ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2008 р.

№ 5/556-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Виробничого сільськогосподарського кооперативу ім.Браташа

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2007

у справі

№5/556-07господарського суду Сумської області

за позовом

ЗАТ “Линовицький цукрокомбінат “Красний”

до

Виробничого сільськогосподарського кооперативу ім.Браташа

про

стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:

Литвиненко О.М. –за довіреністю від 19.09.2007

відповідача:

Лук’янцев М.І. –за довіреністю від 05.03.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області від 11.10.2007р. (суддя Резниченко О.Ю.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. (судді Афанасьєв В.В. –головуючий, Бухан А.І., Шевель О.В.), позов задоволено частково; стягнуто з Виробничого сільськогосподарського кооперативу ім.Браташа на користь ЗАТ “Линовицький цукрокомбінат “Красний” 52110,25грн. основого боргу, 521,09грн. витрат по сплаті державного мита та 90,53грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в іншій частині позову відмовлено.

Відповідач в касаційній скарзі просить скасувати рішення місцевого і постанову апеляційного господарських судів та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить постанову залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.02.2004р. між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу №0306/1, за умовами п. 1.1. якого позивач зобов‘язався продати, а відповідач прийняти матеріально-технічні ресурси (товар) і сплатити кошти за нього на розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до п. 2.2 договору оплата за товар здійснюється передплатою згідно наданого рахунку або по факту поставки, що обумовлено прейскурантом.

Протягом березня-квітня 2006р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 55250грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме накладними №515 від 24.03.2006р., №40 від 25.04.2006р. та довіреностями, копії яких долучені до матеріалів справи. Відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 3139,75грн., у зв’язку з чим заборгованість відповідача за поставлений товар (цукор, мішки, посівні одиниці) склала 52110,25грн.

При цьому судами встановлено, що поставка за накладними здійснювалася не за договором купівлі-продажу №0306/1 від 20.02.2004р., як зазначає в позовній заяві позивач, а по усній домовленості за накладними №515 від 24.03.2006р., №40 від 25.04.2006р. та довіреностями, долученими до матеріалів справи.

За загальними положеннями цивільного законодавства зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав і обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Із змістом зазначеної норми кореспондуються і приписи статті 174 Господарського кодексу України

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини неналежного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті поставленого договору, та з урахуванням вказаних норм законодавства дійшли законного і обґрунтованого висновку, що сума боргу в розмірі 52110,25грн. доведена позивачем на підставі вказаних вище доказів.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних, інфляційних та пені, суди попередніх інстанцій встановили безпідставність позовних вимог в цій частині, у зв’язку з чим в позові частково відмовили. За змістом касаційної скарги в частині відмови в задоволенні позовних вимог судові рішення не оскаржені.

За змістом статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція переглядає у касаційному порядку судові рішення на підставі встановлених фактичних обставин справи і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна інстанція лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідач в касаційній скарзі посилається на неврахування судами попередніх інстанцій тієї обставини, що в діях ВСК ім.Браташа щодо порушення зобов’язання відсутня вина у зв’язку з несприятливими умовами. Однак, колегія вважає доводи скарги в цій частині безпідставними, оскільки вони були викладені скаржником також в апеляційній скарзі. Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження відповідача зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи, на їх підтвердження не надано, відповідно до ст.ст.33, 36 ГПК України, доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що суперечить вимогам статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. у справі №5/556-07 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький