АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21.01.08
Справа  № 19/184

Львівський апеляційний господарський суд у складі
колегії:

Головуючого - судді                                        Давид
Л.Л.

Суддів                                                            Кордюк
Г.Т.

Мурської
Х.В.

розглянувши
матеріали апеляційної скарги Приватного підприємця ОСОБА_1

на
рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2007 р.

у справі
№ 19/184 (суддя -Максимів Т.В.)

за позовом
Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Івано-Франківськ

до Приватного
підприємця ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ

про
стягнення коштів за договором оренди у сумі 57 156,33 грн.

та за зустрічним позовом
Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ

до
Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Івано-Франківськ

про визнання
недійсним договору оренди (нежитлового приміщення) №11 від 01.12.2006 р.

за участю представників сторін:

від позивача:
ОСОБА_3 -представник (довіреність зареєстрована в реєстрі за №3167 від
19.07.2007 р.)

від відповідача:
ОСОБА_4 -представник (довіреність зареєстрована в реєстрі за №9 від 09.01.2008
р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 30.11.2007 р. у справі №19/184 відмовлено в задоволенні
первісного позову Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Івано-Франківськ до
Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ про стягнення коштів за
договором оренди в сумі 57156,33 грн. Зустрічний позов Приватного підприємця
ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ до Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Івано-Франківськ -задоволено, визнано недійсним договір оренди майна
(нежитлового приміщення) №11 від 01.12.2006 р.

Рішення місцевого господарського
суду мотивоване тим, що договір оренди майна №11 від 01.12.2006 р. не
відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а відтак зустрічний позов про визнання
договору оренди недійсним є обґрунтованим та підлягає до задоволення. В
задоволенні первісного позову відмовлено, оскільки відсутні правові підстави
для його задоволення, адже згідно з положеннями ст. 236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

ПП ОСОБА_1, - не погодившись з
вищезазначеним рішенням, подав апеляційну скаргу (б/н від 17.12.2007 р.), в
якій покликається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм
чинного законодавства та неповним дослідженням обставин та матеріалів справи.
Як стверджує скаржник, судом встановлено факт, що сторони перебували у
договірних відносинах за договором оренди №11 від 01.12.2006 р., оскільки
погашення заборгованості по орендній платі є виконанням вказаного договору.
Окрім того, неодноразові проплати за даним договором свідчать про визнання
Відповідачем боргу перед Позивачем. Отже, на думку скаржника, ці факти
підтверджують те, що договір оренди №11 виконувався, оскільки Орендарем
використовувалось обумовлене приміщення і сплачувалась орендна плата за таке
користування. В зв'язку з цим, останній вважає помилковим висновок суду, про
те, що не було доведено фактичного використання орендованих приміщень. Судом,
також не вказано конкретної норми закону, яка б свідчила про невідповідність
вказаного договору вимогам закону.

Дані обставини, на думку скаржника,
є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, та
прийняття нового, яким останній просить первісний позов задоволити.

Відповідач письмового відзиву на
апеляційну скаргу не подав, проте його представник в судовому засіданні
заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського
суду таким, яке прийняте у відповідності до норм чинного законодавства та з
повним дослідженням матеріалів справи, просить останнє залишити без змін,
апеляційну скаргу -без задоволення, як безпідставну та необґрунтовану.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по них докази, заслухавши представників сторін, судова колегія
Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про
відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного
законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

По договору оренди майна (не
житлового приміщення) №11 від 01.12.2006 р. (а.с.10-13) Приватний підприємець
ОСОБА_1 («Орендодавець») зобов'язується передати в оренду Приватному підприємцю
ОСОБА_2 («Орендар») приміщення площею 80 кв. м. по вул. Привокзальній, 9 в м.
Івано-Франківську згідно акта прийому-передачі, а Орендар в свою чергу взяв на
себе зобов'язання прийняти та проводити оплату за дані приміщення в розмірі та
в строк, визначені п. 3.1, 3.2 договору -17 євро за 1 метр квадратний не
пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі виставлених
розрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи
договір оренди нежитлового приміщення №11 та акт прийому-передачі від
01.12.2006 р. скріплені від імені Орендаря лише підписом, вчинення якого
ОСОБА_2 заперечує, оскільки 01.12.2006 р. вона перебувала за межами України і
фізично не була присутня при укладені договору.

Відповідач -ОСОБА_2 не погодилась з
стягненням з неї коштів за договором оренди у сумі 57 156,33 грн. та подала
зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору оренди №11 від
01.12.2007 р. (а.с.32), оскільки на час укладення договору №11 від 01.12.2006
р. ОСОБА_2 на території України не перебувала, і відповідно не могла підписувати
договір.

Як вбачається з матеріалів справи,
ПП ОСОБА_2 з 09.08.2006 р. відкрито візу НОМЕР_2 на в'їзд до Словенської
Республіки. У відповідності до копії закордонного паспорта громадянина України
ОСОБА_2 НОМЕР_1, з розділу «візи»вбачається, що ОСОБА_2 перетнула митний кордон
на пропускному перетині - границі в м. Чоп 30.11.2006 р. та відповідно до
відмітки в паспорті повернулася в Україну 18.12.2006 р. (а.с.37).

Отже, враховуючи наведене ОСОБА_2
безпосередньо не могла підписувати спірний договір оренди №11 - 01 грудня 2006
р.

У відповідності до вимог ст. 33
кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем за зустрічним позовом
не спростовано доводів Позивача та не подано доказів, які б підтверджували факт
підписання ОСОБА_2 договору оренди №11 від 01.12.2006 р., акту приймання
-передачі від 01.12.2006 р. та фактичного користування орендованим приміщенням.

З долучених до матеріалів справи
копій платіжних доручень №100 від 14.08.2007 р. №108 від 10.09.2007 р. та
банківських виписок вбачається, що платником по них є ОСОБА_5, а не ОСОБА_2
(а.с.51-52), і відповідно такі не є належними доказами у розумінні ст. 32 ГПК
України, які б свідчили про те, що ПП ОСОБА_2 фактично користувалась приміщеннями
зазначеними у договорі №11 від 01.12.2006 р.

У відповідності до вимог ст. 215 ЦК
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою
-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України
встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але
одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на
підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом
недійсний (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину визначені ст. 203 ЦК України: зміст
правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятись у формі встановленій законом; правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 207 ЦК України встановлено
вимоги до письмової форми правочину, а саме: правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Письмова угода укладається шляхом
складання документа, що визначає її зміст, і підписується безпосередньо особою
від імені якої вона укладена або іншою особою, яка діє в силу повноважень,
заснованих на законі, довіреності, установчих документах.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість зустрічного позову та
визнання недійсним договору оренди майна №11 від 01.12.2006 р., оскільки такий
не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

У відповідності до вимог ст. 236 ЦК
України правочин, визнаний судом недійсним є недійсний з моменту його вчинення.
Відтак місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку з урахуванням
вимог ст. 236 ЦК України про відсутність правових підстав для задоволення первісного
позову.

Оцінивши докази в їх сукупності,
судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку
про відповідність рішення Господарського суду Івано-Франківської області нормам
чинного матеріального та процесуального права, дійсним обставинам та матеріалам
справи.

Враховуючи наведене та керуючись
ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, -

Львівський
апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.         Рішення Господарського суду
Іван-Франківської області від 30.11.2007 р. у справі №19/184 залишити без змін,
апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 -без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Справу №19/184 повернути Господарському
суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя
Л.Л.Давид

Суддя
Г.Т.Кордюк

Суддя
Х.В.Мурська