донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.01.2008 р.                                                              справа №21/287

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Ахметова Н.В. дов. № 07-5157 від 28.12.2007р.,

від відповідача:

Цвітун М.М. дов. № Н-01/2219 від 06.07.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Закритого акціонерного товариства "Макіївкокс" м. Макіївка Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

22.11.2007 року

по справі

№ 21/287 (суддя Матюхін В.І.)

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Макіївкокс" м. Макіївка Донецької області

до

Державного підприємства "Донецька залізниця" м. Донецьк

про

стягнення 1887грн. 48 коп.

В С Т А Н О В И В :

Закрите акціонерне товариство «Макіївкокс» м.Макіївка Донецької області звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства „Донецька залізниця” 1887грн. 48коп. вартості недостачі вантажу –вугілля кам’яного.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ст.ст.909, 920, 924, 1166, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 307, 314 Господарського кодексу України, ст.ст.110, 113, 114, 129 Статуту залізниць України, дані залізничної накладної №49764777 та комерційного акту № БН 689964/58 від 01.08.2007р.

Господарський суд Донецької області рішенням від 22.11.2007р. у справі № 21/287 позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1887грн. 48коп. вартості недостачі задовольнив частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 1522грн. 92коп. суму основного боргу (вартість нестачі), 82грн. 30коп. - витрати по сплаті державного мита, 95грн. 21коп. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовив.

Господарський суд задовольняючи позовні вимоги визнав доведеним факт недостачі вугілля комерційним актом, та враховуючи те, що залізниця не довела виникнення недостачі з незалежних від перевізника причин, визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за рахунок перевізника –ДП «Донецька залізниця».

Господарський суд посилаючись на ч.2 ст.114 Статуту залізниць України та п. 27 Правил видачі вантажів визначив вартість недостачі вугілля із врахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто в розмірі 2%, тому позовні вимоги задовольнив частково у сумі 1522грн. 92коп., відмовив у задоволенні позову у сумі 364грн. 56коп.

Закрите акціонерне товариство «Макіївкокс»м.Макіївка Донецької області, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2007р. у справі № 21/287 скасувати частково, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що господарським судом при винесенні рішення по справі № 21/287 були порушені норми матеріального права, а саме: неправильно був застосований пункт 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Мінюсті України 24.11.2000р. за № 862/5083.

Заявник скарги вважає, що господарським судом при визначенні розміру недостачі у спірному вагоні помилково була застосована норма недостачі у розмірі 2% маси, вказаної у залізничній накладній, як для вантажів, зданих до перевезення у вологому стані, тоді як при визначенні маси недостачі вантажу –вугілля кам’яного, повинна була бути застосована норма недостачі у розмірі 1%, як до мінерального палива, тому з її урахуванням недостача має бути визначена в кількості 3210 кг на суму 1887грн. 48коп.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник ДП «Донецька залізниця»просив рішення господарського суду від 22.11.2007р. у справі № 21/287 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності до норм чинного законодавства.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Представниками сторін було заявлено клопотання щодо нездійснення фіксації судового процесу технічними засобами. Дане клопотання судовою колегією задоволено.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст. 9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України складено протокол.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним з дотриманням встановлених до нього вимог, враховуючи наступне.

03.08.07р. ВАТ „Димитроввантажтранс” по залізничній накладній на групу вагонів № 49742107 відвантажило 3 вагони з вугільним концентратом вологим, в тому числі у вагоні № 66793803 і на адресу позивача, із зазначенням ваги нетто вантажу у вагоні - 69,0 т.

По прибуттю вагону № 66793803 на станцію призначення Кринична Донецької залізниці 05.08.07р. під час огляду вагону була виявлена зліва по ходу потягу над 6, 7 люком заглибина розміром 1500мм х 1000мм х 500мм, навантаження нижче бортів на 100мм, течі вантажу немає, за даним фактом станцією призначення був складений акт загальної форми № 445 від 05.08.2007р.

На підставі абз.2 ч.1 ст.52 Статуту залізниць України (прибуття вантажу з ознаками недостачі під час перевезення у відкритому рухомому складі) вантаж видавався з перевіркою його маси представниками станції Кринична Донецької залізниці.

За результатами перевірки залізницею був складений комерційний акт БН 689967/61 від 05.08.07р., з якого слідує, що навантаження у вагоні нижче бортів на 100 мм, навантаження рівномірне укатане катком, окрім місця заглиблення зліва по ходу потягу над 6, 7 люками розміром 1500мм х 1000мм х 500мм; вантаж не маркірований, люки та двері зачинені, течі вантажу немає; зважування вагону проводилося на 150 т вагонних тензовагах ВАТ “Ясинівський коксохімзавод”, до переважування вагон знаходився під охороною робітників станції, переважування проводилось два рази, нестача підтвердилася при другому переважуванні, вага брутто виявилась 85700кг, тара з документу 20600кг, нетто 65100кг, що менш даних зазначених в накладній на 3900кг, акт підписано з боку залізниці –начальником станції та прийомоздатчиком, з боку одержувача –двома особами, які брала участь у перевірці.

Статтею 34 Господарського кодексу України встановлено, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до п.9 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2003р. № 334) у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Комерційний акт БН 689967/61 від 05.08.07р., який засвідчив вагову недостачу вантажу, згідно ст.129 Статуту залізниць України, є відповідним документом, що може бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язується доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його управомоченій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України “Про залізничний транспорт” та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Відповідальність перевізників за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України, встановлено ст.23 Закону України “Про залізничний транспорт”.

Частина 2 статті 23 даного закону та ст. 113 Статуту залізниць України передбачає, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Із матеріалів справи вбачається, що факт нестачі за спірним перевезенням є підтвердженим комерційним актом БН 689967/61 від 05.08.07р., виявлена на станції призначення зліва по ходу потягу над 6, 7 люком заглибина розміром 1500мм х 1000мм х 500мм свідчить про те, що нестача виникла під час перевезення вантажу, так як у залізничній накладній відповідної відмітки не має.

Розрахунок вартості недостачі підтверджено рахунком-фактурою № 26149 від 07.08..2007р. на оплату відвантаженого 03.08.2007р. за договором №2080ДС від 01.10.2003р. вугільного концентрату марки ГО-100, платіжним дорученням № 5148 від 22.08.2007р. про оплату вугільної продукції на суму 5000000грн.00коп., в тому числі по спірній відправці.

Враховуючи те, що залізницею не надано документів, підтверджуючих ті обставини, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд Донецької області дійшов до правомірного висновку щодо доведеності матеріалами справи вини Державного підприємства „Донецька залізниця” у виникненні недостачі прибулого за залізничною накладною № 49742107 вантажу –концентрату вугільного на суму 1887грн. 48коп.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

У відповідності до ч. 1 п. 27 Правил видачі вантажів вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Частиною 2 п. 27 Правил видачі вантажів встановлено, що норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) визначається при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні.

Сума недостачi з урахуванням норми недостачi (сума норми природної втрати маси вантажу i граничного розходження визначення маси нетто) складає 1522,92грн. із розрахунку: 2,52т (нестача вантажу, зданого до перевезення у вологому стані, з урахуванням норми недостачі 2%) х 588,00грн. (вартість 1т концентрату вугільного + ПДВ).

Враховуючи наведене слід визнати, що господарський суд обґрунтовано визнав позовні вимоги підлягаючими задоволенню частково у сумі 1522грн. 92коп.

Доводи заявника скарги про те, що норма недостачі щодо концентрату вугільного має братись 1% судом до уваги не взято, оскільки до перевезення залізницею було прийняте вугілля вологе, а відповідно до п.27 Правил видачі вантажів при видачі вантажів, зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що позов про стягнення з Державного підприємства „Донецька залізниця” 1887грн. 48коп. суми недостачі вантажу, обґрунтований матеріалами справи та підлягає задоволенню частково у сумі 1522грн. 92коп., а рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2007р. у справі № 21/287 про часткове задоволення позову є прийнятим у відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючі до уваги викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду прийнято у відповідності із вимогами чинного законодавства, з урахуванням фактичних обставин та матеріалів справи, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита при зверненні з апеляційною скаргою покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Макіївкокс»м.Макіївка Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2007р. у справі № 21/287 залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС