ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Приватного сільськогосподарського підприємства "Озірці"

на рішення

Господарського суду Волинської області

від

28.11.2007р.

у справі

№1/158-38

Господарського суду

Волинської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Себек"

до

Приватного сільськогосподарського підприємства "Озірці"

про

стягнення 140 989, 43 грн.

за участю представників

- позивача:

Книша С.В. (довіреність від 05.11.2007р.)

- відповідача:

Корольчука Ю.М. (довіреність від 18.03.2007р.), -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженим рішенням Господарського суду Волинської області від 28.11.2007р. (суддя Гончар М.М.) вказаний позов задоволено, постановлено стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Озірці" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Себек" 75 346, 70 грн. заборгованості, 60 453, 24 грн. штрафу, 4 605, 17 грн. індексу інфляції, 1 409, 89 грн. –3% річних, 1 409, 89 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита, 118 грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 20 000 грн. витрат за послуги адвоката.

В своїй касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 28.11.2007р. в частині стягнення 60 453, 24 грн. штрафу, 4 605, 17 грн. індексу інфляції, 1 409, 89 грн. 3% річних, 1 409, 89 грн. повернення сплаченого держмита, 118 грн. повернення сплаченого ІТЗ, 20 000 грн. витрат за послуги адвоката та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить оскаржене рішення суду залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, доводи, викладені в касаційній скарзі є необґрунтованими, оскільки судом враховано та досліджено всі обставини справи, а відтак зазначає що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом 07.06.2007р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір №001/06/07 згідно умов якого продавець зобов'язувався продати, а покупець –придбати бензин, дизпаливо та масло (товар) і здійснити оплату протягом 5-ти календарних днів з дня отримання товару.

На виконання умов договору позивач відпустив відповідачеві товар на загальну суму 120 906, 47 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними –№РН-0000911 від 20.08.2007р., №РН-0000910 від 20.08.2007р. та №РН-00010009 від 14.09.2007р. Внаслідок часткового розрахунку за поставлений товар у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, стягнення якої разом з нарахованими штрафом, індексом інфляції та 3% річних послужило причиною звернення з позовом до господарського суду. Згідно розрахунків позивача стягненню підлягає: 75 346, 70 грн. –основний борг, 60 453, 24 грн. –штраф (згідно умов договору), 584, 32 грн. –3% річних, 4 605, 17 грн. –інфляційні. Також позивачем заявлено до стягнення 20 000 грн. витрат за послуги адвокату при веденні даної господарської справи.

Місцевий господарський суд задовольняючи позов виходив з того, що з моменту укладання договору між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються як загальними положеннями про зобов'язання, так і окремими зобов'язаннями, зокрема купівлі-продаж; за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець –прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму; позивач виконав свої зобов'язання відповідно до закону та договору, поставив товар, відповідачем зобов'язання виконані частково; заборгованість, яка складає 75 346, 70 грн., обгрунтована і підтверджена матеріалами справи, і в цій сумі позов підлягає задоволенню, оскільки зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається; штраф в розмірі 2% від суми недоплаченого товару за кожен день затримки платежу передбачений умовами договору, і складає 60 453, 24 грн.; також в силу приписів ст.625 Цивільного кодексу України стягненню з відповідача також підлягають 4 605, 17 грн. індексу інфляції та 1 409, 89 грн. 3% річних; витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката відносяться до судових витрат, отже заявлені позивачем до стягнення 20 000 грн. в якості відшкодування витрат за послуги адвокату також підлягають стягненню з відповідача, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст.11, 625, 655 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України дійшов до висновків про наявність правових підстав для задоволення позову.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч.1). Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2).

Статтею 111-10 цього кодексу визначено підстави для скасування або зміни рішення або постанови. Згідно цієї норми підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції таких підстав не встановив.

Так, як вбачається із оскарженого судового рішення, при розгляді справи як позивачем у розрахунках і позовних вимогах, так і судом під час розгляду справи враховано, що з відповідача підлягає стягненню залишок заборгованості, тобто та частина коштів, яку відповідач зобов’язаний сплатити позивачу за умовами договору та ні підставі ст.193 Господарського кодексу України.

Таким чином доводи, викладені в касаційні скарзі, не спростовують висновків господарського суду в цій частині.

Крім того частиною третьою цієї норми визначено, що застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Як встановлено судом умовами договору за несвоєчасне проведення розрахунків передбачений штраф у розмірі 2% від суми неоплаченого товару за кожен день затримки платежу, який судом визначено у розмірі 60453, 24 грн. і стягнуто на користь позивача.

Відповідно до ст.193 ч.1 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача штрафу судом правильно застосовано норми матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Також, відповідач, як вбачається із змісту касаційної скарги, був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, однак свого представника в судове засідання не направив без поважних причин, а в касаційній скарзі свої доводи зводить до переоцінки доказів.

Між тим оцінка та дослідження доказів процесуальним законом (ст.ст.4-7, 38, 43 ГПК України), з урахуванням приписів ст.111-7 ч.2 ГПК України, віднесено до компетенції судів першої та апеляційної інстанції. Відповідач же, отримавши копію позовної заяви, та будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не скористався наданими йому процесуальними правами передбаченими ст.22 ГПК України, не надав суду першої інстанції письмових пояснень стосовно характеру та розміру сум, заявлених у позові до стягнення, не оспорював ці суми.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та частково зводяться до необхідності додатково перевірити докази, досліджені судом, що, відповідно до приписів ст.111-7 ч.2 ГПК України, при здійсненні у касаційному порядку перегляду судового рішення не допускається.

При ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої нстанції належним чином мотивоване і за своїм змістом та формою відповідає вимогам процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Озірці" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 28.11.2007р. –без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало