Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2008 р. Справа № 44/439-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л.В., суддя Білоконь Н.Д., суддя Сіверін В.І.

при секретарі Євтушенкові В.В.

за участю представників сторін:

позивача - Таран Н.М., довіреність № 01-62 юр./5763 від 18.10.2007 р.

відповідача - Оліма О.В., довіреність без номера від 21.02.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 73 Х/1-14) на рішення господарського суду Харківської області від 24.12.07 по справі № 44/439-07

за позовом акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків

до приватного виробничого підприємства "Харківенергоспецремонт", смт. Комсомольське Зміївського району Харківської області

про повернення майна

встановила:

Акціонерне товариство "Харківобленерго" подало до господарського суду Харківської області позов про зобов"язання приватного виробничого підприємства "Харківенергоспецремонт" повернути позивачеві згідно з укладеним сторонами договором оренди № 84 від 01.01.2001 р. трансформатор зварювальний ТДМ-503У, інв. № 101682, плуг ПН-2-25 інв. № 101679.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.12.2007 р. у справі № 44/439-07 (суддя Дюкарєва С.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права та неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що в порушення статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок місцевого господарського суду не грунтується на повному, об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, зокрема позивач зазначає на те, що він надавав суду першої інстанції належним чином завірену копію акта приймання-передачі майна від 18.11.2004 р., з якого вбачається лише часткове повернення відповідачем майна, переданого йому по договору оренди обладнання від 01.01.2001 р. № 8, тоді як решта обладнання -трансформатор зварювальний ТДМ-503У, плуг ПН-2-25 залишилось у відповідача.

- 2 -

На думку позивача, оскільки відповідач продовжував користуватися спірним майном після закінчення строку дії договору оренди від 01.01.2001 р. № 8 та позивач не надсилав заперечень проти цього протягом одного місяця після закінчення строку дії договору відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України строк дії цього договору продовжився на той самий строк та на тих самих умовах до 31.12.2005 р.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін та перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

01.01.2001р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди обладнання № 84, згідно з умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у користування обладнання згідно з додатком № 1, який є невід’ємною частиною договору.

З додатку № 1 вбачається, що відповідачу було передано трансформатор зварювальний ТДМ-503У, інв.№ 101682, плуг ПН-2-25 інв. № 101679 та верстат токарно-гвинторізний.

Факт приймання відповідачем обладнання в оренду підтверджується актом приймання-передачі, підписаного сторонами 02.01.2001р., та не заперечується відповідачем.

Згідно п. 1.3 договору оренди обладнання передається у користування з 01.01.2001р. до 31.12.2003р.

Листом № 15-58/21 від 14.05.2002р. позивач повідомив відповідача про розірвання договору оренди обладнання № 84 від 01.01.2001 р. та зазначив на необхідність повернення обладнання у строк до 16.05.2002р. Відповідач не заперечував проти розірвання договору, що вбачається з переписки сторін.Тому договір оренди обладнання № 84 від 01.01.2001 р. припинив свою дію 14.05.2002 р., у зв"язку з його розірванням за згодою сторін.

Відповідач по акту приймання-передачі від 18.11.2004 р. повернув позивачу верстат токарний гвинторізний, але до теперішнього часу не повернув позивачеві решту обладнання, передану по договору оренди № 84, а саме: трансформатор зварювальний ТДМ-503У, інв.№ 101682, плуг ПН-2-25 інв. № 101679.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач як на правове обґрунтування позовних вимог посилається на статті 526 та 785 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.Статтею 613 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор вважається таким, що

- 3 -

прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогами забрати спірне обладнання за актами приймання-передачі, у зв"язку з розірванням договору оренди обладнання № 84 від 01.01.2001 р., що підтверджується наявними у матеріалах справи листами відповідача № 5 від 19.10.2004 р., № 11 від 06.12.2004 р., № 1 від 04.04.2005 р. Отримання цих листів позивачем підтверджується копіями поштових квитанцій та повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 27-32) та не заперечується останнім.

Відповідач зазначеними листами повідомляв позивача про те, що, у зв"язку із розірванням договору оренди обладнання № 84 від 01.01.2001 р. він звільнив приміщення, а передане по цьому договору обладнання ним відключено та поставлено на склад для подальшої здачі.Також відповідач просив позивача прийняти спірне обладнання у найкоротший строк, у зв"язку з тим, що його охорону буде знято.

Однак, незважаючи на отримання пропозицій відповідача прийняти спірне майно позивач не здійснив жодних дій, спрямованих на прийняття або на відмову від прийняття трансформатора зварювального ТДМ-503У, інв.№ 101682 та плуга ПН-2-25 інв. № 101679 .

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, у зв"язку з тим, що позивач не відповідав на пропозиції відповідача прийняти спірне майно, його охорону було знято, на даний час спірне майно у нього відсутнє, і у відповідача немає ніяких відомостей щодо його місця перебування.

Тому, зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог через їх необгрунтованість.

Крім того, щодо позовних вимог у даній справі минув строк позовної давності.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 цієї статті передбачено, що за зобов"язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки пунктом 2.2. договору оренди обладнання від 01.01.2001 р. № 84 передбачено обов"язок відповідача повернути майно протягом двох днів після закінчення строку дії цього договору, а договір було розірвано сторонами 14.05.2002 р. позивач повинен був дізнатися про порушення свого права після неповернення цього майна відповідачем 16.05.2002 р. Тому строк позовної давності почався 16.05.2002 р. та сплив 16.05.2005 р., тоді як позовну заяву подано 06.11.2007 р., тобто з пропущенням цього строку.

З огляду на наведене місцевий господарський суд невірно послався в оскаржуваному рішенні на те, що позивач дізнався про порушення свого права на спірне майно під час проведення у 2006 р.інвентаризації майна на підприємстві, та у зв"язку з цим дійшов неправильного висновку про те, що строк позовної давності не пропущено.

Безпідставними є посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що оскільки відповідач продовжав користуватися спірним майном після закінчення строку дії

- 4 -

договору оренди від 01.01.2001 р. № 8, а позивач не надсилав заперечень проти цього протягом одного місяця після закінчення строку дії договору відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України строк дії цього договору продовжився на той

самий строк та на тих самих умовах до 31.12.2005 р.

Як вже було зазначено договір оренди обладнання № 84 від 14.05.2002 р. було розірвано за згодою сторін за пропозицією позивача, викладену в листі № 15-58/21 від 14.05.2002 р. та відповідач у зв"язку з розірванням договору звертався до позивача з пропозицією прийняти спірне майно.

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач у відзиві на позовну заяву просив застосувати строк позовної давності.

Позивач просив місцевий господарський суд визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та поновити його, посилаючись, що строк пропущено через те, що відсутність спірного майна було виявлено його представниками лише під час проведеної 30.06.2006 р. позапланової інвентаризації, у зв"язку з чим 05.10.2006 р. відповідач звернувся до начальника Зміївського РВ УМВС України в Харківській області із заявою щодо проведення перевірки та розшуку осіб, винних у його розкраданні. Як вказує відповідач лише 08.06.2007 р. на його адресу надійшов лист № 3940 від 31.05.2007 р. від Зміївського РВ УМВС України в Харківській області із постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, у зв"язку з чим він був змушений звернутися до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Однак наведені в клопотанні причини пропуску строку позовної давності не можуть вважатися поважними, оскільки, як вже було зазначено вище, відповідач повинен був дізнатися про порушення свого права на спірне майно 16.05.2002 р., на пропозиції відповідача прийняти це майно не відповідав, заходів щодо прийняття цього майна не вживав та інвентаризацію провів лише 30.06.2006 р., тобто вже після більш як 4 років від дати, коли майно повинно було бути йому повернуто за договором.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв"язку з чим оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 33, 43, 99, 101, 103-105 господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 24.12.2007 р. у справі № 44/439-07 залишити без змін.

Постанову складено в повному обсязі 25.02.2008 р.

Головуючий суддя (підпис) Слюсарева Л.В.

Суддя (підпис) Білоконь Н.Д.

Суддя (підпис) Сіверін В.І.