ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"01" жовтня 2008 р.

Справа  № 6/113-08-3127

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3,
м. Одеса

Відповідач: Товариство з обмеженою
відповідальністю "КУЛІНДОРОВСЬКИЙ ІНДУСТРІАЛЬНИЙ КОНЦЕРН",
Комінтернівський р-н, с. Олександрівка

про стягнення 210 739,04 грн.

Суддя                              Демешин О. А.

Представники:

Від позивача:ОСОБА_1 -
довіреність

Від відповідача: ОСОБА_2-
довіреність

СУТЬ СПОРУ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі -позивая) звернувся до
господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "КУЛІНДОРОВСЬКИЙ ІНДУСТРІАЛЬНИЙ КОНЦЕРН" (далі
-відповідач) про стягнення 208183,80 грн. -основного боргу, 1665,47 грн.
-інфляційних та  889,77 грн. -трьох
відсотків річних; 40 000 грн. -витрат на послуг адвоката.

Позивач позов підтримує у повному
осязі.

Відповідач позов не визнає з підстав,
викладених у відзиві.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва до 01.10.2008р.

В С Т А Н О В
И В :

В період з 08.12.2007р. по
20.02.2008р. товариство з обмеженою відповідальністю „Верф”  по видатковим накладним № РН-0000272 від
08.12.2007р., № РН-0000275 від 10.12.2007р. , № РН-0000281 від 11.12.2007р., №
0000304 від 25.12.2007р. та № РН-0000048 від 20.02.2008р. поставило товариству
з обмеженою відповідальністю „Куліндоровський Індустріальний Концерн” щебінь на
загальну суму 248683,80 грн.

Одержання щебіню на вказану суму
підтверджується крім вищевказаних видаткових накладних, також, і копіями
довіреностей, виданих на отримання цього щебіню та звітом особи, яка по
довіреностям одержувала щебінь у ТОВ „Верф” в Журналі реєстрації довіреностей з
посиланням на номери відповідних накладних.

Відповідач частково розрахувався з ТОВ
„Верф”, сплативши останньому  40 500 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача
за поставлений йому ТОВ „ВЕРФ” товар складала 208183,80 грн., що
підтверджується актом звірки взаємних розрахунків між вказаними суб`єктами
підприємницької діяльності станом на 28.05.2008 року (а. с. 29).

Відповідно до п. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України  зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до чатсини 2. ст. 530 ЦК
України,  якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного
законодавства.

11.01.2008 року ТОВ „ВЕРФ” направило
відповідачу лист № 7 яким вимагало погасити існуючий борг за поставлену
продукцію.

Аналогічний лист ТОВ „ВЕРФ” направило
відповідачу 02.06.2008 року.

Як встановлено з копії поштового
повідомлення  відповідач одержав вказаний
лист 10.06.2008 року.

Тобто відповідач повинен був в строк
до 17.06.2008 року остаточно розрахуватись з ТОВ „ВЕРФ”.

Відповідач відповіді на листи не
надав та заборгованість  не погасив.

Пунктами 1, 2 статті 173 ГК України
встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання
з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними
видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські
зобов'язання.

Відповідно
п. 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну
господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а
управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

На підставі наведених положень
чинного законодавства суд вважає, що між ТОВ „ВЕРФ” та відповідачем виникли
майнові-господарські зобов'язання, згідно яких відповідач був зобов'язаний
сплатити ТОВ „ВЕРФ” 208 183,80 грн. -боргу за поставлену продукцію, а ТОВ
„ВЕРФ” мало право вимагати сплати цього боргу.

22.07.2008 року між ТОВ „ВЕРФ” (Цедент) та
позивачем (Цесіонарій) укладено Договір про відступлення права вимоги (Цесії),
яким, відповідно до ст. 512-519 ЦК України, позивач набув право вимагати від
відповідача сплату боргу за товар поставлений ТОВ „ВЕРФ”.

Листом № 395 від 23.07.2008 року ТОВ
„ВЕРФ” повідомило відповідача про укладання вищевказаного договору цесії та
необхідність оплатити існуючий борг на користь позивача.

Відповідно статті 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі
і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Тобто, після укладання вказаного
Договору цесії 22.07.2008 року позивач став кредитором відповідача, оскільки до
нього, відповідно до Договору, перейшли усі права, які забезпечують виконання
обов'язків боржника (відповідача).

Статтею 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог чинного
законодавства України, відповідачем правильно розраховано суму інфляції, яку
слід стягнути з відповідача. Її розмірі становить 1665,47 грн.

Однак, розмір трьох відсотків
річних слід розраховувати з 17.06.2008 року по 31.07.2008 року, тобто -за  45 днів, а не за 52 ( за період з
10.06.2008р. по 31.07.2008р.), як це зроблено позивачем.  Таким чином з відповідача на користь позивача
слід стягнути  769,99 грн. сплати 3%
річних (208183,8грн.  х  3%
:  365  х
45днів =  769,99грн.), задовольнивши
частково позовні вимоги щодо стягнення 3%річних.

Суд не приймає до уваги  заперечення відповідача про відсутність
письмово оформленого договору між відповідачем та ТОВ „Верф” на поставку
щебеня, оскільки матеріалами справи підтверджено фактичне отримання
відповідачем від вказаного товариства щебеня на загальну суму 248
683,80грн.  Тому, відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться,  у відповідача виникли зобов`язання щодо
сплати за одержану продукцію, незалежно від того, що між сторонами не
укладалося договору у письмовій формі.

Таким чином, з відповідача на
користь позивача підлягає до стягнення
210 619,26 грн.,

з яких  208183,80 грн. основного боргу, 1665,47 грн.
-інфляційних та  769,99 грн. сплати трьох
відсотків річних із стягнення судових витрат пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Що стосується вимог про стягнення
судових витрат на послуги адвоката в розмірі 40000грн.., які підтверджуються
копією свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю №1006 на ОСОБА_1,
копією  договору про надання правової
допомоги від 24.07.2008р. та копією платіжного доручення №259 від 29.07.2008р.
на суму 40000грн., - то вирішуючи питання про розподіл цих судових витрат, слід
виходити з того, що розмір їх відшкодування є неспіврозмірним, тобто явно
завищеним.   У даному випадку, приймаючи
до уваги ціну позову та розумну необхідність судових витрат на послуги адвоката
для даної справи , суд вважає  можливим
обмежити розмір цього відшкодування, стягнувши з відповідача судові витрати на
послуги адвоката в розмірі 20000грн.

Керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „КУЛІНДОРОВСЬКИЙ

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ
КОНЦЕРН” (67513, Одеська область, Комінтернівський район, с.Олександрівка, пл.
Центральна, 2. код -33316924, р/р № 8001 в ЗАТ „Альфа-банк” м. Київ,
МФО 300346; р/р  0801 в ФОРУ
ВАТ „Б „Фінанси та Кредит”, м. Одеса, МФО 328823) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код -НОМЕР_1, р/р № 2338 в Южне
ГРУ „ПриватБанк”, м. Одеса, МФО 328704) 208183 гривні 80коп. основного боргу,
1665гривень 47коп. інфляційних, 769гривень 99коп. сплати 3% річних, 210гривень
62коп.держмита , 117 гривень 88коп. витрат на ІТЗ судового процесу  та 20000 гривень витрат на послуги адвоката.

3.          В решті позову відмовити

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Суддя
Демешин О.А.