ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.08                                                                                           Справа№ 2/1801-22/405а

за позовною заявою Державного закладу "Стрийська міська санітарно-епідеміологічна станція" Міністерства охорони здоров'я , м.Стрий

до відповідача Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області, м.Львів

про скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області № 11 від 27.12.2004.

Суддя М.Желік

при секретарі О.Дімітровій

Представники

Від позивача: Пацкан С.М. (доручення № 227/05 від 25.02.2008р.)

Від відповідача: Грицак О.О. (довіреність № 04-105 від 16.01.2008р.),

Суть спору: Розглядається адміністративний позов Державного закладу "Стрийська міська санітарно-епідеміологічна станція" Міністерства охорони здоров'я, м.Стрий до Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області, м.Львів про скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області № 11 від 27.12.2004.

Ухвалою господарського суду Львівської області суду від 20.11.2006р. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.12.2006р.

У зв'язку із зверненням обох сторін про надання їм часу для примирення, ухвалою від 14.12.2006р. провадження у справі зупинено. Оскільки, сторони не досягли примирення, що було підставою для зупинення провадження у справі, ухвалою від 25.01.2008р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 07.02.2008р.           Розгляд справи відкладено до 26.02.2008р.

У відповідності до ч. 4 ст. 11 КАС України, судом вживались заходи для встановлення всіх обставин справи. Згідно ст.71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами. Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України.

В судових засіданнях представники позивача позов підтримали з мотивів, зазначених у позовній заяві, посилаючись, зокрема на те, що сума завищених тарифів є по суті податком на додану вартість, який у встановленому порядку перераховано позивачем до бюджету. Також відповідно до роз'яснення Державної податкової адміністрації України, включення податку на додану вартість при наданні санітарно-епідеміологічних послуг до ціни таких послуг, оскільки тарифи визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351 "Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби" без урахування цього податку.

Представник відповідача позов заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить у позові відмовити, мотивуючи тим, що послуги санітарно-епідеміологічної станції було подвійно обкладено податком на додану вартість: до фіксованих тарифів, що вже включають податок на додану вартість 20%, додатково нараховано 20% того ж податку. Відповідач вважає, що таким чином позивач порушив вимоги Тарифів на роботи і послуги, що надаються і виконуються за плату установами і закладами державної санітарно-епідеміологічної служби.

Окрім того, позивачем подано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи від 26.10.2007р., що підтверджує зміну найменування позивача, а саме новим найменуванням позивача є Державний заклад "Стрийська міська санітарно-епідеміологічна станція" Міністерства охорони здоров'я.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Державною інспекцією з контролю за цінами у Львівській області було проведено перевірку дотримання позивачем державної дисципліни цін при формуванні і застосуванні тарифів на роботи і послуги за період з вересня 2003 року по жовтень 2004 року. За результатами перевірки було прийнято рішення № 11 від 27.12.2004р. про застосування економічних санкцій до позивача.

Перевіркою встановлено порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 р. № 1351 в частині нарахування до фіксованого тарифи ставки податку на додану вартість в розмірі 20%.

Суд з висновками перевірки погоджується, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 8 Закову України "Про ціни і ціноутворення" № 507 від 03.12.1990 р. державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення державних фіксованих цін (тарифів) та граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів. Згідно з ст.. 9 того ж Закону державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і послуги, що мають вирішальне соціальне значення, а також на продукцію, товари і послуги виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Статтею 4 того ж Закону визначення переліку продукції, товарів і послуг, державних фіксованих та регульованих цім і тарифів віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.

Статтею 35 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" Кабінету Міністрів України надані повноваження що, визначення переліку та тарифів на платні послуги, що надаються закладами санітарне епідеміологічної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1351 від 27.08.2003 р. „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби" затверджено тарифи на послуги, що надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби. У затверджених Кабінетом Міністрів України тарифах не зазначено, що тарифи встановлюються без урахування податку на додану вартість, таким чином наявні підстави вважати, що податок на додану вартість включається до тарифу і є обов'язковим для застосування виходячи з ст. 2 Закону України „Про ціни та ціноутворення".

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на вказівки Міністерства охорони здоров'я України та на роз'яснення Державної податкової адміністрації України № 8101/5/15-2416 від 15.09.2003 р„ як на підставу додаткового нарахування на тариф, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України, податку на додану вартість за ставкою 20%.

Роз'ясненнями Державної податкової адміністрації України № 8101/5/15-2416 від 15.09.2003р., наданими на запит Міністерства охорони здоров'я України № 05-20/887 від16.10.2003р. зазначено, що при затвердженні тарифів на роботи і послуги, що виконуються і

надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби

не було визначено суми податку на додану вартість, і тому цей податок необхідно додавати до

ціни (тарифу) зазначених робіт І послуг.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України „Про податок на додану вартість" базою оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових) платежів, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування.

Згідно п. 7.2.1, статті 7 вищезазначеного Закону базою оподаткування є ціною продажу без врахування податку на додану вартість і повинна бути зазначена окремим рядком у податковій накладній, яку платник податку зобов'язаний надати покупцю на його вимогу. В податковій накладній також зазначається сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Отже, тарифом на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби загальна сума коштів що підлягають сплаті з урахуванням податку на додану вартість, що є обов'язковим реквізитом податкової накладної. Крім того, згідно діючого порядку ціноутворення тарифи встановлюються з урахуванням кінцевої вартості послуг для споживача, тому тариф включає податок на додану вартість.

З Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 р. № 1548 „Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих" органів" міських рад щодо регулювання цін (тарифів), якою затверджуються повноваження центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій щодо регулювання (встановлення фіксованих та граничних рівнів цін (тарифів), торгівельних (постачальницько-збутових) надбавок, нормативів рентабельності, запровадження обов'язкового декларування зміни) цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг" вбачається, що Кабінет Міністрів України, як центральний орган виконавчої влади, встановлює саме фіксовані та граничні рівні цін (тарифів), а відтак безпідставним є посилання відповідача на недоведеність того, що затверджені Кабінетом Міністрів України тарифи є фіксованими.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну податкову службу України" завданнями органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі), роз'яснення законодавства з питань оподаткування серед платників податків.

Таким чином, роз'яснення Державної податкової адміністрації України, якими визначена структура тарифу на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, видані за межами повноважень Державної податкової адміністрації України та є порушенням статті 2 Закону України „Про державну податкову службу України", оскільки Закон України „Про податок на додану вартість" визначає платників податку, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, тобто регулює правові відносини, що виникають між платниками та державою щодо сплати податку на додану вартість, а не визначає структуру тарифу, повноваження по затвердженню якого покладені діючим законодавством на Кабінет Міністрів України.

Згідно п.п. 1.3, 1.6 Порядку надання роз'яснень окремих положень податкового законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 12.04.2003 р. № 176 податкові роз'яснення не мають сили нормативно-правового акта і є будь-якими відповідями податкового органу питань окремих положень податкового законодавства, надані на запит зацікавленої особи.

Отже, оскільки податкові роз'яснення не мають сили нормативно-правового акта, вони не є обов'язковими для застосування.

Відповідно до вищезазначеного застосування тарифів в розмірах, які не відповідають тарифам, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України, є порушенням ст. 4 Закону України „Про ціни та ціноутворення", ст. 35 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення".

З огляду на вищенаведене суд вважає, що додавання податку на додану вартість до тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, які виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби є неправомірним і таким, що протирічить чинному законодавству України.

Згідно з ст. 14 Закону України „Про ціни та ціноутворення" вся необґрунтовано одержана підприємством організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню в дохід відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державного закладу "Стрийська міська санітарно-епідеміологічна станція" Міністерства охорони здоров'я до Держаної інспекції з контролю за цінами в Львівській області області про визнання недійсним рішення 11 від 27.12.2004 р. не обґрунтованими і не доведеними відповідними доказами, а позовна заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю

Постанова набирає законної сили у відповідності із ст.254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України

Суддя                                                                                                     Желік М.Б.