ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 36/204

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Муравйова О.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Волковицької Н.О.

за участю представників сторін

позивача

відповідача

не з'явились, повідомлені належним чином

Тетерятник О.В. дов. від 15.01.08 № 59

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Багатогалузеве підприємство "Борисфен-Поліграфсервіс"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

12.11.2007 року

у справі

господарського суду

№36/204

міста Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Багатогалузеве підприємство "Борисфен-Поліграфсервіс"

до

Фонду державного майна України

Державного казначейства України

про

стягнення 29322,35грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Багатогалузеве підприємство "Борисфен –Поліграфсервіс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фонду державного майна України та Державного казначейства України 29322,35 грн. серед яких 22993грн. безпідставно набутих коштів, 4911,93 інфляційних втрат, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов’язання у сумі 1417,42грн.

Доповідач Гоголь Т.Г.

Господарський суд міста Києва рішенням від 05.09.2007 року (суддя Трофименко Т.Ю.) відмовив в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Багатогалузеве підприємство "Борисфен –Поліграфсервіс" до Фонду державного майна України, Державного казначейства України про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 29322,35 грн., пославшись на те, що зазначена сума коштів правомірно сплачена позивачем в якості штрафу за прострочення терміну сплати вартості об’єкту приватизації відповідно до умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № КПБ-48 від 31.12.2004 року.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 12.11.2007 року (судді Коваленко В.М., Вербицька О.В., Гарник Л.Л.) рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2007 року залишив без змін з тих самих підстав.

Не погоджуючись з ухваленими у справі судовими актами Товариство з обмеженою відповідальністю "Багатогалузеве підприємство "Борисфен-Поліграфсервіс" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року, як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального права, а саме: статей 255, 536, 1212, 1213 Цивільного кодексу України та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Скаржник зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій не врахували ту обставину, що кінцевий строк оплати вартості приватизованого ним об’єкту відповідно до пункту 2.1 договору від 31.12.2004 року № КПБ-48, пункту 5 статті 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" закінчився 01.03.2005 року а відтак - вартість об’єкту приватизації в повному обсязі була оплачена в межах встановленого договором терміну, про що свідчить платіжне доручення від 01.03.2005 року № 2355. У зв’язку з цим скаржник вважає, що господарськими судами попередніх інстанцій порушено положення затвердженої постановою Національного Банку України від 21.01.2004 року № 22 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, частиною 4 пункту 2.14 якої передбачено, що ініціювання переказу вважається завершеним з часу прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Відповідачі у справі не скористалися своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді доповідача та пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судам попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 31.12.2004 року між Фондом державного майна України (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Багатогалузеве підприємство "Борисфен –Поліграфсервіс" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № КПБ-48, за умовами якого продавець зобов’язувався передати у власність покупцю нежитлові приміщення загальною площею 192,2 кв. м, розташовані за адресою: м. Херсон, вул. Радянська, 17 (літ. А).

Покупець, в свою чергу, відповідно до пункту 2.1 названого договору, був зобов’язаний протягом 10-ти днів з моменту укладення договору внести 19 161,00 грн. податку на додану вартість та протягом 30-ти календарних днів з моменту переходу права власності на об’єкт приватизації –95 807,00 грн.; строк оплати продовжується на 30 календарних днів за умови внесення не менше 50-ти відсотків від суми (пункт 2.1).

Пунктом 7.2 укладеного сторонами договору купівлі-продажу, сторони передбачили, що у разі якщо покупець протягом 60-ти днів з моменту укладення договору не оплатить встановлену вартість, він сплачує штраф у розмірі 20-ти відсотків від вартості об’єкта приватизації з урахуванням податку на додану вартість.

В ході розгляду справи господарські суди попередніх інстанцій встановили, що на виконання договору купівлі-продажу з метою оплати вартості об’єкту приватизації позивач здійснив наступні платежі: 19161,00 грн. згідно платіжного доручення від 10.01.2005 року № 2091; 47907,00 грн. згідно платіжного доручення від 28.01.2005 року № 2185;47900,00грн. згідно платіжного доручення від 01.03.2005 року № 2355. Останній платіж у сумі 47900,00 грн. позивач повинен був здійснити 01.03.2005 року. Між тим, зазначений платіж був проведений 02.03.2005 року, гідно з відміткою банку на платіжному дорученні від 01.03.2005 року № 2355. Причиною затримки виконання платіжного доручення стала та обставина, що платіжне доручення позивача надійшло в післяопераційний час.

Оскільки покупцем були порушені умови договору щодо своєчасної оплати об’єкту купівлі-продажу, Фонд державного майна України листом від 16.03.2005 року № 10-25-2975 запропонував позивачу сплатити штраф у розмірі 22993,60 грн. внаслідок несвоєчасного перерахування 47900,00 грн. та надати згоду на розірвання договору купівлі-продажу.

Позивач повідомив Фонд державного майна України про оплату штрафу у розмірі 22993,60 грн., втім запропонував повернути означені кошти як помилково перераховані.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Таким чином, підставою виникнення господарських зобов’язань, зокрема, є господарський договір.

У разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити штраф - господарську санкцію у вигляді грошової суми (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України ).

Штрафні санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором, якщо їх розмір не визначено законом (частина 4 статті 231 Господарського кодексу України).

Згідно з вимогами статті 255 Цивільного кодексу України, якою унормовано порядок вчинення дій в останній день строку, дія може бути вчинена до закінчення останнього дня строку, встановлено для її вчинення. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976) розрахункові документи, що надійшли до банку після операційного часу, банк виконує наступного робочого дня (пункт 2.19).

З огляду на викладене, фактичні обставини справи встановлені господарськими судами попередніх інстанцій на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, отже, підстав для їх зміни чи скасування судова колегія не вбачає. Приймаючи рішення та постанову про відмову в позові суди виходили з того, що зазначена сума коштів правомірно сплачена позивачем в якості штрафу за прострочення терміну сплати вартості об’єкту приватизації відповідно до умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № КПБ-48 від 31.12.2004 року.

Вказані висновки судів відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України та частин 1, 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання скаржника на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

З урахуванням зазначеного, керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року у справі № 36/204 залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Багатогалузеве підприємство "Борисфен - Поліграфсервіс" - без задоволення.

Головуючий суддя                                                                       О.Муравйов

Судді                                                                                                    Т.Гоголь

Н. Волковицька