донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.01.2008 р.                                                              справа № 11/273

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Чернопис А.І. дов. №№№ 27 від 20.09.2007р.,

від відповідача:

Цвітун М.М. дов. № Н-01/2219 від 06.07.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Дружківський завод металевих виробів" м. Дружківка Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

13.11.2007 року

по справі

№ 11/273 (суддя Матюхін В.І.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Дружківський завод металевих виробів" м. Дружківка Донецької області

до

Державного підприємства "Донецька залізниця" м. Донецьк

про

стягнення 11613 грн. 74 коп.

В С Т А Н О В И В :

Відкрите акціонерне товариство «Дружківській завод металевих виробів»м. Дружківка Донецької області звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства „Донецька залізниця” 11613грн.74коп. суми вартості вагової недостачі металопрокату.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ст. 909 Цивільного кодексу України, ст.ст. 307, 308, 310, 314 Господарського кодексу України, ст. ст. 105, 110, 113, 114, 127, 129, 131 Статуту залізниць України, дані залізничної накладної № 47362002, комерційного акту № АШ 977769/8 від 11.08.2007р., рахунку-фактури № 18408 від 06.08.2007р.

Заявою від 08.11.2007р. позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача суму вартості недостачі вантажу у розмірі 11398грн.39коп.

Господарський суд Донецької області рішенням від 13.11.2007р. у справі № 11/273 позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 11398грн.39коп. вартості недостачі вантажу задовольнив частково у сумі 10177грн. 90коп., в частині стягнення 1220грн. 49коп. відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги у сумі 10177грн. 90коп. господарський суд визнав доведеним факт недостачі вантажу з урахуванням норми недостачі 0,5%, комерційний акт АШ 977769/8 від 11.08.2007р. визнав певним засобом доказування, який засвідчив вину Державного підприємства „Донецька залізниця” у виниклій недостачі. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, господарський суд посилався на те, що позивачем сума недостачі розрахована без врахування норми недостачі, встановленої п.27 Правил видачі вантажів.

Відкрите акціонерне товариство «Дружківській завод металевих виробів»м.Дружківка Донецької області, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2007р. у справі № 11/273 скасувати частково, в частині відмови у стягненні з відповідача 1220грн.49коп. –вартості 0,5% від маси вантажу (вартості суми норми природної втрати вантажу та граничного розходження визначення маси нетто), в іншій частині рішення господарського суду просить залишити без змін.

Заявник апеляційної скарги вважає, що господарським судом при винесенні рішення по справі № 11/273 були неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: ст. 114 Статуту залізниць України, п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Мінюсті України 24.11.2000р. за № 862/5083.

Заявник скарги вважає, що суд безпідставно визначив суму недостачі металопрокату з урахуванням норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто, оскільки за приписами п.27 Правил видачі вантажів норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто встановлена тільки стосовно вантажів, маса яких внаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, а спірний вантаж -прокат чорних металів таких властивостей немає, тому норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, встановлені п. 27 вищевказаних Правил не повинні застосовуватися в даному випадку.

У судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник ДП «Донецька залізниця»просив рішення господарського суду від 13.11.2007р. у справі № 11/273 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності до норм чинного законодавства.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст. 9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

За залізничною накладною № 47362002 ВАТ „АрселорМіталл Кривий Ріг” 05.08.07р. зі станції Кривий Ріг у вагоні № 66130857 відвантажило позивачу продукцію –прокат чорних металів не поіменований в алфавіте, упаковка 16 пачок. Згідно даних залізничної накладної вага брутто складає 89 800кг, тара з перевіски –21 700кг, нетто - 68100кг.

На станцію призначення Дружківка спірний вагон прибув 11.08.07р.

При комісійній видачі вантажу, в порядку ст. 52 Статуту залізниць України, було здійснено переважування спірного вагону та було встановлено, що маса вантажу вказана в накладній не відповідає дійсній масі вантажу.

За результатами перевірки залізницею був складений комерційний акт № АШ 977769/8 від 11.08.07р., згідно даних якого вагон прибув у технічному відношенні справним, двері закриті, люки зав’язані, навантаження у вагоні: у два яруси і 2 штабеля, у нижньому ярусі –по 7 пачок, у верхньому ярусі –з південної сторони одна пачка, з північної сторони пачка відсутня, є розсипання вантажу по поверхні, зважування вагону відбувалося на вагах заводу металевих виробів три рази; при наступних переважуваннях вага недостачі підтвердилася; а саме: вага нетто - 64920 кг, брутто –86580 кг, тара –21660 кг, недостача вантажу складає 3180 кг проти даних залізничної накладної.

Даний комерційний акт підписано начальником станції Ткаченко А.І., старшим прийомоздавальником Овсянніковою В.Л., ДСМ –Яцура Н.В., з боку одержувача –диспетчером Ермошенко М. І., ваговим –Кравцовою Л.В.

Статтею 34 Господарського кодексу України встановлено, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до п.9 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2003р. № 334) у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Комерційний акт № АШ 977769/8 від 11.08.2007р., який засвідчив вагову недостачу вантажу, згідно ст.129 Статуту залізниць України, є відповідним документом, що може бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов’язується доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його управомоченій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України “Про залізничний транспорт” та ст. 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Відповідальність перевізників за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України, встановлено ст.23 Закону України “Про залізничний транспорт”.

Частина 2 статті 23 даного закону та ст. 113 Статуту залізниць України передбачає, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Господарський суд обґрунтовано визначив недостачу з урахуванням норми недостачі 0,5% - 2839,5 кг. Оплата отриманої продукції підтверджена банківським витягом про оплату рахунку-фактури № 18408 від 06.08.2007р. на суму 248124грн.94коп.

Враховуючи наведене, слід визнати, що господарський суд дійшов до правильного висновку про підтвердження факту недостачі за спірним перевезенням та недоведеністю залізницею того, що втрата вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

У відповідності до ч. 1 п. 27 Правил видачі вантажів вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Частиною 2 п. 27 Правил видачі вантажів встановлено, що норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) визначається при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що господарський суд правильно визначив суму недостачi з урахуванням норми недостачi (сума норми природної втрати маси вантажу i граничного розходження визначення маси нетто) - 10 177грн. 90коп.

Доводи заявника скарги стосовно того, що сума нестачі повинна визначатись без урахування норми недостачі, так як металопрокат не належить до вантажів, маса яких внаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки дані твердження заявника скарги не відповідають приписам частини 2 статті 114 Статуту залізниць України, згідно якої недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що позов про стягнення з Державного підприємства „Донецька залізниця” 11613грн. 74коп. суми недостачі вантажу, обґрунтований матеріалами справи та підлягає задоволенню частково у сумі 10177грн. 90коп., а рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2007р. по справі №11/273 про часткове задоволення позову є прийнятим у відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючі до уваги викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду прийнято у відповідності із вимогами чинного законодавства, з урахуванням фактичних обставин та матеріалів справи, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита при зверненні з апеляційною скаргою покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Дружківській завод металевих виробів»м.Дружківка Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2007р. по справі №11/273 залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС