СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"31" січня 2008 р.
Справа №20/8239-А

За позовом управління
Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі, м. Хмельницький

до приватного
підприємця ОСОБА_1, с. Лісові Гриніці, Хмельницького району

про
стягнення 122,82 грн. заборгованості

Суддя
Гладій С.В.

Секретар судового засідання Микитюк О. А.

Представники:

Від позивача
- Жиловська
В. В. -за довіреністю № 3457/07 від 27.11.2007 року

Від відповідача          - ОСОБА_2-за
довіреністю № 93 від 11.12.2007 року

- ОСОБА_3 -за
довіреністю № 92 від 11.12.2007 року

Згідно ч. 3 ст. 160 КАС України, в
судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суть спору :

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою, в якій просить у відповідності до вимог ст. ст. 14, 106, п. 4
ч. 8 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, ст. 45 Закону України „Про державний бюджет України на
2005р.” № 2285 стягнути з відповідача на користь управління Пенсійного фонду
України в Хмельницькому районі заборгованість по страхових внесках на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в розмірі 122,82 грн., що утворилась за період з
1 січня 2004 року по 31 березня 2005 року.

Відповідач проти позову заперечує.
В обґрунтування своїх вимог посилається на ст. 1 Закону України „Про вирішення
питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не
перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року -1 кварталу 2005 року”.

Зазначає, що як застрахована особа
відповідач набув право на по життєву пенсію, відповідно участь його в системі
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування припиняється згідно ст.
13 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно, внески до Пенсійного фонду України сплачувати відповідач не
зобов'язаний. Росить в позові відмовити.

Розглядом матеріалів справи
встановлено :

ОСОБА_1 як суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа зареєстрований Хмельницькою райдержадміністрацією
28.10.2003р., що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію
суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до поданої заяви до
Пенсійного фонду, відповідач зареєстрований як платник збору Пенсійного фонду
України, реєстраційний № 1024.

Згідно довідки державної податкової
інспекції у Хмельницькому районі № 1196/10/17-023 від 05.03.2007 року
відповідач в І кварталі 2005 року здійснював діяльність на спрощеній системі
оподаткування та сплатив 200 грн. єдиного податку.

Позивачем проведено розрахунок
належних до сплати сум фіксованого розміру страхового внеску з урахуванням
частини сплаченого фіксованого податку, визначено фіксований розмір внеску за І
квартал 2005р., що належить сплатити позивачу як різницю між фіксованим
розміром страхового внеску -248,82 грн. та частиною фіксованого податку  в розмірі 10%, сплаченого до бюджету для зарахування
Пенсійним фондом України - 126 грн., тому фіксований розмір страхового внеску,
який належить до сплати відповідачу за І квартал 2005р., становить 122,82 грн.

Позивачем виставлена відповідачу
вимога від 16.03.2007р. № Ф-21 про сплату 122,82 грн. заборгованості.

Оскільки заборгованість до
Пенсійного фонду України в сумі 122,82 грн. в добровільному порядку
відповідачем не сплачена, позивачем подано позов до суду.

Досліджуючи надані сторонами
докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в
сукупності, судом враховується наступне:

Згідно п. 6 Указу Президента
України від 03.07.98р. № 727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва”, суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником видів податків і зборів (обов'язкових
платежів) за встановленим переліком.

При цьому, ст. 4 Закону України від
09.07.2003р. № 1058 „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції
України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне
забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення,
відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а
також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до
законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного
забезпечення в Україні.

Даний закон визначає принципи,
засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних
послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків
роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за
рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій
або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

Законом № 1058 також визначено, що
страхові внески це - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством,
що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону; а страхувальники - роботодавці та інші особи, які
відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Статтею 5 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” визначено, що виключно цим
Законом регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, визначається коло
осіб, які підлягають державному пенсійному страхуванню, платники страхових
внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону №
1058, страхувальниками, зокрема, серед інших є і фізичні особи -суб'єкти
підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних
осіб -суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент)... , - для
осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 ст. 11 цього Закону.

Статтею 15 Закону № 1058
встановлено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є
страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону.

При цьому, відповідно до ст. 18
Закону № 1058, страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 6 ч.2 ст.17 Закону №1058 на
страхувальників покладено обов'язок нараховувати, обчислювати і сплачувати у
встановлений строк та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до п. п. 4 п. 8
Прикінцевих положень Закону № 1058, фізичні особи -суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний
податок), на період дії законодавчих актів з питань особливого оподаткування
сплачують страхові внески у порядку, визначеному цим Законом у фіксованому
розмірі.

Статтею 45 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2005р.” № 2285 від 23.12.2004р., за період з
01.01.05р. по 30.03.05р. встановлено фіксований розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований, єдиний податок), та членів сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі мінімального
страхового внеску, визначеного Законом України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”.

Відповідно до ст. 1 Закону України
№ 1058 та п. 1.3 ст. 1 Інструкції про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (затверджено
Постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003р № 21-1 (зареєстровано
в Міністерстві  юстиції України 16 січня
2004р. за № 64/8663), передбачено, що мінімальний страховий внесок - сума
коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної
плати на розмір страхового внеску, установлених Законом на день отримання
заробітної плати (доходу). За перший квартал 2005р. розмір мінімального
страхового внеску становить 83,84 грн. за один календарний місяць.

Положеннями статті 1 Закону України
„Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності,
які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з
неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - I кварталу 2005 року”  № 3583
від 16.03.2006р., передбачено, що суми внесків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності,
які  були
сплачені ними в складі податків згідно з чинним  законодавством  України
протягом 2004  року  -  I
кварталу 2005 року,  але не були
зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку з  застосуванням Державним казначейством України
норм діючого на той час Закону України „Про Державний бюджет України на 2005
рік” не вважати заборгованістю.

Позивачем, зважаючи на
вищезазначену норму Закону України № 3583 від 16.03.2006р., п. 4 ч. 8
Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, абз. 8 п. 8 ст. 45 Закону України „Про Державний бюджет України
на 2005р.” № 2285 від 23.12.2004р., проведено розрахунок належних до сплати сум
фіксованого розміру страхового внеску з урахуванням частини фіксованого
податку. При розрахунку позивачем враховано сплати відповідачем фіксованого
податку у складі сплаченого єдиного податку. Відповідно залишок несплаченої
суми складає 122,82 грн.

Нормами ст. 106 Закону № 1058
передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків
страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових
внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного
фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання
вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки.

У разі, якщо страхувальник, який
одержав вимогу територіального органу Пенсійного  фонду про сплату недоїмки і протягом десяти
робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки
разом з застосованою до нього фінансовою санкцією,  включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому
порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив
узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої
вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної
виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право
звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки.

Позивачем відповідно до вимог ст.
106 Закону № 1058 виставлено відповідачу вимогу від 16.03.2007р. № Ф-21 про
сплату 122,82 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 Закону
№1058, у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про
сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а в разі
неузгодження вимоги з органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги
в судовому порядку.

Відповідач із заявою про узгодження
вимоги до органів Пенсійного фонду не звертався, заяви про оскарження вимоги в
судовому порядку не подавав.

Як вбачається з матеріалів справи,
на підтвердження позовних вимог позивачем надано необхідні докази про наявність
заборгованості відповідача та вжиття заходів до її стягнення з врахуванням
вимог Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

При цьому, судом не приймаються
посилання відповідача на ст. 13 Закону № 1058, оскільки зазначеною статтею
регулюється порядок припинення участі в системі загальнообов'язкового
пенсійного страхування застрахованими особами, а не страхувальниками.

З огляду на викладене, позовні
вимоги обґрунтовані, підтвердженні матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 71, 86,
94, 104, 158-163, 167, 254-259 Кодексу адміністративного судочинства України,
п. п. 3, 6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов управління Пенсійного фонду
України в Хмельницькому районі, м. Хмельницький до приватного підприємця
ОСОБА_1, с. Лісові Гриніві, Хмельницького району про стягнення 122,82 грн.
заборгованості задоволити.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (с. Лісові Гринівці, Хмельницький район, код
НОМЕР_1) на користь управління Пенсійного фонду України в Хмельницькому районі
(м. Хмельницький, вул. Кам'янецька, 122/2, код 14149786) 122,82 грн. (сто
двадцять дві гривні 82 коп.) заборгованості.

Згідно ст. ст. 185-186 КАС України,
сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої
інстанції.

Згідно
ст. 254 КАС України, постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя
С.В. Гладій

Віддруковано в 3-х примірниках

1 -до матеріалів справи

2 -позивачу

3 -відповідачу