Господарський суд
Чернігівської області
проспект Миру, 20 7-99-18
РІШЕННЯ

"15" січня 2008 р.                                          Справа № 12/316/28

Позивач: Відкрите акціонерне товариство "Уманьавтодор", вул. Жовтневої революції 27, м. Умань, Уманський район, Черкаська область,20300

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Продімпекс", пр-т Перемоги, 129, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про визнання договору недійсним

Суддя Л.М.Лавриненко

Представники сторін:

позивач: не з"явився

відповідач: Раков А.А. - директор

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 18/11 від 18.11.2007 року.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач при укладенні договору навмисно ввів позивача в оману щодо обставин , які мають істотне значення при вчиненні вказаного правочину , так як мало місце змовчування відповідача фактичної відсутності на ВАТ «Азовське хлібоприймальне підприємство» належних йому 1570 тн пшениці 4 класу на загальну суму 989100 грн , які він ( тобто Відповідач) відповідно до п.3.1 договру як продавець продає позивачу на умовах франко-склад ( EXW, Інкотермс 2000р) ВАТ „Азовське ХПП”.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 734450 від 25.12.07р., № 734292 від 14.12.07р., № 703864 від 29.11.07р., але жодного разу повноважного представника в судове засідання не направив, витребовані судом документи не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні надав клопотання про відмову здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та заявив усне клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів, яке задоволено судом.

В поданому письмовому поясненні відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючиь на те, що зобов»язання по договору ним були виконані в повному обсязі.

Також представником відповідача було надано письмову заяву про застосування строку позовної давності, в якій відповідач посилається на закінчення строку подання позову про визнання договору від 18.11.2004 року № 18/11 недійсним та просить у зв»язку з цим застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в позові. Дана заява була прийнята судом.

Ухвалою суду, сторони були попереджені, що не з’явлення в судове засідання повноважних представників сторін не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Рішення приймається за наявними у справі документами на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд доходить висновку , що позовні вимоги позивача є безпідставні і задоволенню не підлягають з наступних підстав:

18 листопада 2004 р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 18/11, у формі єдиного письмового документу, який підписаний уповноваженими керівниками сторін та скріплений печатками.

Відповідно до умов договору відповідач ( продавець ) взяв на себе зобов»язання продати та передати на умовах франко-склад (EXW, Інкотермс 2000 р) ВАТ Азовський ХПП - шляхом оформлення на Покупця оригінала складської квитанції, картки аналізу зерна, видаткової та податкової накладних, а позивач ( покупець) прийняти та оплатити зерно протягом 3-х банківських діб з моменту отримання рахунку та копії складської квитанції, виписаної на ім»я покупця.

Пунктом 1.1 договору сторонами встановлена ціна, обсяги та найменування товару, а саме: пшениця 4 кл., в кількості 1570 тн, ціною 630 грн. за тону, всього на суму 989 100 грн. (з ПДВ).

Строк поставки товару по договору ( п.3.3 договору) сторонами було визначено до 18.11.04р.

Умови , визначені сторонами в договорі купівлі-продажу № 1811 від 18.11.2004р. не протирічать вимогам чинного законодавства.

Позивач просить визнати цей договір недійсним, посилаючись на те, що відповідач під час укладання договору купівлі - продажу № 18/11/04 від 18.11.2004 р. навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення при вчиненні вказаного правочину, так як мало місце замовчування відповідачем фактичної відсутності на ВАТ ?Азовське хлібоприймальне підприємство? 1570 тн пшениці 4 класу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав копію з копії акту № 31-21/045 від 14.04.2005 р. документальної ревізії окремих питань фінансово –господарської діяльності ВАТ ?Азовське ХПП? за період з 01.01.2004 р. по 02.03.2005 р., проведеної уповноваженими представниками контрольно-ревізійного відділу в Джанкої та в Джанкойському районі.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків, в зв’язку з чим законодавець встановив загальні вимоги для чинності правочину ст..203 ЦК України, а саме: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як встановлено судом, умовами договору купівлі-продажу було передбачено, що відповідач продає пшеницю на умовах Франко –склад ?Азовське ХПП? (EXW Інкотермс 2000 р.).

Правила Інкотермс чітко визначають та спрощують сторонам при укладанні договору порядок розподілу обов?язків при виконанні договору та віднесення на конкретну сторону комерційних витрат.

Так, зокрема термін EXW (?франко - завод?) у визначенні Правил Інкотермс 2000 р. визначає обов?язок продавця щодо передачі товару в розпорядження покупця на своєму підприємстві або в визначеному місці (наприклад складі) та при цьому передбачає понесення покупцем всіх витрат та ризиків у зв?язку з перевезенням товару з місця передачі до місця призначення.

Посилання в договорі на вищезазначене правило Інкотермс з визначенням місця передачі товару ?Азовське ХПП? не означає, що товар (пшениця), належний до передачі за договором на момент укладення договору, повинен був знаходитись в місці передачі –Азовському ХПП. При цьому продавець не позбавлений права для належного виконання договірних зобов?язань доставити договірний товар в місце передачі після укладення договору, оскільки в договорі не зазначено, що предметом договору є індивідуально визначений товар, який на момент укладення договору знаходиться на складі Азовського ХПП.

Також ст. 24 Закону України „Про зерно та ринок зерна в Україні” встановлено, що власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна на зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. Статтями 37, 40 вказаного Закону також встановлено, що до складських документів про прийняття зерна віднесено складську квитанцію, істотні дані якої встановлюються Кабінетом Міністрів України. Наказом Мінагрополітики України від 27.06.2003 N 198 "Про затвердження Положення про обіг складських документів на зерно" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.07.2003 N 605/7926) введено в обіг складські документи на зерно для суб'єктів зберігання зерна всіх форм власності.

Так, ч.1 ст. 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме контракту №18/11-04 від 18.11.2004 року, укладеного між відповідачем по справі та ТОВ “Крим Агро Трест”, останній зобов’язався передати відповідачу пшеницю продовольчу врожаю 2004 року на умовах EXW ФРАНКО-ЕЛЕВАТОР ВАТ Азовський ХПП Кримської області, в кількості 1570 метричних тон, в зв’язку з чим було виписана складська квитанція серії АБ № 018288 № 185 від 18.11.2004 року щодо переоформлення з ТОВ “Крим Агро Трест” пшениці 4 кл. в кількості 1570 тн. та передано на зберігання до ВАТ Азовське ХПП»від ТОВ “Продімпекс”, на підставі договору № 49 на зберігання сільськогосподарських культур від 18.11.04р., який було укладено між ТОВ “Продімпекс” та ВАТ Азовське ХПП».

Оскільки Азовське ХПП є фактично зерновим складом, та укладення між відповідачем та Азовським ХПП договору № 49 від 18.11.2004 року зберігання сільськогосподарських культур, та виписка складської квитанції ВАТ «Азовське хлібоприймальне підприємство» свідчить про прийняття на зберігання від відповідача зерна пшениці 4 класу в кількості 1570 тон.

Відповідно до п.3.1 та п.3.2 договору № 1811 купівлі-продажу та умов EXW Інкотермс 2000 р. “франко-завод” , згідно складської квитанції серії АБ №018289 №186 від 18.11.2004 року, копія якої додана до матеріалів справи, було переоформлено з відповідача на зберігання Азовському ХПП від ВАТ “Уманьавтодор” аналогічну кількість пшениці 4 кл.

Факт передачі відповідачем позивачеві пшениці 4 кл. в кількості 1570 тон також підтверджується видатковою накладною № РН-0000148 від 18.11.04р.. копія якої додана до матеріалів справи.

Позивачем платіжним дорученням № 3600 від 18.11.2004 року проведена оплата в сумі 989 100 грн. на рахунок ТОВ “Продімпекс” за пшеницю.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем вжито заходів щодо виконання умов купівлі-продажу пшениці 4 кл., встановлених сторонами договором № 18/11 від 18.11.2004 року.

Враховуючи вищенаведене суд доходить висновку , що укладений між сторонами договір № 1811 купівлі-продажу від 18 листопада 2004р. відповідає вимогам частин 1-5 ст. 203, ст.ст.655, 656 Цивільного кодексу України.

Статтею 230 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин визнається недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 229 Цивільного кодексу України істотне значення має природа правочину, права та обов?язки сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не надав належних доказів та не довід суду, що відповідач умисно діяв щодо заперечення або замовчування обставин, які мали істотне значення в момент укладення договору купівлі-продажу №18/11.

Згідно до п. п. 1.3,.1.11 Положення про обіг складських документів на зерно, складська квитанція є бланком суворої звітності , виписується складом одночасно з прийняттям зерна на зберігання. Відповідно до п.1.19, 1.20. вказаного Положення після заповнення реквізитів складського документа на зерно, реєстрації його у Реєстрі складських документів на зерно з присвоєнням порядкового номера, один примірник оригіналу заповненого бланка складського документа передається поклажодавцеві або вповноваженій ним особі, а другий залишається на складі. Поклажодавець чи вповноважена ним особа на підтвердження отримання складського документа ставить власний підпис у Реєстрі складський документів на зерно, що ведеться зерновим складом.

Копія копії акту від 14.04.2005 р. № 31-21/045 документальної ревізії окремих питань фінансово –господарської діяльності в ВАТ ?Азовське ХПП? за період з 01.01.2004 р. по 02.03.2005 р. не може бути прийнято до уваги судом як доказ обґрунтованості позовних вимог, оскільки ревізія проводилась на підставі вилучених звітів про рух та переміщення зерна. Документи ж первинного обліку, такі як складські квитанції , які згідно п. п. 3.3,3.5 Положення повинні зберігатись на складі, та реєстри складських квитанцій, в процесі ревізії не досліджувались.

Недоліки у веденні складського обліку ВАТ ?Азовсьске ХПП? не може бути доказом вини відповідача, та підставою для визнання договору недійсним.

Копія довідки, виданої начальником Держхлібінспекції АР Крим також не є належним доказом введення позивача відповідачем в оману при укладенні договору, оскільки в ній зазначено , що позивачем придбано у відповідача по договору № 1811 від 18.11.04р. 1570 т пшениці 4 класу врожаю 2004р. , видана складська квитанція на зерно № 186 від 18.11.04р. серії АБ № 018289,лабораторією виписана карта аналізу зерна № 76 від 18.11.04р. з показниками якості.

При розгляді справи судом встановлено факт придбання відповідачем у ТОВ «КримАгроТрест» пшениці 4 класу в кількості 1570 тон, та факт виконання відповідачем взятих на себе зобов»язань по договору купівлі-продажу № 1811 від 18.11.04р. щодо передачі пшениці 4 класу в кількості 1570 тон.

Відсутність факту введення відповідачем позивача в оману свідчить і факт проведення позивачем оплати договірного товару, після одержання ним складської квитанції, як і передбачено умовами договору.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 216, 228, 230, 236, 655, 656 Цивільного кодексу України, ст. 206, 207 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Суддя Л.М. Лавриненко

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 17.01.08р.

Суддя Л.М. Лавриненко