивач, як приватний
підприємець, мав право на отримання земельної ділянки у постійне користування
під розміщення кафе у відповідності до ч. 8 ст. 7 Земельного кодексу 1990 року,
п. 8 ст. 92 Конституції України, ст. 2, 5, 12, 14 Закону України “Про підприємництво”;
держземінспекцією не було встановлено порушення встановленого порядку набуття
права на землю; оспорюване рішення прийнято всупереч статті 144 Конституції
України, тобто відповідач був повинен не скасовувати рішення, а зупинити його
дію і звернутися до суду. Позивачі просять скасувати рішення господарського
суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідачі,  Вугледарська міська рада м. Вугледар та
Вугледарський міський відділ земельних ресурсів м. Вугледар, проти апеляційної
скарги заперечують, вважають рішення господарського суду законним та
обґрунтованим. На їх думку, місцевий господарський суд повністю з'ясував
обставини, що мають значення для справи та правильно застосував норми
матеріального права відповідно до чинного законодавства. Просять залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду -без змін.

Вивчивши матеріали справи, доводи
заявників скарги, вислухавши представників сторін, які прибули в судове
засідання, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх
юридичну оцінку, судова колегія встановила наступне.

Вугледарською міською радою
30.07.1997 року прийнято рішення №15
“Про затвердження відведення земельної ділянки під об'єкт для видачі
державного акту на право постійного користування землею”, яким вирішено:
узгодити технічний паспорт земельної ділянки приватного підприємця ОСОБА_1 кафе
“50/50”, затвердити  відведення земельної
ділянки приватному підприємцю ОСОБА_1 під кафе “50/50”, площею 0,0442 га, за
адресою: АДРЕСА_1, видати приватному підприємцю ОСОБА_1 Державний акт на право
постійного користування землею.

Вугледарський міський відділ
земельних ресурсів 16.02.2007 року направив Міському голові  клопотання, у якому просив винести питання
про скасування рішення Вугледарської міської ради № 15 від 30.07.1997 року “Про
затвердження відведення земельної ділянки під об'єкт для видачі державного акту
на право постійного користування землею”, оскільки згідно зі статтею 7
Земельного Кодексу України від 18.12.1990р. №561-ХІІ (чинного  на момент прийняття Вугледарською міською
радою рішення № 15 ) приватний підприємець ОСОБА_1 не мав права на отримання
земельної ділянки у постійне користування.

27.02.2007 року Вугледарською
міською радою прийняте рішення №5-16-10 “Про скасування рішення міської ради
від 30.07.1997р. №15 “Про затвердження відведення земельної ділянки під об'єкт
для видачі державного акту на право постійного користування землею”.

Оцінюючи правильність застосування
місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла
висновку, що рішення господарського суду у справі відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права та не підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Якщо предметом спору є право
власності на земельну ділянку або право користування нею, то такий спір є
спором про право і незалежно від участі в ньому органу, яким земельна ділянка
надана у власність або у користування, повинен вирішуватися в порядку
господарського судочинства.

Як вбачається із матеріалів справи,
між сторонами існував спір про право першого позивача, як суб'єкта
підприємницької діяльності, на отримання
у постійне користування земельної ділянки. Тобто, спірні правовідносини
носять господарсько-правовий характер.

Суд першої інстанції правомірно
вказав на те, що у господарського суду, з огляду на положення статей 3, 17, 18
Кодексу адміністративного судочинства України,
відсутні процесуальні підстави для розгляду по суті  інших обставин, якими сторони обґрунтовують
свої вимоги та заперечення, зокрема, обставини правомірності винесення на сесію
ради тих чи інших питань, обґрунтованість їх розгляду, процедури та форми
прийняття радою рішення, оскільки вони не стосуються спору про право і носять
публічно-правовий характер.

У відповідності до статті 7
Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року N 561-XII (чинний на момент
прийняття рішення від 30.07.1997р. № 15) у постійне користування земля
надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній
власності:

громадянам України для ведення
селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства;

сільськогосподарським підприємствам
і організаціям;

громадським об'єднанням;

релігійним організаціям;

промисловим, транспортним та іншим
несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям;

організаціям, зазначеним у статті
70 цього Кодексу, для потреб оборони;

для ведення лісового господарства
спеціалізованим підприємствам;

житловим, житлово-будівельним,
гаражно-будівельним і дачно-будівельним кооперативам;

спільним підприємствам, міжнародним
об'єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних і фізичних
осіб, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам.

Як вбачається, приписами цієї норми
чітко визначений склад осіб, які мають право на отримання земельних ділянок у
постійне користування. Для громадян, до яких відносився перший позивач,
спеціально визначено використання надаваних у постійне користування земельних
ділянок, а саме: для ведення селянського (фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства.

Таким чином, господарський суд
Донецької області правомірно вказав на те, що надання громадянам у постійне
користування земельних ділянок з метою будівництва, обслуговування,
експлуатації, іншого використання будівель та споруд діючим на той час
земельним законодавством не передбачалось.

Посилання заявників апеляційної
скарги на положення діючого на той же час Закону України “Про підприємництво”
не можуть бути прийняті до уваги, оскільки положення статей 2, 5, 12, 14 Закону
України “Про підприємництво” є нормами, що регулюють підприємницьку діяльність,
а норми Земельного Кодексу України є спеціальними нормами, які застосовуються в
тому числі до підприємницької діяльності в межах регулювання земельних
правовідносин.

Тобто, спеціальні норми законодавства
встановлюють особливий режим надання та використання земельних ділянок, який не
збігається з режимом визначеним рішенням Вугледарської міської ради від
30.07.1997р. № 15.

Господарський суд правомірно вказав
на те, що рішення Вугледарської міської ради від 30.07.1997р. № 15 не
відповідає положенням статті 19 Земельного Кодексу України 1990 року, оскільки
у відповідності до положень цієї статті, надання земельних ділянок здійснюється
за проектами відведення цих ділянок. Проект відведення земельної ділянки
погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до міської
Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї
компетенції приймає рішення про надання земель.

Як вбачається з рішення від
30.07.1997р. №15 проект відведення земельної ділянки радою не розглядався,
рішенням погоджений технічний паспорт земельної ділянки приватного підприємця
ОСОБА_1, наявність проекту відведення земельної ділянки, його розгляд міською
радою, позивачами не доведена.

Беручи до уваги викладене, суд
першої інстанції правильно вказав на відсутність у першого відповідача права
постійного користування земельною ділянкою на підставі  рішення Вугледарської міської ради від
30.07.1997р. № 15, оскільки це рішення не відповідає вимогам законодавства, яке
діяло на момент його прийняття.

Наведене обумовлює безпідставність
вимог позивачів про визнання недійсним рішення Вугледарської міської ради від
27.02.2007 р.

Щодо вимог позивачів про
зобов'язання першого відповідача видати першому позивачу документ, що посвідчує
його право постійного користування земельною ділянкою на виконання п. 3 Рішення
Вугледарської міської ради від 30.07.1997 року, то з огляду відсутності у
першого позивача права постійного користування земельною ділянкою такі вимоги теж
правомірно залишені господарським судом без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом
застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального права, а також
фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не є
підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються  вищевикладеним.

Керуючись статтями 99, 101, 102,
103, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду, -

П  О  С
Т  А  Н
О  В  И
Л  А  :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1           м.
Вугледар та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Донецьк на рішення
господарського суду Донецької області від 18.09.2008 року у справі №41/129а
-залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Донецької області від 18.09.2008року у справі №41/129а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у встановленому
законодавством порядку в касаційну інстанцію.

Повний текст постанови підписаний
07.11.08.

Головуючий

Судді:

Надруковано 8 прим.:

1 прим. -у справу;

4 прим. - сторонам;

1 прим. -ГСДО;

2 прим. -ДАГС.