ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 11/444

29.01.08

За позовом

Українського фінансово-промислового концерну «УФПК»

до

Українського фонду підтримки підприємництва

про

визнання права власності на державну інвестицію.

Суддя Євсіков О.О.

Представники сторін:

від позивача

Коваль О.М. (генеральний директор);

від відповідача

Чернишенко А.М. (предст. за дов.).

У судовому засіданні 29.01.2008 за згодою представників сторін на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати право власності Українського фінансово-промислового концерну "УФПК" на державну інвестицію в повній сумі 4.000.000 (чотири мільйони) гривень відповідно до п. 27 ст. 36 Закону України «Про державний бюджет України на 2003 рік», Розпорядження № 654-р від 16.11.2002 Кабінету Міністрів України та Розподілу фінансового забезпечення по виконанню заходів Національної програми сприяння розвитку малого підприємництва в Україні на 2003 рік Українським фондом підтримки підприємництва за рахунок коштів спеціального фонду Державного бюджету України на 2003 рік.

Ухвалою від 02.11.2007 порушено провадження у справі, призначено судове засідання на 11.12.2007, в якому оголошувались перерви.

Ухвалою від 24.12.2007 продовжено строк вирішення спору за згодою сторін; відкладено розгляд справи на 15.01.2008.

У судове засідання 15.01.2008 представники позивача не з’явилися, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 15.01.2008 розгляд справи відкладено на 29.01.2008.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 5 травня 2003 року між Позивачем - Українським фінансово-промисловим концерном "УФПК" та Відповідачем –Українським фондом підтримки підприємництва було укладено договір № 4-НП. Предметом договору було надання Позивачу безповоротної фінансової бюджетної підтримки на суму 4.000.000 гривень, яка надавалася на реалізацію міжрегіональної програми зниження соціальної напруженості шляхом розвитку самозайнятості і підтримки малого підприємництва –підпрограми «Підтримка вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва». Але фактично Відповідач перерахував Позивачу 2.869.600 гривень, недофінансував –1.130.400 гривень. При цьому Відповідач в односторонньому порядку вирішив надавати недофінансовані 1.130.400 гривень на поворотній основі.

Така зміна фінансування сталася на підставі одностороннього (без погодження з Позивачем) рішення Відповідача, оформленого протоколом засідання Наглядової ради Українського фонду підтримки підприємництва (Відповідач) від 16.09.2003 № 38. Цим рішенням ухвалено внести наступні зміни до договору № 4-НП від 05.05.2003, укладеного між позивачем та відповідачем: Розділ "Вступ" "Підпрограми по підтримці вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва" доповнити наступним змістом: "Загальний обсяг фінансування підпрограми на 2003 рік складає 4.000,0 тис. грн., в тому числі на капітальні видатки - 2000,0 тис. грн. На безповоротній основі фінансування здійснюється в розмірі 2869,6 тис. грн., на поворотній основі - 1130,4 тис, грн., умови якого визначаються Наглядовою радою УФПП". "Кошти на реалізацію "Підпрограми по підтримці вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва" в сумі 1.130.400 грн. надаються на поворотній основі терміном на 3 роки зі сплатою за користування ними 7 % річних за умови відповідного забезпечення фінансових зобов'язань Українським фінансово-промисловим концерном "УФПК" згідно з чинним законодавством". Також було ухвалено укласти між УФПП та Українським фінансово-промисловим концерном "УФПК" відповідний фінансовий договір.

9 червня 2004 року Рахункова палата України провела перевірку позивача. В результаті був складений «Акт про результати зустрічної перевірки Українського фінансово-промислового концерну з питань використання ним коштів державного бюджету на реалізацію заходів Національної програми сприяння розвитку малого підприємництва в Україні». На стор. 21 цього акту зазначається, що Рішенням Наглядової ради Фонду підтримки підприємництва (Відповідач) від 16.09.2003 № 38 погоджено внести зміни до договору № 4-НП від 5 травня 2003р., згідно з якими кошти на реалізацію підпрограми в сумі 1.130.400 гривень надаються на поворотній основі. Як зазначено на стор. 22 цього ж акту, на виконання цього рішення укладений договір від 05.12.2003 № 12-НПК про надання фінансової підтримки у формі кредиту через уповноважений банк. Крім того, була укладена додаткова угода від 17 листопада 2003 року № 2 до договору № 4-НП від 5 травня 2003 року.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 51, 119 Бюджетного Кодексу України, п. 27 ст. 36 Закону України «Про державний бюджет України на 2003 рік», Положенням про порядок використання Українським фондом підтримки підприємництва коштів, передбачених на розвиток підприємництва в Україні, затвердженим Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 07.04.2003р. № 41, ст. 10, 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст. 16, 392, 525, 526 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що інвестиція в 4.000.000 гривень фактично виділена Державою позивачу і фактично в повному обсязі належить позивачу, а відповідач привласнив її шляхом незаконного перетворення інвестиції на кредит.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що матеріали справи та надані ним судові рішення вказують на безпідставність та бездоказовість позиції позивача; позивачем пропущені строки позовної давності; Український фонд підтримки підприємництва не може виступати у якості відповідача у даній справі; справа непідвідомча господарському суду; відсутній предмет спору; майбутнє судове тішення не буде мати жодних юридичних наслідків для відповідача з точки зору неможливості його виконання останнім і з позиції законної та преюдиційної значимості для Кабінету Міністрів України, Держкомпідприємництва, Дерказначейства.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 05 травня 2003 року між Українським фондом підтримки підприємництва (далі –УФПП) та Українським фінансово-промисловим концерном “УФПК” був укладений договір №4-НП на реалізацію міжрегіональної програми соціальної напруженості шляхом розвитку самозайнятості і підтримки малого підприємництва –підпрограма “Підтримка вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва” в рамках реалізації заходів Національної програми сприяння розвитку малого підприємництва в Україні на 2003 рік.

Вказаний договір було укладено відповідно до Законів України “Про державну підтримку малого підприємництва” від 19.10.2000 №2063-ІІІ, “Про Національну програму сприяння розвитку малого підприємництва в Україні” від 21.12.2000 №2157-ІІІ, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.11.2002 №654-р “Про заходи щодо виконання Національної програми на 2003 рік”.

Згідно з п. 1.1 договору УФПП зобов’язалось перерахувати позивачу кошти в сумі 4000000,00 грн. без ПДВ на реалізацію міжрегіональної програми зниження соціальної напруженості шляхом розвитку самозайнятості і підтримки малого підприємництва –підпрограма “Підтримка вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва в рамках реалізації заходів Національної програми сприяння розвитку малого підприємництва в Україні на 2003 рік. Кошти на реалізацію міжрегіональної програми зниження соціальної напруженості шляхом розвитку самозайнятості і підтримки малого підприємництва –підпрограми “Підтримка вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва” перераховуються УФПП з коштів, що надходять до спеціального фонду на реалізацію заходів Національної програми згідно з п. 27 ст. 36 Закону України “Про Державний бюджет України на 2003 рік” (п. 1.2 Договору).

02 вересня 2003 року Державним комітетом України з питань регуляторної політики та підприємництва був прийнятий наказ №98 “Про зміни істотних умов договорів, укладених між УФПП та виконавцями Національної програми підтримки підприємництва”, згідно з п. 2 якого було наказано підготувати та внести зміни до “Підпрограми по підтримці вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва та договору, укладеного УФПП з позивачем на впровадження «Підпрограми по підтримці вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва»в рамках міжрегіональної програми зниження соціальної напруженості шляхом розвитку самозайнятості та підтримки малого підприємництва в рамках Національної програми сприяння розвитку малого підприємництва, визначивши, що залишок коштів на реалізацію даної підпрограми надаються виключно на поворотній основі.

На виконання цього наказу на засіданні Наглядової ради Українського фонду підтримки підприємництва (протокол №38 від 16.09.2003) ухвалено внесення наступних змін до договору №4-НП від 05.05.2003, укладеного між позивачем та відповідачем: Розділ “Вступ” “Підпрограми по підтримці вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва” доповнити наступним змістом: “Загальний обсяг фінансування підпрограми на 2003 рік складає 4000,0 тис. грн., в тому числі на капітальні видатки –2000,0 тис. грн. На безповоротній основі фінансування здійснюється в розмірі 2869,6 тис. грн., на поворотній основі –1130,4 тис. грн., умови якого визначаються Наглядовою радою УФПП”. Кошти на реалізацію “Підпрограми по підтримці вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва” в сумі 1130400 грн. надаються на поворотній основі терміном на 3 роки зі сплатою за користування ними 7% річних за умови відповідного забезпечення фінансових зобов'язань УФПК згідно з чинним законодавством. Також ухвалено рішення про укладення між УФПП та УФПК відповідного фінансового договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем договору №4-НП від 05.05.2003 позивачу було перераховано 4210300,00 грн., тобто на 210300,00 грн. більше, ніж передбачено Національною програмою та договором. Цей факт підтверджується залученими до матеріалів справи платіжними дорученнями на загальну суму 4210300,00 грн. (за період з травня по липень 2003 р.). У зв’язку з тим, що позивач не виконав заходи, передбачені Програмою, і відповідно не зміг освоїти вчасно виділені кошти, частина цих коштів в розмірі 1130000,00 грн. була ним повернута. Таким чином, відповідачем були повністю виконані умови договору №4-НП від 05.05.2003 в частині фінансування позивача на реалізацію підпрограми “Підтримка вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва”.

17.11.2003 між УФПП та позивачем було укладено додаткову угоду №2 до договору №4-НП, відповідно до умов якої п. 1.1 договору №4-НП від 05.05.2003 було викладено в новій редакції. Зокрема, УФПП бере на себе зобов’язання перерахувати позивачу кошти в сумі 3369612 грн. без ПДВ на реалізацію міжрегіональної програми соціальної напруженості шляхом розвитку самозайнятості і підтримки малого підприємництва –підпрограми “Підтримка вітчизняного товаровиробника продукції в галузі хімічного виробництва” в рамках реалізації заходів Національної програми сприяння розвитку малого підприємництва в Україні на 2003 рік, з них 2869612 грн. на безповоротній основі, а 500000 грн. на умовах кредиту на підставі розробленого позивачем бізнес-плану.

Правові засади державної підтримки суб'єктів малого підприємництва незалежно від форми власності з метою якнайшвидшого виходу із економічної кризи та створення умов для розширення впровадження ринкових реформ в Україні, визначаються Законом України “Про державну підтримку малого підприємництва”.

Державна підтримка малого підприємництва здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади з питань регуляторної політики та підприємництва, іншими центральними органами виконавчої влади. Центральний орган виконавчої влади з питань регуляторної політики та підприємництва в межах своїх повноважень бере участь у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики розвитку малого підприємництва (ст. 6 Закону).

Згідно зі ст. 7 цього Закону фінансове забезпечення виконання відповідних програм підтримки малого підприємництва провадиться за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, позабюджетних коштів, у тому числі коштів, одержаних від приватизації державного і відчуження комунального майна, та інших джерел фінансування, не заборонених законом. Обсяг щорічних асигнувань на державну підтримку малого підприємництва визначається у видатковій частині Державного бюджету України та Державній програмі приватизації. Розпорядником цих коштів є центральний орган виконавчої влади з питань регуляторної політики та підприємництва. Контроль за цільовим використанням цих коштів здійснюється Рахунковою палатою та органами державної контрольно-ревізійної служби.

Фінансове забезпечення реалізації державної політики у сфері підтримки малого підприємництва на загальнодержавному рівні відповідно до своєї компетенції здійснює Український фонд підтримки підприємництва (ст. 13 Закону).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.1995 №687 “Про Український фонд підтримки підприємництва” одним з основних завдань УФПП є сприяння реалізації державної політики розвитку підприємництва шляхом залучення й ефективного використання фінансових ресурсів на поворотній і безповоротній основі, фінансування цільових програм та проектів, часткової сплати відсотків за видані підприємцям кредити установами банків. При цьому для реалізації основних завдань Фонду використовуються кошти, передбачені Державним бюджетом на фінансову підтримку підприємництва.

Згідно з п. 2.2 Наказу Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва №41 від 07.04.2003 “Про затвердження Положення про порядок використання Українським фондом підтримки підприємництва коштів, передбачених на розвиток підприємництва в Україні” Фонд здійснює фінансове забезпечення реалізації державної політики підтримки підприємництва, у тому числі малого підприємництва, зокрема, у формі фінансової допомоги на безповоротній основі на фінансування цільових програм та проектів у рамках Національної програми, а також безпроцентної фінансової допомоги на поворотній основі.

Відповідно до розділу 3 Положення “Про порядок використання Українським фондом підтримки підприємництва коштів, передбачених на розвиток підприємництва в Україні” заходи щодо реалізації Національної програми щорічно затверджуються Кабінетом Міністрів України, а кошти на фінансування заходів Національної програми передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Участь Фонду у фінансуванні заходів Національної програми визначає Кабінет Міністрів України. Фонд є одержувачем коштів. Головним розпорядником є Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва. Фінансування Фондом заходів Національної програми здійснюється на підставі плану використання коштів, погодженого головним розпорядником у межах обсягів фінансування, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України №687 Державний комітет з питань розвитку підприємництва через створену наглядову раду забезпечує координацію та контролює діяльність Фонду.

Указом Президента України від 25.05.2000 №721/2000 затверджено Положення про Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва, згідно з п. 1 якого комітет є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері підприємництва. Держпідприємництво України у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а також цим Положенням. У межах своїх повноважень Держпідприємництво України організовує виконання актів законодавства України і здійснює контроль за їх реалізацією (п. 2 Положення).

Одним із завдань Держкомітету згідно з пп. 21 п. 4 Положення є використання в установленому порядку бюджетних та позабюджетних коштів для реалізації затверджених програм розвитку підприємництва. Згідно з п. 7 Положення Держпідприємництво в межах своїх повноважень на основі та на виконання актів законодавства видає накази та приймає рішення, організовує і контролює їх виконання. У випадках, передбачених законодавством, рішення Держпідприємництва України є обов'язковими для виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Як вже зазначалось вище, умови договору №4-НП від 05.05.2003 в частині фінансування позивача були виконані УФПП ще до прийняття спірного наказу, про що свідчать платіжні доручення про перерахування грошових коштів № 18 від 16.05.2003, №38 від 26.05.2003, №45 від 29.05.2003, №48 від 30.05.2003, №64 від 09.06.2003, №126 від 04.07.2003, №128 від 08.07.2003. Таким чином, внесення змін до договору №4-НП на підставі спірного наказу не порушує прав позивача за цим договором.

Розглядаючи спір по суті, суд відзначає, що відповідно до п. п. 1, 3 ч.1 ст. 2, п. п. 1, 3, 4, 7 ст. 6, п. п. 2, 14 ч. 1 ст. 7 «Про рахункову палату»Рахункова палата України здійснює контроль фінансування загальнодержавних програм в частині, що стосується використання коштів Державного бюджету України; перевіряє використання за призначенням органами виконавчої влади коштів загальнодержавних цільових фондів та коштів позабюджетних фондів; контролює інвестиційну діяльність органів виконавчої влади, перевіряє законність та ефективність використання фінансових ресурсів, що виділяються з Державного бюджету України на виконання загальнодержавних програм; проводити фінансові перевірки в органах виконавчої влади, також на підприємствах і в організаціях незалежно від форм власності; у разі виявлення під час перевірок, ревізій та обслідувань фактів привласнення грошей і матеріальних цінностей, інших зловживань передавати матеріали перевірок, ревізій та обслідувань до правоохоронних органів.

9 червня 2004 року Рахункова палата України провела перевірку позивача. В результаті був складений «Акт про результати зустрічної перевірки Українського фінансово-промислового концерну з питань використання ним коштів державного бюджету на реалізацію заходів Національної програми сприяння розвитку малого підприємництва в Україні». На стор. 21 цього акта зазначається, що Рішенням Наглядової ради Фонду підтримки підприємництва (Відповідач) від 16.09.2003 № 38 погоджено внести зміни до договору № 4-НП від 5 травня 2003 р., згідно з якими кошти на реалізацію підпрограми в сумі 1.130.400 гривень надаються на поворотній основі. Як зазначено на стор. 22 цього ж акта, на виконання цього рішення укладений договір від 05.12.2003 № 12-НПК про надання фінансової підтримки у формі кредиту через уповноважений банк. Крім того, була укладена додаткова угода від 17 листопада 2003 року № 2 до договору № 4-НП від 5 травня 2003 року.

Рахункова палата України Актом перевірки від 09 червня 2004 року не встановила порушень використання бюджетних коштів.

Позивач у січні 2007 року звернувся з адміністративним позовом до Держкомпідприємництва та Відповідача (який у справі виступав у якості третьої особи) щодо визнання недійсним Наказу від 02 вересня 2003 року за № 98. Постановою Господарського суду м. Києва від 19.04.2007 у справі № 17/50 позивачу відмовлено в задоволенні позову (постанова Господарського суду м. Києва від 19.04.2007 у справі №17/50 долучена до матеріалів справи, разом з тим, вона не набрала законної сили станом на день розгляду цього спору в зв’язку з її апеляційним оскарженням).

Таким чином, наказ від 02 вересня 2003 року № 98 Держкомпідприємництва станом на день розгляду цього спору є чинним.

Позивач також звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання недійсним Рішення Наглядової Ради - протоколу № 38 від 16.09.2003. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2007р. у справі № 7/68 провадження у справі закрито (ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2007 у справі № 7/68 долучена до матеріалів справи).

Таким чином, Рішення Наглядової Ради –протокол № 38 від 16.09.2003 станом на день розгляду даної справи є чинним.

Також позивач звертався з позовом до Відповідача щодо визнання недійсним Договору № 12-НПК від 05.12.2003 та Рішення Наглядової Ради Українського фонду підтримки підприємництва від 16 вересня 2003 року № 38. Пунктом 1 резолютивної частини рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2007 у справі № 47/122 у задоволенні позову в частині визнання недійсним Договору № 12-НПК від 05.12.2003 позивачу відмовлено. Пунктом 2 резолютивної частині рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2007 у справі № 47/122 провадження у справі в частині визнання недійсним Рішення Наглядової Ради Українського фонду підтримки підприємництва від 16 вересня 2003 року №38 припинено на підставі п. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарському суді.

В подальшому за наслідками розгляду касаційної скарги Позивача (Українського фінансово-промислового концерну «УФПК») на рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2007 у справі № 47/122 постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2007 у справі №47/122 рішення суду першої інстанції скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва (постанова Вищого господарського суду України від 14.11.2007 наявна у справі № 11/444).

Рішення у вказаній справі станом на день розгляду даного спору не прийнято.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність»інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Інвестиційна діяльність, в тому числі, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність»здійснюється на основі державного інвестування, здійснюваного органами влади і управління України, Кримської АРСР, місцевих Рад народних депутатів за рахунок коштів бюджетів, позабюджетних фондів і позичкових коштів.

Грошові кошти у сумі 4.000.000,00 грн. були виділені Позивачу на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.11.2002 за № 654-р. і є державною інвестицією.

Зміни умов фінансування оформлено Наказом від 02 вересня 2003 року за № 98-центральним органом влади з питань регуляторної політики та підприємництва.

Відповідно п. 3.3 до розділу 3 Наказу Держкомпідприємництва від 07.04.2003 № 41 «Про затвердження Положення про порядок використання Українським фондом підтримки підприємництва коштів передбачених на розвиток підприємництва в Україні»головним розпорядником коштів є Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва.

Відповідач, згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про держану підтримку малого підприємництва», п. 1.2 розділу 1, п. 2.2 і 2.6.5 розділу 2, п. 3.3 розділу 3 Наказу Держкомпідприємництва від 07.04.2003 № 41 «Про затвердження Положення про порядок використання Українським фондом підтримки підприємництва коштів передбачених на розвиток підприємництва в Україні» є одержувачем коштів; здійснює фінансове забезпечення реалізації державної політики у сфері підтримки підприємництва в Україні у формі фінансового кредиту через уповноважений банк, гарантії (поруки), часткової компенсації відсоткової ставки, фінансової підтримки на поворотній та безповоротній основі; здійснює контроль за виконанням фінансових договорів, цільовим та ефективним використанням коштів.

Як зазначалося вище, фінансова підтримка у сумі 4.000.000,00 грн. видана на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.11.2002 за № 654-р, а зміни проведено за Наказом від 02 вересня 2003 року за № 98 Держкомпідприємництва - головного розпорядника коштів, і згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність»є державною інвестицією.

Відповідач, в даному випадку не є ані власником бюджетних коштів, ані розпорядником бюджетних коштів.

Розглядаючи спір по суті, суд також бере до уваги таке.

На час виникнення правовідносин між сторонами цього спору був чинним Закон України «Про власність»(втратив чинність з 20.06.2007 згідно із Законом України від 27.04.2007 № 997-V).

Згідно з ч. 1 ст. 2 цього Закону право власності –це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 4 цього Закону було встановлено таке. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Держава безпосередньо не втручається в господарську діяльність суб'єктів права власності. Власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено зокрема таке. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Водночас ст. 326 ЦК України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується, що позивач повинен був реалізовувати відповідно програму за рахунок коштів Державного бюджету.

Правовідносини, що передбачають використання бюджетних коштів, регулюються Бюджетним кодексом України, статтею 1 якого встановлено зокрема таке:

бюджет - план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду;

бюджетна програма - систематизований перелік заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети та завдань, виконання яких пропонує та здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій;

бюджетне асигнування - повноваження, надане розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету;

бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому;

бюджетне призначення - повноваження, надане головному розпоряднику бюджетних коштів цим Кодексом, законом про Державний бюджет України або рішенням про місцевий бюджет, що має кількісні та часові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування;

бюджетний процес - регламентована нормами права діяльність, пов'язана із складанням, розглядом, затвердженням бюджетів, їх виконанням і контролем за їх виконанням, розглядом звітів про виконання бюджетів, що складають бюджетну систему України;

бюджетний розпис - документ, в якому встановлюється розподіл доходів та фінансування бюджету, бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів по певних періодах року відповідно до бюджетної класифікації;

видатки бюджету - кошти, що спрямовуються на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом, за винятком коштів на погашення основної суми боргу та повернення надміру сплачених до бюджету сум.

Виходячи з наведеного, використання бюджетних коштів можливе лише за суто цільовим призначенням (на відповідні державні програми, що мають на меті досягнення соціального ефекту) з наступним контролем з боку уповноважених органів за використанням бюджетних коштів та складенням відповідних звітів.

Власником державної інвестиції в даному випадку є держава, а позивач - суб’єктом, якому надається вказана інвестиція для використання за цільовим призначенням і котру позивач аж ніяк не може використовувати на власний розсуд.

Відтак, вимоги позивача про визнання права власності Українського фінансово-промислового концерну "УФПК" на Державну інвестицію в повній сумі 4.000.000 (чотири мільйони) гривень відповідно до п. 27 ст. 36 Закону України «Про державний бюджет України на 2003 рік», Розпорядження № 654-р від 16.11.2002 Кабінету Міністрів України та Розподілу фінансового забезпечення по виконанню заходів Національної програми сприяння розвитку малого підприємництва в Україні на 2003 рік Українським фондом підтримки підприємництва за рахунок коштів спеціального фонду Державного бюджету України на 2003 рік, є необґрунтованими.

Вказаними нормативно-правовими актами, як і іншими, не передбачено переходу права власності на вказані кошти до позивача і, відповідно, цілком вільного розпорядження позивачем такими коштами.

Суд також відзначає, що позивачем не дотримано трирічного строку позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, передбачених ст. 257 ЦК України.

Питання виділення позивачу 4.000.000,00 грн., передбачено Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.11.2002 за № 654-р. Договір № 4-НП укладено позивачем і відповідачем 05 травня 2003 року. Зміни умов фінансування оформлено Наказом від 02 вересня 2003 року за № 98.

Оскільки вказані акти набрали чинності до 02.09.2003, то трирічний строк позовної давності для оскарження порушення ними права власності позивача, про застосування якого заявлено та відповідачем у справі, закінчився 02.09.2006. Тобто на момент звернення позивача з позовом до суду трирічний строк позовної давності вже закінчився.

За правилами ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою відмови від позову за наявності відповідної заяви стороні у спорі.

При цьому позивачем не заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності. В т.ч. не містять такого клопотання і додаткові пояснення позивача, подані через загальний відділ суду 18.12.2007 (т. с. 1, а. с. 71-77), а самі пояснення по суті того, коли позивач дізнався про порушення його права, є такими, що не спростовують пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інших доказів в обґрунтування своїх вимог, ніж ті, що наведені позивачем у позовній заяві, позивач суду не надав.

З урахуванням викладених обставин позовні вимоги визнаються судом такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку від дати його підписання як такого, що оформлене згідно зі ст. 84 ГПК України.

Суддя

О.О. Євсіков

Дата підписання рішення –04.02.2008.