Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06"лютого 2008 р. Справа № 49/445-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., судді Лащенко Л.Д., Кравець Т.В.

при секретарі Андросовій О.В.

за участю представників сторін:

позивача – предст. Оганян Л.А. ( дов. № 01-62юр/4239 від 03.08.2007 р.)

відповідача –не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у м. Харкові апеляційну скаргу (вх. № 3926 Х/2-6) відповідача, Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Хлібна база №84»на рішення господарського суду Харківської області від 13.12.07 р. по справі № 49/445-07.

за позовом: АК «Харківобленерго», м. Харків

до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Хлібна база № 84», с. Ватутіне, Нововодолазького району Харківської області

про стягнення 472,69 грн.

встановила:

Позивач звернувся до господарського суду Харківської обл. з позовною заявою про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 472,69 грн. яка нарахована ним у травні 2005 і складається з 411,08 грн. індексу інфляції та 61.61 грн. – трьох відсотків річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.12.2007 р. (суддя Кононова О.В.) та ухвалою господарського суду Харківської області від 24.12.2007 р. про виправлення описки, допущеної при виготовленні резолютивної частини рішення від 13.12.2007 р. по справі № 49/445-07, позов задоволено. Стягнуто з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Хлібна база №84»на користь Акціонерної компанії «Харківобленерго»- 61,61 грн. –трьох відсотків річних, 411,08 грн. –інфляційних, 102 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2007 р. по даній справі та прийняти нове судове рішення, яким в позові АК»Харківобленерго»відмовити в повному обсязі; витрати по слуханню даної справи у суді покласти на позивача, посилаючись на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує наступним. Щодо порушення судом норм процесуального права, то, на думку апелянта, судом порушено статтю 4-2 ГПК України, оскільки при розгляді даної справи була порушена процесуальна рівність сторін, а саме розгляд справи відбувся за відсутності сторони, належним чином повідомленої про час і місце слухання справи. 12.12.2007 р. у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд оголосив перерву до 13.12.2007 р. до 11-00 год. Проте, суд не зазначив, що перерва була оголошена саме для оголошення резолютивної частини рішення по даному спору. Відповідач повідомив суд, що на оголошенні 13.12.2007 р. резолютивної частини рішення присутнім бути не зможе, бо в цей час буде зайнятий в іншому судовому процесі. Але, 13.12.2007 р. судом не тільки було оголошено рішення, а і знову розглядалися вимоги позивача, досліджувалися матеріали справи, заслуховувалися пояснення позивача. Щодо порушення судом норм матеріального права, то, на думку апелянта, позивач в порушення статті 530 Цивільного кодексу України, не пред’явив відповідачеві ніякої вимоги про сплату боргу, у зв’язку з чим не довів, з якого моменту у нього виникло право на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Сума, яка вказана у пред’явленому позивачем відповідачу рахунку № 58149 на оплату спірної заборгованості не співпадає з сумою позову. Крім того, апелянт вважає, що ні Закон України «Про виконавчу службу»ні жодний інший законодавчий акт не надає право кредитору окремо від виконавчого провадження застосовувати до боржника будь які санкції.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційний суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2007 р. залишити без змін. При цьому, позивач вказує, що рахунок № 58149 виставлено ним на більшу суму, ніж та на яку заявлено позов, так як річні та інфляційні, які зазначені в ньому, нараховані на заборгованість несплачену за двома рішеннями суду, а саме –по справі № 17/15-02 від 10.09.2002 р. та по справі № 33/63-05 від 03.01.2006 р. Але, заборгованість, яка підлягає до стягнення відповідно до рішення господарського суду Харківської області по справі № 17/15-02 від 10.09.2002 р. вийшла за межі загального строку позовної давності, тому позивач мав звернутись до суду з позовом на частину заборгованості зазначеної в рахунку № 58149 за травень 2005 р., а саме 472,69 грн., яка складається з трьох відсотки річних - 61.61 грн. та індексу інфляції - 411,08 грн. нарахованих відповідачу за невиконання рішення суду у травні 2005 року. Крім того, позивач спростовує твердження відповідача щодо недійсності договору № 058-149 від 28.12.1998 р., посилаючись на пункт 16 вказаного договору, яким передбачено, що «цей договір укладається на строк до 31.12.1999 р., набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд». Отже, позивач вважає, що за відсутності таких заяв з боку сторін договір продовжено на 2007 р. Оскільки, заборгованість по спожитій електроенергії та застосовані судом до боржника за неналежне виконання грошового зобов’язання санкції у вигляді пені, 3% річних, індексу інфляції, витрати пов’язані з слуханням справи у суді не були сплачені відповідачем у травні 2005 року, позивач - АК «Харківобленерго»на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нараховує відповідачу три відсотки річних та індекс інфляції за невиконання рішення суду.

Відповідач у судове засідання Харківського апеляційного господарського суду не з’явився, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, докази повідомлення відповідача про час і місце слухання апеляційної скарги залучені до матеріалів справи. За таких обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу відповідача за наявними у матеріалах справи доказами і поясненнями наданими відповідачем.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, перевіривши надану в рішенні суду їх юридичну оцінку, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача апеляційний суд встановив, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволення, прийняте господарським судом Харківської обл. рішення підлягає скасуванню, позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів зокрема шляхом:

1)          визнання права;

2)          визнання правочину недійсним;

3)          припинення дії, яка порушує право;

4)          відновлення становища, яке існувало до порушення;

5)          примусове виконання обов’язку в натурі;

6)          зміна правовідношення;

7)          припинення правовідношення;

8)          відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9)          відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10)          визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідного органу їхніх посадових осіб і службових осіб;

Порядок подання позову до господарського суду регулюється Розділом V 111 Господарського процесуального кодексу України, стаття 54 ГПК України визначає форму і зміст позовної заяви та зобов’язує позивача викласти у позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначити докази, що підтверджують позов; послатися на законодавство, на підставі якого подається позов; надати обґрунтований розрахунок суми що стягується чи оспорюється.

За змістом поданої позивачем позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 472 грн. 69 коп. Такий борг відповідача визначений позивачем самостійно, без будь –яких первинних документів які б підтверджували виконання позивачем у травні 2005 року будь –якого зобов’язання перед відповідачем і невиконання відповідачем свого обов’язку по оплаті прийнятого від позивача зобов’язання. Склад боргу (боргове зобов’язання) позивач визначає як 3% річних –61 грн. 61 коп. та індекс інфляції –411 грн. 08 коп. Підставу виникнення боргу позивач за змістом позовної заяви визначає таким чином: - «Правомірність нарахування суми основного боргу за прострочку виконання якого нараховані індекс інфляції, 3% річних, підтверджується рішенням господарського суду Харківської обл. від 22.12. 2005 року № 33163-05, яким вказана сума основного боргу стягнена з відповідача у сумі 24 180 грн. 91 коп. (ее-20 150,76 грн; ПДВ –4 030 грн. 15 коп.)». У якості доказу, що підтверджує наявність у відповідача грошового зобов’язання перед позивачем у травні 2005 року позивач до позовної заяви додає Рішення господарського суду Харківської обл. по справі № 33163-05 від 22.12 2005 року.

Як свідчать надані позивачем в обґрунтування позовної заяви докази дійсно господарським судом Харківської області у 2005 році була розглянута справа № 33/163-05 за позовом АК «Харківобленерго»до ДП ДАК «Хліб України»«Хлібна база №84»про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання договірних обов’язків. По вказаній справі було ухвалено рішення від 22.12.2005 р., яким з відповідача - ДП ДАК «Хліб України»«Хлібна база № 84»було стягнуто за період з 01.04.2002 року по 31.04.2005 року: - 24180,91 грн. вартості спожитої електроенергії, її складових та ПДВ (податку на додану вартість); інфляційні нарахування -11886,60 грн. за період з квітня 2003 р. по березень 2005 р.; три відсотки річних –2414,39 грн. за період з травня 2003 р. по квітень 2005 р. Також рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2005 р. ДП ДАК «Хліб України»«Хлібна база № 84»була надана відстрочка виконання рішення суду строком на один рік. Рішення є чинним (а.с. 26-27). 03 січня 2006 року на виконання прийнятого судом рішення господарським судом Харківської обл. був виданий наказ на примусове виконання прийнятого судом рішення з відстрочкою його виконання на один рік тобто до 26.12.2006 року.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Нововодолазького РУЮ Харківської області від 26.09.2007 р., на підставі поданої 26.09.2007 року позивачем заяви від 26.09.2007 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виданого господарським судом Харківського області наказу № 33/163-05 від 03.01.2006 р., про стягнення боргу з ДП ДАК «Хліб України»«Хлібна база № 84»на користь АК «Харківобленерго»на загальну суму 40281,87 грн. ( а.с. 48-а) та запропоновано відповідачу у строк до 03.09.2007 року добровільно виконати рішення суду. Докази, які б свідчили про здійснення примусового виконання державним виконавцем рішення суду по справі 33163-05 позивачем суду не надані.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 472 грн. 69 коп., виходив з того, що господарським судом по справі № 33/163-05 був встановлений факт наявності грошової заборгованості відповідача перед АК «Харківобленерго»у розмірі 24 180,91 грн. та оскільки відповідач не надав доказів припинення виконання зобов’язання яке виникло у період до 01.05.2005 року, тому грошова вимога про стягнення з відповідача 411,08 грн. інфляційних витрат та 61,61 грн. трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов’язання у травні 2005 року підлягає задоволенню.

Проте, судова колегія не може погодитись з таким висновком господарського суду, виходячи із наступного.

Статтею 509 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Стаття 510 Цивільного кодексу України встановлює, що сторонами у зобов’язанні є боржник і кредитор.

Частина 3 вказаної статті передбачає, що якщо кожна із сторін у зобов’язанні має одночасно і права і обов’язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов’язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За змістом вказаної статті Цивільного кодексу України, якщо позивач вважає, що у травні 2005 року у зв’язку з виконанням позивачем (кредитором) будь-якої певної дії по передачі майна, роботи, послуги і таке інше відповідачу, відповідач став його боржником, то у змісті позовної заяви, як того вимагає стаття 54 ГПК України позивач повинен був би викласти, який саме свій обов’язок боржника за зобов’язанням він виконав (у даному випадку передав електроенергію), а відповідач прийняв виконане боржником, а свій обов’язок по оплаті не виконав і відповідно набрав статус боржника відносно позивача у невиконаному зобов’язанні. Посилання на такі обставини в позовній заяві відсутні. Розмір боргових зобов’язань сторін, які виникли у травні 2005 року, на підставі укладеного договору ні в позовній заяві ні в розрахунку позовних вимог не викладені, відповідно суд не має можливості визначити розмір невиконаного відповідачем грошового зобов’язання за травень 2005 року та застосувати до боржника санкції передбачені ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України, а саме стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Щодо посилання позивача, як на підставу застосування до боржника відповідальності за порушення грошового зобов’язання, на рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішенням господарського суду Харківської області по справі № 33/163-05 встановлено, що відповідач ДП ДАК «Хліб України» «Хлібна база -84»у період з 01.04.2002 р. по 31.04.2005 р. не виконав свій обов’язок по укладеному між сторонами на постачання електроенергії договору, не сплатив в установлений строк кредитору грошову суму, чим порушив права позивача (кредитора). У відповідності до статті 1 ГПК України, статті 16 Цивільного кодексу України позивач звернувся за захистом свого порушеного права до господарського суду Харківської області і просив суд захистити його право кредитора, шляхом застосування до боржника заходів примусового виконання обов’язку по оплаті отриманого товару і застосування до боржника санкцій за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у тому числі шляхом застосування до боржника, який прострочив виконання свого обов’язку, положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Як свідчать надані позивачем докази, рішенням господарського суду по справі № 33/163-05 права позивача були захищені шляхом можливості застосування до боржника ( відповідача) заходів примусового виконання про що свідчить і виданий господарським судом наказ на примусове виконання. Разом з тим, судом з урахуванням становища боржника, судом була надана відстрочка примусового виконання рішення суду на один рік.

У зв’язку з набранням чинності судовим рішенням по справі № 33/163-05 між сторонами почали діяти нові правовідносини, які пов’язані не з виконанням зобов’язань за договором ( строками, порядком і таке інше), а інші правовідносини, які врегульовані не цивільним, а іншим законодавством України і пов’язані з виконанням (або відмовою від виконання) прийнятого судом рішення. Відповідно і наслідки невиконання судового рішення знаходяться за межами відносин, що регулюються цивільним законодавством (п.2 ст.1 Цивільного кодексу України «до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванню однієї сторони другій стороні … цивільне законодавство не застосовується…»).

Таким чином, позовні вимоги позивача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не відповідають діючому законодавству України, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та 49 ГПК України, витрати по сплаті державного мита та витрати н інформаційно –технічне забезпечення судового процесу, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст.1,16,509,510 Цивільного кодексу України ст.ст. 54, 99,101, ч.2 ст.103, п.п. 2, 4, ч. 1 ст.104, ст.105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одноголосно,-

постановила :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Хлібна база №84» задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 13,12.2007 р. по справі № 49/445-07 скасувати та прийняти нове рішення.

В позові відмовити повністю.

Стягнути з АК «Харківобленерго»на користь ДП ДАК «Хліб України»«Хлібна база №» державне мито у сумі 51 грн., сплачене за подання апеляційної скарги.

Господарському суду видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Лащенко Л.Д

Суддя Кравець Т.В.