ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Відкритого акціонерного товариства

"Рівнеголовпостач"

на рішення                                         господарського суду Рівненської області

від 04.07.2007 року

та на постанову                                         Львівського апеляційного

господарського суду від 12.12.2007р.

у справі                                                  №17/161

господарського суду                              Рівненської області

за позовом                                                  Відкритого акціонерного товариства

"Рівнеголовпостач"

до                                                            Товариство з обмеженою відповідальністю

"Укрдім"

про          визнання договору дійсним

за участю представників:

позивача –          Запорожця І.А.

відповідача -                                         не з"явились

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Рівнеголовпостач»звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдім»про визнання дійсними змін до договору купівлі-продажу від 07.09.2006 року, викладені в листі №10-426 від 24.10.2006 року.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 04.07.2007 року (суддя Пєтухова М.Г.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 року (судді: Бойко С.М., Бонк Т.Б., Марко Р.І.), в задоволенні позову відмовлено.

Рішення та постанова судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачем не надано доказів виконання запропонованих листом від 24.10.2006 року змін порядку розрахунків до договору купівлі-продажу від 07.09.2006 року. Також позивачем не доведено ухилення відповідача від їх нотаріального посвідчення, в зв»язку з чим відсутні підстави для визнання таких змін до договору дійсними відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України.

Не погоджуючись з постановленими у справі судовими актами, Відкрите акціонерне товариство «Рівнеголовпостач»звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових актів.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або, виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 07.09.2006 року між ТОВ “Укрдім” (продавець) та ВАТ “Рівнеголовпостач” (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, БОС, будинок № 233, 1-й поверх, загальною площею 594 кв.м., який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Киселюк О.В. та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 07.09.2006р.

Відповідно до п.2.1 договору вартість нежитлового приміщення складає 1 850 000 грн., що на момент укладання договору становить 366 336 дол. США по курсу Національного банку України.

Розділом 3 договору сторони визначили порядок розрахунків за придбаний об’єкт, яким передбачили, що покупець проводить попередню оплату в сумі 550 000 грн. до укладання договору, але не пізніше його нотаріального посвідчення (п.3.1.1.). Решту суми в розмірі 1 300 000 грн. покупець зобов»язався перераховувати на розрахунковий рахунок продавця згідно наступного графіку: до 05.09.2006р. –750 000 грн.; до 29.09.2006р. - 183 000 грн.; до 30.10.2006р. –183 000 грн.; до 29.11.2006р. –184 000 грн.. (п.3.1.2).

Відповідач частково виконав свої зобов»язання, перерахувавши позивачу 03.11.2006 року лише 15 000 грн., що підтверджується рішенням господарського суду Рівненської області від 27.11.2006р. у справі №17/297 за участю цих же сторін.

Позивач звернувся до відповідача з листом №10-426 від 24.10.2006р. про встановлення іншого порядку розрахунків неоплаченої частини вартості майна, а саме: 70 000 грн. до 26.10.2006р. та 480 000 грн. в першому кварталі 2007р. Вказаний лист погоджений обома сторонами та засвідчений їх печаткою.

В зв»язку з наведеним позивач звернувся до суду про визнання дійсними змін до договору купівлі-продажу від 07.09.2006 року в частині зміни строків розрахунків, викладених в листі від 24.10.2006 року.

Позивач вважає, що статтею 220 ЦК України закріплені імперативні положення щодо підстав для визнання правочину дійсним, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення змін до договору про строки здійснення розрахунків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, вказав, що позивачем не надано суду доказів виконання листа №10-426 від 24.10.2006р. сторонами, що є умовою для визнання правочину дійсним в силу ч.2 ст.220 ЦК України.

Крім того, судами попередніх інстанцій не прийнято доводів позивача про оплату ним 15000 грн. на виконання листа №10-426 від 24.10.2006р., оскільки даний факт спростовано рішенням господарського суду Рівненської області від 27.11.2006р. у справі №17/297, яким встановлено, що така оплата здійснена на виконання п.3.1.2 договору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Місцевий та апеляційний господарський суд, зважаючи на направлення позивачем пропозиції про нотаріальне посвідчення листа від 24.10.2006 року лише 23.04.2007 року встановили, що позивачем не доведено ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірних змін до договору.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

Статтею ст.220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору невимагається.

З огляду на не доведення позивачем підстав для визнання договору дійсним, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Рівнеголовпостач».

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Твердження касаційної скарги про те, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів необґрунтовані, прийняті при неповному з’ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, прийняте рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Рівнеголовпостач" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 04.07.2007 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2007р. у справі №17/161 залишити без змін.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

О.А. Подоляк