ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2008 р. Справа № 40/521-07

вх. № 12682/4-40

Суддя господарського суду Хотенець П.В.

при секретарі судового засідання Дуброва Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - Гофяк О.М., дов. від 15.11.2007 року відповідача - не з*явився

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт", м. Харків

до Інститута сцинтиляційних матеріалів Національної академії наук України, м. Харків

про визнання договору неукладеним

ВСТАНОВИВ:

Розглядається вимога про визнання неукладеним договір про надання послуг від 15 квітня 2006 року за № 12-ИС-06 між Інститутом сцинтиляційних матеріалів Національної академії наук України, що знаходиться за адресою: 61001, м. Харків, пр-т. Леніна, буд. 60, , з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт", що знаходиться за адресою: 61030, м. Харків, вул. Біологічна, буд. 19, з іншої сторони.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи їх тим, що вказаний договір та акти здачі-приймання робіт № 1 від 31 травня 2006 року та № 2 від 27 грудня 2006 року є підписаними не уповноваженою на те особою – виконавчим директором Трофіменком Володимиром Васильовичем, який не мав права підпису від імені Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт" без довіреності.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, відзив на позовну заяву суду не надав, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Справу розглянуто за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

Згідно частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини відповідно до частини 2 можуть односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Зокрема стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює наступні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1)          зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2)          особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3)          волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4)          правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5)          правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6)          правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вказані вимоги розповсюджуються також і на господарські договори.

Зі змісту наданих суду позивачем копій договору про надання послуг за № 12-ИС-06 від 15 квітня 2006 року та актів здачі-приймання робіт № 1 від 31 травня 2006 року та № 2 від 27 грудня 2006 року вбачається, що ці документи підписані виконавчим директором Трофіменком Володимиром Васильовичем. Разом з тим позивачем надана належним чином завірена копія статуту Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт" у редакції, що була чинною на час підписання спірного договору. Відповідно до пункту 5.8 вказаного Статуту, оперативне керівництво діяльністю Товариства здійснює Директор. У пункті 5.9 визначена компетенція Директора Товариства, у тому числі представляти позивача без доручення на підприємствах, установах та у організаціях. Отже єдиною особою, яка на момент підписання договору могла робити це без довіреності, був директор Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт". Посада виконавчого директора у старій редакції статуту позивача не згадується.

Єдиним можливим випадком укладання Трофіменком В.В. договіру від імені позивача, є наявність документа, який наділяє його правом укладання такого договору, тобто довіреності, яка відповідно до статті 246 Цивільного кодексу України видається органом юридичної особи або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи. В даному випадку така довіреність мала видаватися директором Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт".

Заперечуючи проти позову, відповідач разом з тим не зміг підтвердити існування вказаної довіреності. Позивачем у судове засідання було надано оригінал журналу реєстрації довіреностей Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт", в якому довіреність на укладення спірного договору не зареєстрована. Також при вивченні наданої позивачем копії договору про надання послуг за № 12-ИС-06 від 15 квітня 2006 року судом встановлена відсутність реквізитів довіреності на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт". Зокрема у договорі вказано, що замовником послуг є Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт" в особі виконавчого директора Трофіменка В.В., що діє на підставі довіреності, однак на місці, де має бути вказаний номер довіреності та дата її видачі, залишено порожнє місце. Вказані обставини підтверджують відсутність існування довіреності на укладання спірного договору.

Наявність мокрої печатки на договорі поряд із підписом Трофіменка В.В. позивач пояснив тим, що працюючи на посаді виконавчого директора, що підтверджується відповідним наказом від 01 липня 2007 року за № 31/03 – О.К., Трофіменко В.В. мав доступ до печатки Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт". Зазначені обставини викладені у листі-поясненні від головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт" Потапової О.В. на ім’я директора. Внаслідок того, що головний бухгалтер не забезпечив належного збереження печатки підприємства, директором був винесений наказ від 27 квітня 2007 року за № 98-О.К. про застосування до головного бухгалтера заходів дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Оригінали зазначених письмових доказів були надані позивачем у судове засідання.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд вважає, що спірний договір не може вважатися укладеним через порушення частин 2, 3, 4 статті 203 Цивільного кодексу України. А саме у частині 2 вказаної статті зазначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Позивачем було доведено, що Трофіменко В.В., який підписав договір від імені Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Амкріс-Пласт", не мав такого обсягу, оскільки відсутня довіреність на вчинення будь яких дій від позивача. Договір про надання послуг за № 12-ИС-06 від 15 квітня 2006 року також не відповідає частини 3 цієї ж статті. Так, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Однак Трофіменко В.В. не міг виражати волевиявлення позивача, оскільки не він, а директор відповідно до Статуту здійснює оперативне керівництво діяльністю Товариства. Порушеною також є частини 4 вже згаданої статті, в якій говориться про вимогу щодо додержання письмової форми правочину. Вимоги, що мають бути додержані при укладенні правочину з юридичною особою, закріплені у статті 207 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 цієї статті правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. В нашому випадку договір є підписаним не уповноваженою особою, тому не відповідає вимозі, що міститься у частині 4 статті 203 Цивільного кодексу України.

Так само не мають юридичної сили акти здачі-приймання робіт № 1 від 31 травня 2006 рокута № 2 від 27 грудня 2006 року, при вивченні змісту яких судом встановлено, що вони як і спірний договір, підписані не уповноваженою особою – виконавчим директором Трофіменком В.В.

Відповідач, як на докази виконання договору, посилався на накази про направлення у відрядження свого працівника Некрасова Василя Володимировича. Дійсно, Некрасов В. В., що працює в Інституті сцинтиляційних матеріалів Національної академії наук України, був направлений у відрядження відповідно до наказів за № 78 від 14 квітня 2006 року та за № 144 від 15 червня 2006 року. Відповідачем надано також посвідчення про відрядження № 78 та № 144 з відповідними відмітками про перебування у містах, зазначених у вказаних вище наказах про відрядження. Разом з тим у наданих документах не зазначається, що роботи виконуються відповідно до спірного договору, а також не доведено прийняття позивачем виконаних робіт у будь-якій формі. Таким чином зазначені документи не можуть вважатися доказами укладення договору.

За даних обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання договору про надання послуг від 15 квітня 2006 року за № 12-ИС-06 підлягають задоволенню.

Оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат, суд вважає, що витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу слід покласти на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 179, 181 Господарського кодексу України, статтями 202, 203, 207, 638 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 33, 43, 47-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати неукладеним договір про надання послуг від 15 квітня 2006 рокуза № 12-ИС-06 між Інститутом сцинтиляційних матеріалів Національної академії наук України, що знаходиться за адресою: 61001, м. Харків, пр-т Леніна, буд. 60, , та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством "Амкріс-Пласт", що знаходиться за адресою: 61030, м. Харків, вул. Біологічна, буд. 19, .

Суддя Хотенець П.В.

Секретар судового засідання Дуброва Н.О.