ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2008 року Справа № 4/242

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. (доповідач)

суддів: Джихур О.В., Лисенко О.М.

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –Турчанов О.В., дов. № 45 від 22.11.2007р.;

відповідача – не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.112);

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу приватного підприємства “Л-Арт” м.Кіровоград

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 30.11.2007 року

у справі № 4/242

за позовом відкритого акціонерного товариства “Кіровоград-Авто”, м.Кіровоград

до приватного підприємства “Л-Арт”, м.Кіровоград

про стягнення 53 470 грн. 75 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, була оголошена вступна та резолютивна частина постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 30.11.2007р. (суддя Хильки Ю.І.) по справі № 4/242 за позовом відкритого акціонерного товариства “Кіровоград-Авто”, м.Кіровоград (далі –ВАТ “Кіровоград-Авто”) до приватного підприємства “Л-Арт”, м.Кіровоград (далі –ПП “Л-Арт”) про стягнення 53 470 грн. 75 коп. позов було задоволено та з відповідача на користь позивача було стягнено 45 123 грн. суми попередньої оплати, 451 грн. витрат по держмиту, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду Кіровоградської області мотивовано фактом несвоєчасного та неякісного виконання робіт відповідачем по виготовленню рекламної продукції за укладеним між сторонами договором; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.837, 840, 846, 853, 857, 859, 1212 ЦК України, ст.ст.179, 321 Господарського кодексу України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, його оскаржує в апеляційному порядку відповідач по справі –ПП “Л-Арт” м.Кіровоград, посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду, матеріалам, обставинам справи, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема:

- господарським судом порушено вимоги ст.ст.526, 527 ЦК України, ст..193 Господарського кодексу України, оскільки господарським судом не взято до уваги, що саме після виконання робіт позивачеві було надано акт приймання-передачі виконаних робіт, однак, всупереч п.2.1.3 договору позивач не вжив будь-яких заходів на підписання цього акту, отже, господарським судом необґрунтовано не застосовано ч.3 ст.219 Господарського кодексу України щодо зменшення розміру відповідальності або звільнення від відповідальності відповідача;

- господарським судом не прийнято до уваги, що згідно договору підряду № 24-11/06 на виконання підрядних робіт між позивачем та СПД Задорожним А.В., останній взяв на себе зобов’язання виконати монтаж та установку саме рекламних вивісок ПП “Л-Арт”, що підтверджується фактом участі СПД Задорожного А.В. при складенні актів від 14.03.2007р. та від 24.04.2007р.;

- господарським судом не прийнято до уваги, що позивачем не спростовується сам факт виконання робіт;

- господарським судом порушено вимоги ч.1 ст.853, ч.4 ст.853 ЦК України, оскільки до теперішнього часу позивач використовує частину рекламної продукції відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач по справі –ВАТ “Кіровоград-Авто” м.Кіровоград –проти її задоволення заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам закону, матеріалам, обставинам справи.

21.01.2008р. від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв’язку з неможливістю явки через відрядження керівника підприємства та необхідністю надати витребувані докази. Зазначене клопотання скаржника, на думку колегії суддів, задоволенню не підлягає, оскільки: по-перше, свідчить про факт належного повідомлення скаржника про час та місце судового засідання; по-друге, відповідач не є фізичною особою-підприємцем, а є приватним підприємством з певною штатною чисельністю працівників, тому відповідач не був позбавлений права уповноважити на участь у судовому засіданні будь-якого з працівників підприємства або звернення до фахівців в галузі права для надання юридичної допомоги; по-третє, витребувані ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.12.2007р. документи від скаржника (акт виконаних робіт, договір з усіма додатками –оригінали для огляду в судовому засіданні, довідка про зарахування державного мита) не перешкоджають розгляду справи за апеляційною скаргою, як і не перешкоджає розгляду справи неявка представника скаржника в судове засідання; вчетверте, суд апеляційної інстанції відповідно до ухвали від 25.12.2007р. не визнав обов’язковою явку представників сторін в судове засідання, а скаржник у апеляційній скарзі не заявляв будь-якого клопотання щодо огляду або витребування додаткових доказів відповідно до ст.ст.38-39 ГПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

19.09.2006р. між ВАТ “Кіровоград-Авто” м.Кіровоград (позивач по справі, “замовник” за договором) та приватним підприємством “Л-Арт” м.Кіровоград (відповідач по справі, скаржник, “виконавець” за договором) було укладено договір № 19/09/2006-1, відповідно до умов якого “замовник” доручає, а “виконавець” зобов’язується якісно, власними силами, в строк виконати роботи по виготовленню елементів оформлення автосалону за адресою: м.Кіровоград, вул.Генерала Родимцева, 123, згідно з переліком (п.п.1.1 розділу 1 договору).

Пунктом 1.2 розділу 1 договору сторони визначили, що конструкції виконуються згідно з затвердженими “замовником” дизайн-проектами, які є додатком № 1 до договору.

Розділом 2 договору № 19/09/2006-1 сторони передбачили, що “замовник” зобов’язаний оплатити роботу “виконавця” згідно з розділом 4 договору та підписати по закінченні робіт акт приймання-передачі виконаних робіт або надати мотивовану відмову від підпису акту (а.с.8-9).

Розділом 3 договору сторони встановили, що “виконавець” зобов’язаний виготовити конструкції за договором не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання від “замовника” суми передоплати та затвердження замовником макетів конструкцій; здійснити транспортування конструкцій до місця монтажу власними силами та за свій рахунок; “виконавець” надає гарантію на виготовлені конструкції строком 1 рік з моменту підписання акту виконаних робіт (п.п.3.1.1, 3.1.2, 3.2 розділу 3 договору).

Розділом 4 договору передбачено, що загальна вартість робіт за договором становить –45 123 грн. та оплата за договором здійснюється шляхом передоплати в розмірі 100% від уми договору, в строк не пізніше 5 банківських днів з моменту підписання договору.

Пунктом 7.1 розділу 7 договору сторони визначили, що факт виконання робіт за договором підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт, підписаним обома сторонами.

Слід зазначити, що п.1.3 розділу 1 договору сторони узгодили та визначили технічний опис конструкцій, розмір, конструктивні елементи. Докази узгодження макету конструкцій відповідно до п.1.2 розділу 1 договору (дизайн-проекти) відсутні в матеріалах справи, не надавались жодною із сторін в ході розгляду справи згідно зі ст. ст.32, 33, 36 ГПК України, але за платіжним дорученням № 97 десятого жовтня 2006р. (а.с.10) позивач здійснив передоплату за договором від 19.09.2006р. в сумі 45 123 грн., що підтверджується платіжним дорученням та актом звірки від 18.09.2007р. (а.с.10, 62). При цьому жодна із сторін не спростовує факт отримання 45 123 грн. за платіжним дорученням № 97 по договору від 19.09.2006р.

Отже, відповідно до п.3.1.1 договору строк виготовлення продукції –до 10.11.2006р. Щодо несвоєчасного затвердження макету (дизайн-проектів) згідно з п.п.1.2 розділу 1, п.п.3.1.1 розділу 3 договору відповідачем не надано жодного доказу в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, підтверджуючих факти несвоєчасного затвердження зі сторони позивача, такі докази відсутні в матеріалах справи, не надавались жодною із сторін при розгляді справи. Будь-які докази, підтверджуючи факт відвантаження продукції за договором від 19.09.2006р. № 19/09/2006-1 (накладні, довіреності та ін.) відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій відповідно до ст..33 ГПК України.

Листом від 28.04.2007р. (а.с.30-31; докази надсилання –а.с.33 – поштове повідомлення від 05.05.2007р.) відповідач направив на адресу позивача акт виконаних робіт без дати № 07-0000068. Як зазначено в листі від 28.04.2007р. самим відповідачем роботи за договором було виконано 28.11.2006р., тобто з простроченням –18 днів, ніж встановлено умовами договору.

14.03.2007р. комісією позивача за участю представника відповідача було складено акт (без номеру (а.с.66)). Зазначений акт не містить будь-яких посилань на договір № 19/09/2006-1 від 19.09.2006р., не містить найменувань рекламної продукції, посилань на будь-які ДСТ, більш того, висновки комісії щодо деформації рекламних вивісок не дають підстав для висновку, що деформація стосується саме продукції за договором № 19/09/2006-1, тоді як з акту звірки від 18.09.2007р., підписаного та оформленого у двохсторонньому порядку (а.с.62) вбачається, що між сторонами існували інші правовідносини, зокрема, акт № 07-00015 (а.с.35).

24.04.2007р. позивачем в одноособовому порядку було складено акт, без визначення номеру та дати договору, без будь-яких посилань на ДСТ, технічні умови, про невідповідність виготовленої продукції, при цьому представник відповідача, як зазначено в акті від підпису відмовився.

Будь-які інші докази, підтверджуючи факт неякісності продукції за договором від 19.09.2006р. відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій згідно зі ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Докази, підтверджуючи що відповідач звертався з позовом до позивача про спонукання останнього вчинити дії щодо підписання акту виконаних робіт за договором від 19.09.2006р. № 19/09/2006-1 також відсутні в матеріалах справи, не надавались відповідно до ст..33 ГПК України Також відсутні докази, що будь-яка із сторін вимагала проведення експертизи щодо якості виготовленої продукції відповідно до ч.4 ст.853 ЦК України як шляхом заявлення клопотання при розгляді цієї справи, так і до подання позивачем позову по цій справі.

Таким чином, докази, на день розгляду справи в суді як першої, так і апеляційної інстанції, підписання акту приймання-передачі виконаних робіт відсутні, факт неякісного виконання робіт, як і їх виконання належним чином, якісно та в встановлений договором строк не доведено згідно зі ст..33 ГПК України, як і відсутні вищеперелічені докази звернення з позовом відповідача про спонукання вчинити певні дії, експертний висновок неякісної продукції, докази, підтверджуючи факт виконання робіт згідно з п.7.1 розділу 7 договору від 19.09.2006р.

Як вбачається із змісту прохальної частини позовної заяви (а.с.4), первісно позивач просив стягнути з відповідача 53 470 грн. 75 коп. неустойки за порушення строків виконання робіт. В подальшому, відповідно до ст..22 ГПК України, позивач 16.10.2007р. звернувся до господарського суду з заявою про зміну позовних вимог (а.с.58-59), в якій на підставі ст.ст..612, 615 ЦК України просив стягнути з відповідача 45 123 грн. суми передоплати та 8 347 грн. 45 коп. збитків. Тридцятого листопада 2007 року позивачем було остаточно сформульовано позовні вимоги в заяві, поданій відповідно до ст..22 ГПК України, яку було прийнято господарським судом (а.с.85). Згідно заяви від 30.11.2007р. позивач на підставі ст.ст.549, 550, 551, 623, 849, 853 ЦК України, ст..320 Господарського кодексу України просив господарський суд стягнути з відповідача 45 123 грн., отриманих в якості передоплати, та 8347 грн. 45 коп. пені за прострочення повернення грошових коштів.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України регламентовано, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частинами 1, 2 ст.849 ЦК України передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Оскільки форма такої відмови від договору не передбачена законом, то слід вважати, що її може бути здійснено як шляхом надсилання листа, претензії, так і шляхом звернення з позовом за захистом свого порушеного права (а.с.58-59).

Отже, замовник відповідно до ч.2 ст.849 ЦК України має право в будь-який час на свій розсуд відмовитись від договору підряду, якщо роботи виконуються повільно, а їх закінчення у строк стає явно неможливим. Оскільки докази, підтверджуючи факт виконання робіт за договором від 19.09.2006р., як зазначалось вище, відсутні (п.7.1 розділу 7 договору –акт виконаних робіт), факт прострочення виконання робіт має місце, то господарським судом зроблено правильний висновок в резолютивній частині оскаржуваного рішення щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення 45 123 грн., отриманих в якості передоплати за договором, а позивач реалізував своє право, передбачене ч.2 ст.849 ЦК України.

Щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення 8 347 грн. 45 коп. пені за порушення строків повернення передоплати, то висновок господарського суду, викладений в резолютивній частині оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст.ст.525, 526, 546, 548 ЦК України, оскільки даний вид майнової відповідальності не передбачений умовами договору, як і не передбачений умовами договору обов’язок відповідача щодо перерахування в певні строки отриманої передоплати у випадку несвоєчасного виконання робіт.

Посилання скаржника на використання позивачем виготовленої відповідачем продукції не приймаються, оскільки: з договору, актів, оформлених з СПД Завгороднім А.В. не вбачається, що саме здійснювався монтаж продукції, виготовленої відповідачем, а лист СПД Завгороднього А.В. не є доказом, що саме зазначена в ньому продукція є продукцією, виготовленою саме по договору від 19.09.2006р. № 19/09/2006-1, скаржник не звертався з позовом про спонукання відповідача вчинити певні дії щодо підписання акту виконаних робіт, експертиза щодо якості (неякісності) виконаних робіт (виготовленої продукції) не здійснювалась жодною із сторін відповідно до ст..853 ЦК України, а також відповідач не позбавлений права, передбаченого ч.5 ст.853 ЦК України, а посилання скаржника на доробку рекламних конструкцій спростовуються договором № 7 від 23.04.2007р., укладеним з ТОВ “Сіті-Стайл” м.Київ (а.с.67-69).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 30.11.2007р. по справі № 4/242 –залишити без змін; а апеляційну скаргу приватного підприємства “Л-Арт” м.Кіровоград –залишити без задоволення.

Головуючий                               О.М Виноградник

Судді                               О.В Джихур

О.М.Лисенко