ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"17" грудня 2008 р.

Справа №  4/29

Господарський суд Кіровоградської області в
складі колегії суддів головуючого  судді
Хилька Ю.І., судді Тимошевської  В.В. та  судді
Таран С.В.,  розглянувши матеріали
справи № 4/29

за
позовом: Долинської міжрайонної державної податкової інспекції, 28500,
Кіровоградська область, м. Долинська, вул. Леніна, 60,

до
відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

про
стягнення 8 044, 50 грн.

за
участю представників сторін:

від
позивача: участі  не брав. Про час та
місце розгляду справи належним чином повідомлені у відповідності до вимог
Інструкції з діловодства в господарських судах України.  Рекомендоване поштове  відправлення
№432889  вручене представнику  позивача
04.12.2008 року.

від
відповідача:  Островерхий Г.М.,
довіреність № 145  від 18.03.08
представник.

Час
проголошення вступної та резолютивної частини постанови: 12 год. 20 хв.

Суть
спору:

Долинською
міжрайонною державною податковою інспекцією
(позивач по справі) подано позовну заяву про стягнення за рахунок
активів фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач по справі)  податкового боргу по податку на доходи
фізичних осіб в сумі 8 044 грн.  50 коп.

Відповідач
позовні вимоги не визнає та просить в позові відмовити повністю, оскільки
господарським судом  визнане
недійсним   податкове зобовязання з
податку на доходи фізичних осіб №0 від 07.05.2007 року. Відповідно
до п.5.2.4  Закону України «Про порядок
погашення зобовязань платників  податків
перед бюджетами та державними цільовими
фондами» при зверненні платника
подат5ів до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого
органу податкове  зобовязання вважається
неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного
рішення. А відповідно до п.1.3
вказаного  Закону  - податковий
борг (недоїмка)- це податкове
зобовязання ( з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгоджене  платником податків
або узгоджене   в  адміністративнорму чи судовому порядку, але
не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого податкового зобовязання.

Заслухавши
представника відповідача та дослідивши матеріали  адміністративної справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Спірні
правовідносини виникли між сторонами  у
звязку з тим, що 27.04.2007 року на підставі наказу начальника Долинської МДПІ
№99 від 19.04.2007 р., направлення на перевірку №70/1710 від 23.04.2007 р.
працівниками позивача проведено позапланову невиїзну документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності з питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1. за період з 01.04.2004 року
по 06.04.2007 року.

В
результаті вказаної перевірки було встановлено, що на протязі червня-грудня
2006 року позивачу, як платнику єдиного податку, надійшли кошти від Долинського
РСТ у сумі 58650,00 грн. за ремонтні роботи ресторану “Долина” згідно договору
№1 від 26.06.2006 р., у сумі 1500,00 грн. за товар, а всього у сумі 60150 грн.,
як дохід від видів діяльності не зазначених у Свідоцтві про сплату єдиного
податку.

В
зв'язку з чим відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем вимог
підпункту 2 пункту 12 статті 9 Закону України “Про податок з доходів фізичних
осіб" в частині несплати податку з доходів, які одержані у 2006 році не у
межах підприємницької діяльності, визначеної у Свідоцтві платника єдиного
податку.

Акт
перевірки від 27.04.2007 р. став підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення від 07.05.2007 р. про нарахування податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 8044,50 грн.

Податкове  повідомлення- рішення Долинської міжрайонної
державної податкової інспекції №10 від 07.05.2007 року, яким
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1визначено податкове зобов'язання по податку
на доходи фізичних осіб в розмірі 8044 грн. 50 коп. постановою господарського
суду Кіровоградської області від 01.07.2008 року  визнане
протиправним  та скасоване.
Вказана   постанова суду набрала
чинності.

За
приписами ст. 72 КАС України обставини, встановлені  судовим
рішенням в  адміністративній,
цивільній  або господарській  справі, що набрало законної сили, не
доказуються при  розгляді  інших справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлені ці
обставини.

Як
вбачається  з постанови  від 01.07.2008 року по справі №14/150  відповідно до Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” суб'єкти підприємницької діяльності-фізичні особи, які
займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом календарного
року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за календарний рік не перевищує 500 тис. грн., мають
право обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку за встановленою формою.

В
ході перевірки встановлено, що позивач з 01.04.2004 року по 31.12.2006 року
працювала за спрощеною системою оподаткування відповідно до вимог Указу
Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва”. Згідно реєстраційних даних податкової
інспекції платником податків визначені види діяльності за КВЕДами 52.2
-роздрібна торгівля (з 01.04.2004 р. по 30.06.2006 р., з 01.01.2007 р. по
06.04.2007 р.), 93.01.1 -Прання, оброблення білизни та інших текстильних
виробів (з 01.07.2006 р. по 31.12.2006 р.). В той же час в 2006 році отримало
дохід на суму 60150,00 грн. від діяльності, що не зазначена в Свідоцтві
платника єдиного податку.

Згідно
підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України „Про податок з доходів
фізичних осіб” оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами встановленими спеціальним законодавством з цих
питань, з урахуванням норм цього пункту.

До
спеціального законодавства, зокрема належить Указ Президента „Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”.

Відповідно
до статті 2 цього Указу дохід, отриманий від здійснення підприємницької
діяльності, що обкладається єдиним податком, не включається до складу сукупного
оподаткованого доходу за підсумками звітного року такого платника, а сплачена
сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних
податкових зобов'язань платника єдиного податку.  Згідно з статтею 6 Указу платник єдиного
податку не є платником єдиного податку на доходи фізичних осіб, але саме від
здійснення того виду підприємницької діяльності, дохід від якої обкладається
єдиним податком.

Підпунктом
9.12.2 пункту 9.12 статті 9 цього Закону визначено, що якщо фізична особа
-суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий
збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то
такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом
для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно
підпункту 1.15 статті 1 цього Закону податковий агент -юридична особа або
фізична особа, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу
оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та
сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку,
вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам
відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього
Закону.

Підпунктом
8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”
передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за
його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах
статті 7 цього Закону.

Відповідно
до пункту 7.1 статті 7 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”
ставка  податку з доходів фізичних осіб у
перевіряємому періоді становила 13 відсотків від об'єкта оподаткування.

Підпункт
8.1.2 цього Закону передбачає, що податок підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не
передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету.

Таким
чином Долинське РСТ, яке перерахувало кошти позивачу, за нормами Закону України
“Про податок з доходів фізичних осіб" є податковим агентом приватного
підприємця ОСОБА_1., який нараховує (виплачує) оподаткований дохід, утримує
податок від суми такого доходу за його рахунок та несе відповідальність за
порушення норм цього Закону.

Відповідно
до підпункту 20.3.2 пункту 20.3 статті 20 Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб” у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на
користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату
(перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового
зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій,
покладається на  такого податкового
агента. При цьому платник податку -отримувач таких доходів звільняється від
обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Під
час перевірки податковим органом взагалі не досліджувалося питання виконання
зобов'язання щодо утримання податку на доходи Долинским РСТ при перерахуванні
коштів позивачу, що вбачається зі змісту акту перевірки від 27.04.2007 р. та
свідчить про недотримання податковим органом правил уникнення від подвійного
оподаткування. Тільки 26.05.2008 р., під час розгляду справи в господарському
суді, Долинське РСТ на запит податкового органу від 23.05.2008 р. повідомило
відповідача про неперерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб по
господарським операціям з позивачем, що не звільняє Долинське РСТ, як
податкового агента позивача, від відповідальності за погашення суми податкового
зобов'язання.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 160, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства
України, господарський суд -

П О
С Т А Н О В И В :

В
позові відмовити повністю.

Сторони
мають право оскаржити   в  апеляційному
порядку постанову в   порядку і
строки  відповідно до ст.   186 Кодексу адміністративного судочинства  України.
Про  апеляційне  оскарження
рішення   суду     першої
інстанції спочатку   подається
заява. Обґрунтування мотивів   оскарження
і вимоги до суду апеляційної  інстанції
викладаються в   апеляційній скарзі.
Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної
інстанції через   суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної  скарги одночасно надсилається особою,   яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про
апеляційне     оскарження   постанови
суду   першої   інстанції
подається  протягом десяти днів з
дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному  обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу
- з дня   складення в повному обсязі.

Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,   якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження чи
апеляційна скарга, подані після закінчення  строків,
встановлених       цією   статтею,
залишаються   без   розгляду,
якщо   суд   апеляційної
інстанції  за  заявою
особи,   яка  їх
подала,   не   знайде
підстав  для  поновлення строку, про що постановляється
ухвала.

Постанова   набирає
законної   сили   відповідно
до   ст.   254
Кодексу   адміністративного
судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає  законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження,
встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було
подано  заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова
суду  першої  інстанції набирає законної сили  після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо
його  не  скасовано,
набирає  законної сили   після
закінчення  апеляційного
розгляду   справи.   Якщо
строк   апеляційного   оскарження
буде   поновлено,   то
вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова   виготовлена в повному обсязі   18
грудня   2008 року.

Головуючий
суддя                                                                       Ю.І.
Хилько

Суддя
В.В. Тимошевська

Суддя
С.В.
Таран