ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 4/842-8/77 (4/812-8/77, 4/1635-11/221(4/2789-20/411)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

відповідача

Шелемея В.В. дов. від 11.01.2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш"

на постанову

від 19.09.2007 року Львівського апеляційного господарського суду

у справі

№ 4/812-8/77(4/1635-11/221(4/2789-20/411) господарського суду Львівської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд Лтд"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш"

про

стягнення 99600,00 грн. боргу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш" про стягнення 99600,00грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 20.12.2005 року у справі № 4/2789-20/411 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд Лтд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш" про стягнення 99 600,00 грн.

Постановою від 09.03.2006 року Львівський апеляційний господарський суд за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш" рішення господарського суду Львівської області від 20.12.2005 року скасував в частині стягнення пені в сумі 4 211,38 грн., в решті - залишив без змін.

Постановою від 04.07.2006року Вищого господарського суду України рішення та постанова у справі скасовані, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді рішенням від 24.10.2006 року господарського суду Львівської області позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Мотивуючи рішення суд виходив з того, що спірні правовідносини виникли на підставі договору купівлі –продажу № 129/р, а наявність заборгованості підтверджується актом звірення за період з 01.07.2005 року по 30.09.05р.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш" постановою від 13.12.2006 року Львівський апеляційний господарський суд рішення господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.03.2007 року вказані судові рішення скасовані з огляду на те, що судами не були виконані вказівки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 04.07.2006 року, зокрема, приписи статті 530 Цивільного кодексу України.

При новому розгляді справи, господарський суд Львівської області рішенням від 19-22.06.2007 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 року, позовні вимоги задовольнив частково, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд Лтд" 95388, 62 грн. –основного боргу, 2257,96 3% річних та відповідні судові витрати. В решті позовних вимог відмовив.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фреш" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постанову у справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

При цьому, заявник посилається на відсутність вимоги про сплату боргу з боку позивача, на що суди не звернули увагу при розгляді справи, чим порушили приписи статті 530 Цивільного кодексу України та 11112 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю –доповідача та присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш" про стягнення 99600,00грн. заборгованості, у зв’язку з неналежним виконанням умов договору № 129/р від 17 липня 2002року.

В уточненні позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" просило стягнути з відповідача заборгованість в сумі 95388,грн. яка виникла в наслідок несплати переданого по накладним № 5-006620 від 2 серпня 2005року, № 5-007154 від 16.08.2005року, № 5-007464 від 25.08.2005року товару та отриманого за довіреностями ЯКЖ № 605112 від 02.08.2005року, ЯКЖ № 605126 від 17.08.2005року, ЯКЖ № 120866 від 13.09.2005року.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 95388,62 грн. суди виходили із доведеності факту заборгованості відповідача за товар, поставлений по зазначеним накладним, що підтверджується наявними у справі копіями первинних бухгалтерських документів та не спростовано відповідачем.

Відповідно статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі, якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 цього Кодексу).

Судами встановлено, що позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №07-323 від 04.10.2005 року про погашення спірної суми боргу, яка відповідачем отримана 10.11.2005 року (отримав за довіреністю Шелемей), що підтверджується повідомленням про вручення (а.с.98, т.1).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач у змінах та уточненні до позовної заяви подав розрахунок 3 % річних за період з 17.11.2005 року до 01.09.2006 року на суму 2422,38 грн. Проте, враховуючи, що прострочення виконання зобов’язання наступило з 18.11.2005 року судами підставно стягнуто з відповідача на користь позивача суму 3 % річних за період з 18.11.2005 року до 01.09.2006 року (288 днів) в розмірі 2257,96 грн., а в стягненні суми 3 % річних в розмірі 164,42 грн. відмовлено, оскільки позивачем неправомірно нараховано три відсотки річних за період 17.11.2005 року.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарські суди в порядку статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили, встановили та надали юридичну оцінку наданим сторонами доказам та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Твердження заявника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування рішення та постанови апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Львівської області від 19-22.06.2007 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 року у справі №4/812-8/77(4/1635-11/221(4/2789-20/411) господарського суду Львівської області залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач