ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2008 р.

№ 11/264

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін

позивача -

відповідача –

розглянувши матеріали касаційної скарги

Ніколаєв О.С. дов. № Н-01/4001 від 25.12.2005

Янович В.В. дов. № 09/4631 від 29.12.2007

Пономарева І.О. дов. № 09/4693 від 29.12.2007

відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

у справі

господарського суду Донецької області

на рішення

господарського суду Донецької області від 12.10.2007р.

за позовом

державного підприємства "Донецька залізниця"

до

відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

про

стягнення 4 118,20грн.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2007 року державне підприємство "Донецька залізниця" звернулась до господарського суду Донецької області з позовом до відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" про стягнення 4118,20 грн. штрафу за невиконання плану перевезень вантажів по залізницях призначення за березень 2007 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на облікові картки виконання плану перевезення №762, №766, №781, №12/764 за березень 2007р., претензії, відповіді на претензії, пояснення до облікових карток, телеграми, листи, плани перевезень, копію договору №84/2462 від 25.03.2004р., розрахунок суми штрафу.

Відповідач подав відзив на позовну заяву за №94/645 від 01.10.2007р., в якому заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що ані Статутом залізниць України, ані Правилами планування перевезень вантажів не передбачено відповідальності відправника за невиконання плану перевезень вантажів по закордонним залізницям призначення при відправлені вантажів за межі території України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.10.2007р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Рішення суду обґрунтоване тим, що на підставі договору залізниця має надати замовлену та заплановану кількість вагонів певного роду, при цьому за невиконання умов договору чинним законодавством передбачена відповідальність сторін, а саме згідно ч.4 п.106 Статуту залізниць України за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером).

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відкрите акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до Вищого господарського суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме: п.106 Статуту залізниць України.

Відкрите акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" в касаційній скарзі посилається на ст. 106 Статуту залізниць України, якою передбачена відповідальність за невиконання плану перевезень саме по залізницях призначення, що нараховується згідно із пунктом 1,2 розділу 3 Тарифного керівництва № 1 лише по українським залізницям призначення.

Оскільки залізницями призначення, які зазначені в облікових картках №№ 762, 766, 781, 12/764 за березень 2007 року являються закордонні залізниці призначення, то нарахування штрафу на закордонні залізниці призначення, що зазначені в облікових картках та планах перевезень, заявник вважає неправомірним та таким, що порушує права відповідача.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні і доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладено договір №84/2462 від 25.03.2004р. про організацію перевезень вантажів, за умов якого позивач зобов'язався приймати до перевезення вантажі відповідача, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами та заявками вантажовідправника, а також надавати додаткові послуги, які пов'язані з перевезенням вантажу, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався у встановлені строки пред'являти позивачу місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Відповідач за планом № 762 на березень 2007р. заявив перевезення вантажу 29758 тон вантажу в 561 вагоні, який до кінця місяця був змінений до 34965 тон у 555 вагонах. Залізниця узгодила план перевезення №762 з урахуванням його змін до вказаного обсягу.Згідно п.6.3 Правил планування перевезення вантажів весь обсяг був розбитий на середньодобові норми перевезення. Заповнення облікової картки №762 та результати перевезення здійснювалися згідно п.6.5.3 Правил, тобто щодекадно, з урахуванням виконання норм щодобового завантаження.

Судом також встановлено, що протягом першої, другої та третьої декад відповідач допустив невиконання плану перевезення по дорогам призначення у межах України, в 1 декаді у кількості 14 вагонів, за що йому нарахований штраф в сумі 291,20грн., в 2 декаді у кількості 3 вагона, за що йому нарахований штраф в сумі 62,20грн., в 3 декаді у кількості 171 вагон, позивач у відповідності з пунктом 6.7 Правил виключив недовантаження за загальним планом у кількості 46 вагонів, на інші 125 вагонів йому нарахований штраф в сумі 2 600грн.

У березні 2007р. сторони також узгодили план перевезення за № 766 на перевезення 93985 тон вантажу в 1472 вагонах.

Загальний план вантажоперевезення за березень 2007р. відповідачем не виконаний, нарахований штраф визнаний повністю, однак, штраф за невиконання плану по залізницях призначення у 1 та 2 декадах відповідач визнав частково, від сплати штрафу в сумі 270,40грн. відмовився, мотивуючи тим, що він перевозив експортний вантаж, при перевезенні якого відповідальність за планом відсутня. Відповідач у 1 декаді допустив недовантаження у кількості 232 вагона, позивач у відповідності з пунктом 6.7 Правил виключив недовантаження за загальним планом у кількості 229 вагонів, у зв'язку з чим залізниця нарахувала йому на інші 3 вагона штраф у сумі 62,40грн., у 2 декаді допустив недовантаження у кількості 309 вагонів з урахуванням недовантаження за загальним планом (274 вагона), позивач нарахував штраф на 35 вагонів в сумі 728грн.

У березні 2007р. сторони узгодили план перевезення за № 781 на перевезення 19992 тон вантажу в 294 вагонах, протягом другої декади відповідач допустив невиконання плану перевезення по дорогам призначення у межах України у кількості 47 вагонів. Позивач з урахуванням перевантаження 5 вагонів, на інші 42 вагона нарахував штраф в сумі 873,6грн, який відповідач відмовився сплачувати, мотивуючи експортним перевезенням.

За обліковою карткою за №12/764 у березні 2007р. сторони узгодили перевезення 6930 тон у 110 вагонах, протягом третьої декади відповідач не виконав план перевезення по залізницях призначення у межах України у кількості 24 вагонів. Позивач з урахуванням недовантаження за загальним планом 23 вагонів нарахував штраф за 1 вагон в сумі 20,80 грн.

Таким чином, за чотирма обліковими картками загальна сума нарахованого залізницею та не визнаного металургійним комбінатом штрафу складає 4118,20грн.

Стаття 193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зазначає, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 908 Цивільного кодексу, яка трансформується із ст. 306 Господарського кодексу України, загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються до них.

Статут залізниць України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 №457 (далі Статут), визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст.9 Конституції України та ст.10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства України.

Одним із таких багатосторонніх договорів є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р.

За приписами пункту 5 Статуту залізниць України Правила перевезення вантажів є нормативним актом, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують обов’язки сторін у процесі перевезення вантажів.

Згідно п.3.1 Правил планування перевезень вантажів, затверджених Наказом міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1030/7318, (з наступними змінами та доповненнями) планування перевезень експортних, імпортних та транзитних вантажів здійснюється залізницями відправлення у порядку, викладеному у пункті 2 цих Правил. Пунктом 2.1 вказаних Правил визначено, що місячне планування перевезень вантажів у межах України, на експорт у треті країни та країни СНД, у Латвійську Республіку, Литовську Республіку та Естонську Республіку (далі - країни Балтії) здійснюється на підставі замовлень відправників у порядку, встановленому цими Правилами.

Якщо є обставина, яка згідно із п.107 Статуту залізниць України звільняє відправника від сплати штрафу за невиконання плану перевезень, вина відправника за недовантаження зменшується на кількість не завантажених у зв'язку з цим вагонів (тонн), контейнерів.

Згідно п.1 "Тимчасового Положення про місячне планування та організацію перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів залізничним, морським та річковим транспортом", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 р. №357, для перевезення експортних вантажів залізничними або залізнично-водними шляхами сполучення вантажовласники не пізніш як за 20 днів до початку планового місяця подають залізницям відправлення розгорнуті заявки на перевезення експортних вантажів, у яких зазначаються вид та кількість вантажу в тоннах і вагонах, прикордонні залізничні станції, морські та річкові порти, через які прямуватимуть ці вантажі, країна призначення та вантажоодержувач (покупець).

Таким чином, планування перевезень вантажів по залізницях і станціях призначення є необхідною складовою планування перевезення вантажів.

Пункт 28 цього Тимчасового положення зазначає, що виконання обсягу перевезень враховується в обліковій картці, яка підписується керівництвом залізничної станції і вантажовласником, при цьому ведення окремо облікової картки на виконання плану перевезень на експорт від загального обліку виконання плану перевезень вантажів Тимчасове положення не передбачає.

У спірних правовідносинах відповідач замовив залізниці виділення вагонів для здійснення перевезення експортних вантажів залізничними шляхами, і ці замовлення були затверджені та внесені в плани.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, перевезення експортних вантажів залізничними шляхами сполучення здійснювалось на підставі замовлень відповідача у порядку, встановленому Правилами планування перевезення вантажів.

Згідно ч.4 п.106 Статуту залізниць України за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером

Норми Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення не дають підстав вважати, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись вищевказані нормативні акти, які не суперечать цій Угоді.

Крім того, згідно ст. З § 1 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення кожна сторона - учасниця угоди зобов'язана здійснювати перевезення всіх вантажів, крім визначених у ст.4, на умовах цієї Угоди, якщо, зокрема, перевезення передбачене у плані перевезень вантажів залізницею відправлення, якщо діючі на залізниці відправлення внутрішні правила не визначають іншого порядку.

Відповідно до ст.7 § 6 Угоди відправник вантажу зобов'язаний у накладній на перевезення вантажу вказати вихідні прикордонні станції переходу (перетинання державного кордону), які і визначають залізницю призначення на території України.

Стаття 36 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачає, що за відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються положення, викладені у внутрішніх законах і правилах відповідної країни, залізниця якої є учасницею даної Угоди.

Пункт 6.7 Правил планування перевезення вантажів ( із змінами, внесеними Наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 12.09.2005 № 540 ) який встановлює порядок обліку виконання плану перевезень в обліковій картці, передбачає, що дані про навантаження на залізниці призначення вказуються для всіх вантажів тільки у вагонах ( контейнерах) і тільки для залізниць України у графах 10-15 облікової картки. Для експортних вантажів вказуються залізниці, які передають вантаж за кордон. Недовантаження на залізниці призначення за декаду визначається як сума недовантажень на окремі залізниці за вилученням загального недовантаження за декаду.

З врахуванням норм Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, приписів пункту 106 Статуту залізниць України, встановлених судом обставин, а також тієї обставини, що згідно ч.4 пункту 106 Статуту залізниць України відповідальність настає за невиконання плану перевезень по залізницях призначення, а згідно п.6.7 Правил він стосується обліку виконання плану перевезення вантажів через залізничні переходи на експорт, не завантажених з вини відправника, місцевий господарський суд правильно застосував норми матеріального права, а саме ч.4 пункту 106 Статуту залізниць України та п.6.7 Правил планування перевезень вантажів.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.10.2007р. у справі № 11/264 залишити без змін.

Головуючий           Є. Першиков

Судді           Т. Данилова

І. Ходаківська