Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2008 року справа №33/195-07

Колегія суддів у складі: головуючого судді В.В.Афанасьєва

судді А.І.Бухана,

судді О.В.Шевель

при секретарі Парасочці Н.В.,

за участю представників:

позивача           -          Смичкової І.О.

відповідача            -          Цікра М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання № 5 Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 139Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 24 грудня 2007 року по справі №33/195-07 (н.р. 08/204-06)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія НС", м. Харків

до Закритого акціонерного товариства "Український мобільний зв’язок" в особі Північного територіального управління, м. Харків

про стягнення 133799,02 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 24 грудня 2007 року у справі №33/195-07 (суддя Савченко А.А.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 120757,01 грн. збитків, 1207,57 грн. витрат по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 106,49 грн.

Відповідач з даним рішенням господарського суду області не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 24 грудня 2007 року у справі № 33/195-07 та прийняти нове, яким в частині стягнення з Закритого акціонерного товариства «Український мобільний зв'язок»в особі Північного територіального управління Закритого акціонерного товариства «Український мобільний зв'язок»на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія НС»120757,01 грн. збитків, 1207,57 грн. витрат по сплаті держмита та 106,49 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, рішення господарського суду Харківської області відмінити та задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області залишити без змін. Разом з тим його уповноважений представник в судовому засіданні повідомив про те, що яких-небудь інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги у неї немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Харківської області від 24 грудня 2007 року у справі № 33/195-07, вважає його законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню. Разом з тим його уповноважений представник в судовому засіданні повідомив про те, що яких-небудь інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги у неї немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив, що 08.10.2001р. між сторонами був укладений договір №1.449817 на послуги мобільного телефонного зв’язку.

Розділом №1 договору визначено, що предметом Договору є те, що UMC згідно укладеного Договору надає послуги стільникового радіотелефонного зв’язку в межах України, міжнародний телефонний зв’язок здійснюється з країнами за вибором UMC. Надання послуг стільникового радіотелефонного зв’язку на підставі вказаного вище Договору здійснюється за всіма телефонними номерами, що є на всіх особистих рахунках Абонента. В разі підключення додаткових телефонних номерів, такі підключення здійснюються на підставі окремих заяв Абонента за формою встановленою UMC, які після їх підписання Абонентом стають невід’ємною частиною цього Договору за виключенням тих заяв Абонента, які були відхилені UMC (п.1.2 Договору). У відповідності до п.2.2 договору відповідач зобов’язався надавати послуги Абоненту згідно з Правилами користування мережами стільникового зв’язку UMC. У відповідності до п.2.4 договору позивач зобов’язався терміново повідомляти UMC письмово про втрату або крадіжку обладнання та вказати форму подальших стосунків, а саме: а) припинити обслуговування;б) придбати нове обладнання. У відповідності до розд. №3 договору розрахунки за надані послуги мобільного зв’язку здійснюються згідно з тарифами UMC, які є невід’ємною частиною цього договору. У відповідності до п.3.5 договору кількість послуг, наданих абоненту у розрахунковому періоді, визначається у відповідності до показників належних UMC технічних засобів виміру тривалості розмов Абонента на підставі білінгових даних UMC (звіт особистого рахунку Абонента).

Того ж дня сторонами була підписана корпоративна угода від 08.10.01р.., за текстом якої було визначено, що умови цієї угоди поширюються на всі договори про надання послуг мобільного зв’язку, укладені сторонами, що є чинними на час підписання цієї угоди, включаючи будь-які майбутні договори, предметом яких є надання послуг мобільного зв’язку, якою визначено види послуг ”Оплата за хвилину у бізнес та не бізнес час ( вихідний виклик виключно у межах мереж NMT та GSM ***), їх вартість. Зокрема, у відповідності до п.1 договору в разі підключення за заявами Абонента та на його користь 6 і більше номерів мобільних телефонів до стільникових мереж УМЗ за окремими договорами та відповідно до умов тарифного класу УМЗ „UMC Перший +”, вихідні дзвінки Абонента на будь-які телефони, що включені до стільникових мереж УМЗ, тарифікуються згідно з тарифами, встановленими тарифним класом „Перший клас” із застосуванням відповідної знижки. Крім того, 20.09.2005р. між сторонами був укладений Договір №2452121/1.10449817 на надання послуг мобільного зв’язку, яким визначено обраний позивачем тарифний пакет GSM „Безлімітний Новий” та в розділі „бажаю замовити наступні послуги” визначено перелік послуг, які замовив позивач.

У відповідності до п.2.2.1 договору відповідач зобов’язався надавати послуги Абоненту згідно з цим договором, Умовами (Правилами) користування мережами мобільного зв’язку та тарифами UMC. У відповідності до п.2.4.2 договору позивач зобов’язався своєчасно оплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв’язку UMC по всіх телефонах, зареєстрованих на його особовому рахунку. Фактичне використання Абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена Абонентом.

У відповідності до п.3.1.договору нарахування за надані послуги мобільного зв’язку здійснюється згідно з тарифами UMC, які є невід’ємною частиною цього договору. У відповідності до п.3.5 договору кількість та вартість послуг, наданих Абоненту за розрахунковий період, визначається відповідно до показників належних UMC технічних засобів виміру тривалості, кількості та вартості наданих послуг. Сторонами того ж дня була підписана додаткова угода №2159785 до Договору про надання послуг мобільного зв’язку №2452121/1.10449817 від 20.09.05р. Відповідно до умов цієї угоди сторони домовились, що акційні умови є невід’ємною частиною основного договору і з моменту підписання угоди та протягом 548 календарних днів з моменту її підписання Абонент не має права відмовитись від основного Договору та від додаткової угоди.

Судом першої інстанції встановлено, що інших угод щодо надання послуг, між сторонами не було укладено. Оскільки з часу укладення корпоративної угоди не було внесено сторонами будь-яких змін та доповнень, ця угода є діючою і її умови розповсюджуються на угоди, які були укладені в подальшому, тобто і на договір № 2452121/1.10449817 від 20.09.05р. та додаткову угоду до нього.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача збитків, завданих неналежним виконанням умов договору, позивач посилається на втрату 28.09.2005р. SIM картки з номером 8-050-343-19-09 та її використання невідомими особами виключно для отримання послуги 900, яка не була обумовлена умовами договору та вартість якої не була погоджена сторонами. У відповідності до п.2.4.5 договору №2452121/1.10449817 позивач був зобов’язаний терміново повідомляти UMC письмово про втрату або крадіжку обладнання. Позивачем до справи надані засвідчені копії листа № 528 від 05.08.2005р. про встановлення заборони на вихідні дзвінки та sms з номерів позивача на номерні групи, послуги яких мають нестандартну тарифікацію та лист від 28.09.2005р.№ 54 про випуск нової SIM картки по номеру 343-19-09 у зв’язку з втратою, які були направлені на адресу відповідача. Факт відправлення підтверджується копіями Реєстрів та квитанцією від 06.08.2005р. та, відповідно, від 28.09.2005р. Оригіналів цих реєстрів та квитанцій не було надано для огляду суду у зв’язку з їх втратою позивачем і згідно листа Поштамту за № 7-Ю-1510 від 08.11.2007р. надати відповідну інформацію щодо відправки цих рекомендованих листів Поштамт не має можливості у зв’язку з закінченням строку зберігання виробничих документів.

Оскільки у відповідності до ст.36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якими є надані позивачем документи, суд приймає ці документи в якості письмових доказів, які підтверджують факт відправлення відповідних листів. Але відповідач не отримав вищевказаних листів, що підтверджується витягом з журналу вхідної кореспонденції за спірний період.

Як встановлено судом першої інстанції, після втрати SIM картки по номеру 343-19-09, за період з 28.09.05р. вхідні дзвінки були здійснені на номер 8-900-01190001 послуги „900”, позивачем були отримані від відповідача рахунки на оплату № від 01.10.2005р. та № 001660620 від 01.11.2005р., відповідно до яких загальна сума до сплати за надані послуги склала 120757,01 грн., які були оплачені позивачем.

У відповідності до ст.63 Закону України „Про телекомунікації” телекомунікаційні послуги (в тому числі і телефонний зв’язок) надаються на підставі укладеного договору між оператором, провайдером та споживачем. У відповідності до п.2.2.1 договору №2452121/1.10449817 відповідач зобов’язався надавати послуги Абоненту згідно з цим договором, Умовами (Правилами) користування мережами мобільного зв’язку та тарифами UMC.

Але при дослідженні матеріалів справи було встановлено, що в рахунках в якості підстави для оплати зазначено „Платні голосові довідки та сервіси за спеціальними цінами”, які не були обумовлені умовами ані цього, ані будь-якого іншого договору, укладеного між сторонами у спірний період. Крім того, тарифи ЗАТ „УМЗ” визначають види послуг та їх конкретну вартість, в тому числі і в межах пакету „Безлімітний Новий”. Надання додаткової послуги 0-900 та її вартість Тарифами ЗАТ „УМЗ” не було передбачене. Тобто, до Тарифів UMC, за якими відповідач зобов’язався надавати позивачу визначені умовами договору послуги, вартість цієї послуги не була включена. За таких обставин, ані договором, ані Тарифами не було передбачене право відповідача надавати Абоненту відповідну послугу, навіть, в разі якщо вона і не була замовлена договором, але була отримана, що передбачено п.2.4.2 договору. Оскільки ця послуга не була включена до переліку послуг UMC, які були Тарифіковані у встановленому порядку та які є обов’язковими для сторін договору, стверджувати, що фактичне використання позивачем цієї послуги свідчить про те, що вона була замовлена Абонентом, є безпідставним та не підтвердженим належними доказами.

Відповідно до п.224 Постанови Кабінету Міністрів України № 720 „Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг” оператор не має права без згоди абонента включати до переліку послуг, передбачених договором, додаткові платні послуги чи обумовлювати надання одних платних послуг обов’язковим наданням інших платних послуг, якщо це не викликано технологією надання послуг або не передбачено переліком послуг, що відповідають обраному абонентом тарифному плану. Статтею 32 Закону України „Про телекомунікації” встановлені права споживачів телекомунікаційних послуг, за приписами якої споживач має право, зокрема, на своєчасне та якісне отримання телекомунікаційних послуг, отримання від оператора, провайдера телекомунікацій невикористаної частини коштів в разі відмови від передплачених телекомунікаційних послуг у випадках і порядку, визначених правилами надання та отримання цих послуг, відмова від оплати телекомунікаційної послуги, яку він не замовляв.

Відповідно до п.8 ст.39 Закону України „Про телекомунікації” оператори телекомунікацій зобов’язані надати споживачеві вичерпну інформацію, необхідну для укладання договору, а також щодо надання телекомунікаційних послуг. Доказів того, що відповідач повідомив позивача при укладанні Договору про можливість надання послуги „900” та її вартість, сторонами до суду не подано. Крім того, вартість цієї послуги в сумі 120757,01 грн. також не доведена відповідачем належними та допустимими доказами. Згідно п.17 ст.39 Закону України „Про телекомунікації” оператори телекомунікацій зобов’язані вживати заходів для недопущення несанкціонованого доступу до телекомунікаційних мереж та інформації, що передаються мережами. Відповідно п.8.3 Умов користування мережами мобільного зв’язку „у разі втрати мобільного телефону або SIM-карти зв’язок може бути закритий на основі заяви Абонента. До закриття зв’язка Абонент несе відповідальність за послуги спожиті з використанням його телефонного номеру, які підлягають сплаті на загальних підставах, тобто позивач повинен сплачувати в межах угод, які були укладені сторонами.

Додаткової угоди щодо надання послуги „900” між сторонами не було укладено.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає нарахування позивачеві вартості не обумовлених договором та не встановлених Тарифами ЗАТ „УМЗ” послуг „Платні голосові довідки та сервіси за спеціальними цінами” та направлення відповідачем позивачеві рахунків на оплату № від 01.10.2005р. та № 001660620 від 01.11.2005р., відповідно до яких загальна сума до сплати за надані послуги склала 120757,01 грн. та була сплачена позивачем, безпідставним, таким, що порушує умови договору №2452121/1.10449817 та вимоги вищевказаних нормативних актів.

Відповідно до п.12.ч.1 ст.32 Закону України „Про телекомунікації” споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невиконання чи неналежного виконання оператором, провайдером телекомунікацій обов’язків, передбачених договором із споживачем чи законодавством.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. У відповідності до ст.623 ЦК України у разі порушення зобов’язання, боржник має відшкодувати завдані цим збитки.

За приписами ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання, або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Аналогічна норма права міститься у ст.22 ЦК України.

Наведені статті визначають загальну норму щодо відшкодування збитків внаслідок наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права, завдання збитків та причинний зв’язок між порушенням права та збитками. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що наданими в судові засідання доказами підтверджується наявність всіх вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, відтак існують правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності за неналежне виконання зобов’язання у вигляді відшкодування збитків у розмірі 120757,01 грн..

За цих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 120757,01 збитків є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо решти вимог про стягнення з відповідача 3% річних та пені в сумі 13042,01 грн., суд першої інстанції визнав вимогу безпідставною та не підлягаючою задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними доказами правові підстави щодо нарахування цих сум, не подано доказів в їх обґрунтування, не надано обґрунтованого розрахунку цих сум. Крім того, умовами договору не передбачена відповідальність відповідача у вигляді пені та її розмір.

У відповідності зі ст.49 ГПК України судом першої інстанції витрати по сплаті державного мита у сумі 1207,57 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 106,49 грн. покладено на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Викладені вище висновки господарського суду на думку колегії суддів відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, через що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать матеріали справи, господарський суд Харківської області забезпечив додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України, всебічно, повно та об’єктивно дослідив фактичні обставини справи та оцінив наявні у ній докази в їх сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

Наведені відповідачем у обґрунтування своєї апеляційної скарги доводи не підтверджені матеріалами справи та не відповідають нормам чинного законодавства України. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ні в ході розгляду справи господарським судом Харківської області, ні під час розгляду його апеляційної скарги не пояснив на якій підставі ним надавалися послуги по вказаному вище телефонному номеру без узгодження цієї операції з позивачем. Як свідчать матеріали справи, оцінку яким господарський суд Харківської області надав у повному обсязі, телекомунікаційний зв'язок позивача по цьому номеру не був передбачений

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 24 грудня 2007 року по справі № 33/195-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя

В.В.Афанасьєв

суддя

А.І.Бухан

суддя

О.В.Шевель