СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

20 березня 2008 року

Справа № 2-7/12139-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Сотула В.В.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Борисової Ю.В.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився ;

відповідача: не з'явився ;

розглянувши апеляційну скаргу Феодосійського казенного оптичного заводу на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 27.11.2007 у справі № 2-7/12139-2007

за позовом           орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго"

(вул. Гайдара, 3-а, Сімферополь, 95000)

в особі Феодосійської філії орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" (вул. Гарнаєва, 67-а, Феодосія, 98100)

до           Феодосійського казенного оптичного заводу

(вул. Московська, 11, Феодосія, 98100)

в особі структурного підрозділу - Житлово-комунального відділу "ОПТА" (вул. Московська, 11, Феодосія, 98100)

про стягнення 239085, 38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 27 листопада 2007 року позов орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" в особі Феодосійської філії орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" задоволено. З Феодосійського казенного оптичного заводу в особі структурного підрозділу - Житлово-комунального відділу "Опта" на користь позивача стягнута заборгованість в сумі 239085, 38 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, оскільки відсутні правові підстави для задоволення заявленого позову, та прийняти нове рішення про відмову в позові.

В апеляційній скарзі заявником наведені наступні доводи:

- судом не досліджені всі обставини справи, оскільки підприємство відповідача не є фактичним споживачем послуг, які надаються позивачем, останній отримує за них сплату безпосередньо від самих мешканців ;

- судом при розгляді справи порушені принципи рівності та змагальності сторін в судовому процесі, справа розглянута з порушенням статей 33,34 ГПК України.

Крім того, сторона вважає суперечливим висновок суду першої інстанції про те, що факт підписання відповідачем акту звірки взаємних розрахунків в грудні 2005 року свідчить про визнання ним свого боргу і є підставою для переривання строку позовної давності, оскільки у даному акті була відображена заборгованість, яка існувала раніше до розірвання договору № 80 від 02.11.2001.

У відзиві на апеляційну скаргу від 19.03.2008 позивач просив залишити рішення господарського суду від 27.11.207 без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

У судовому засіданні з 18 березня по 20 березня 2008 року оголошувалась перерва для підготування даної постанови, після якої представники сторін не з’явились.

Враховуючи те, що явка в судове засідання не визнавалась обов’язковою, судова колегія визнала можливим розглянути справу по суті за відсутністю представників сторін на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши матеріали справи повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

02.11.2001 між Житлово-комунальним відділом “Опта” (споживач) та орендним підприємством “Феодосіятеплокомуненерго” (теплопостачальна організація), правонаступником якого є ОП “Кримтеплокомуненерго”в особі Феодосійської філії ОП “Кримтеплокомуненерго”, був укладений договір № 80 про постачання теплової енергії у вигляді гарячої води (арк.с.6-9,т.1)

Згідно з пунктом 1 договору теплопостачальна організація приймає на себе зобов’язання постачати споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води в необхідних йому обсягах, а споживач зобов’язується укладати договори з орендаторами, квартиронаймачами, власниками квартир та вбудованих приміщень, сплачувати отриману теплову енергію по затвердженим тарифам в строки та в порядку, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 5.1 договору розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються виключно в грошовій формі згідно встановлених тарифів за розрахунковий період.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

11.11.2003 між сторонами була укладена додаткова угода до договору № 80 від 02.11.2001, за якою площа опалюваних об’єктів позивача була збільшена на 252,87 кв. м. (а. с. 11,т.1).

Позивачем своєчасно здійснювалась поставка теплової енергії у вигляді гарячої води, на оплату якої відповідачу направлялися рахунки із зазначенням кількості спожитих Гкал теплової енергії, тарифом та загальної суми до сплати, що свідчить про належне виконання ним своїх обов’язків за договором.

Як встановлено судом, зазначений договір і додаткова угода, яка була укладені до нього, в судовому порядку не розірвані та не визнані недійсними.

У зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов’язків за договором №80 від 02.11.2001 щодо повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії за період з 01.01.2004 р. по 01.06.2007 склалась заборгованість перед орендним підприємством “Кримтеплокомуненерго” в особі Феодосійської філії, в сумі 239085,38 грн. (розрахунок на 163 аркуші справи, 1 тому, 9 аркуші , 2 тому).

Оскільки в добровільному порядку зазначена сума сплачена не була, орендне підприємство “Кримтеплокомуненерго” в особі Феодосійської філії звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Феодосійського казенного оптичного заводу в особі структурного підрозділу –Житлово-комунального відділу “Опта” про стягнення, на підставі статей 525,526 Цивільного кодексу України, заборгованості в сумі 239085,38 грн. (арк.с. 2,т.1)

Як вбачається з відзиву на позов (арк.с. 167,т.1), відповідач проти позовних вимог заперечував з тих підстав, що листом № 1698 від 03.10.2005 Феодосійський казенний оптичний завод повідомив Феодосійську філію орендного підприємства “Кримтеплокомуненерго” про припинення дії договору № 80 від 02.11.2001, а новий договір про постачання теплової енергії між сторонами укладений не був.

Крім того, відповідач стверджує, що позивач отримав оплату за послуги, від споживачів - мешканців будинків, що підтверджується абонентськими книжками.

Рішенням господарського суду у даній справі від 27.11.2007 заявлені позовні вимоги задоволені в повному обсязі на підставі статей 173,175,193 Господарського кодексу України і 509,525,526 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення, наданими учасниками судового розгляду в засіданні 18 березня 2008 року, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено при повному з’ясуванні всіх обставин справи, відповідає нормам матеріального і процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні , виходячи з наступного.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України і частини 1 ст.193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як вбачається із предмету спірного договору від 02.11.2001, теплопостачальною організацією був прийнятий на себе обов'язок щодо відпуску теплової енергії на опалення житлових будинків та про існування кореспондуючого йому обов'язку відповідача щодо здійснення оплати вказаної теплової енергії (арк.с. 6-9,т.1).

Так, відповідно до пункту 1 договору орендне підприємство “Кримтеплокомуненерго” в особі Феодосійської філії (теплопостачальна організація) прийняла на себе зобов’язання забезпечувати споживача тепловою енергією у вигляді гарячої води в необхідних йому обсягах, а споживач зобов’язався укладати договори з орендарями, наймачами квартир, власниками квартир і вбудованих приміщень, сплачувати отриману теплову енергію згідно затверджених тарифів у строки та в порядку, передбаченому договором.

Зміст взятих сторонами прав та обов’язків згідно зі спірним договором відповідав вимогам Правил користування тепловою енергією (надалі –Правила), затверджених наказом Міненерго України та Держбуду України 28.10.1999 № 307/262, які мали чинність на дату його укладення.

Пунктом 12.5.4 Правил визначено, що у разі відпуску теплової енергії для опалення і гарячого водопостачання житловим будинкам, незалежно від їх відомчої належності та форми власності, енергопостачальна організація здійснює розрахунки не з окремими квартиронаймачами й власниками квартир, а з житлово-експлуатаційними підприємствами комунальної власності, організаціями, житлово-будівельними кооперативами, об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків та іншими власниками будинків.

Статтею 3 Правил встановлено, що виконавцями комунальних послуг є житлово-експлуатаційні, інші підприємства та організації, незалежно від форм власності, які укладають договори та розраховуються з постачальником послуг і по мережах яких безпосередньо надаються комунальні послуги.

Підпунктом 5.2 пункту 5 договору визначено обов’язок споживача здійснювати сплату до 20 числа місяця, наступного за звітним, згідно виставленої платіжної вимоги –доручення за тарифами для І групи населення, затверджених Постановою Уряду АР Крим № 366 від 24.10.2000, а для споживачів ІІ групи оплата здійснюється за тарифами , розрахованими Постановою Уряду АР Крим на протязі року, щомісяця.

Розділом 5 спірного договору не встановлений порядок розрахунків з постачальником в залежності від збору відповідних платежів з інших споживачів.

Не визначаючи позовні вимоги, відповідач вказує на припинення дії договору № 80 від 02.11.2001 у жовтні 2005 року.

Судова колегія вважає довід відповідача про припинення спірного договору помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9.2 договору № 80 від 02.11.2001 р. він припиняє свою дію у випадках закінчення строку, на якій він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом, або ліквідації сторін.

Відповідно до п. 9.1 договір вступає в силу з 01 листопада 2001, діє до 01 листопада 2002 року та автоматично продовжується на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не надійде заяви однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Отже, строк, в межах якого сторона повинна повідомити іншу сторону про намір розірвати договір – це місяць до закінчення строку його дії, тобто до 01 жовтня кожного поточного року.

Як вбачається з матеріалів справи, лист відповідача про припинення договору (арк.с.168,т.1) був отриманий Феодосійською філією орендного підприємства “Кримтеплокомуненерго” 11.10.2005, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції позивача на зазначеному листі, тобто, з порушенням умови пункту 9.1 договору.

Крім того, про існуючі договірні стосунки між сторонами свідчить сплата відповідачем послуг з опалення протягом спірного періоду, що підтверджується банківськими витягами та посиланням у призначеннях платежів на дату і номер договору від 02.11.2001 та номер і дату виставленого рахунку на оплату поточних платежів (арк.с. 59-70,71-74,76-162, т.1).

Будь яких посилань на те, що відповідач перерахував отримані від населення кошти, дані призначення платежів не містять.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, підписав акт звірки взаємних розрахунків (арк.с.,41т.2), визнав свій борг перед ОП „Кримтеплокомуненерго" в особі Феодосійської філії, станом на 01.12.2005р., в розмірі 279709,00 грн.

Враховуючи що за станом на 31.05.2007 року відповідач частково, у сумі 16215,10 грн., сплатив цю заборгованість, (арк..с.42,т.2), спірна заборгованості на день пред’явлення позову склала суму - 222870,28 (239085,38-16215,10 = 222870,28).

Доказів погашення заборгованості у цьому розмірі, згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, боржником суду не надано.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх обов’язків за договором № 80 від 02.11.2001 в частині повної та своєчасної оплати вартості спожитої теплової енергії.

Згідно з частиною 1 статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Оскільки в 2006 році та у першому півріччі 2007 року відповідачем здійснювалась часткова оплата спірної суми заборгованості, про що зазначено вище в постанові, доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності правомірно відхилені судом першої інстанції як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинами справи.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує про те, що розмір площі опалюваних приміщень, які вказані у позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам, оскільки мешканці квартир, які отоплюються за спірним договором, встановили або продовжують встановлювати автономне опалювання та уклали або мають намір укладати з позивачем прямі договори на відпуск теплової енергії.

Ці доводи судова колегія вважає безпідставними, оскільки зміни у договір відносно площі приміщень, які отоплювались, вносились тільки в частині збільшення цей площі на об’єкті № 37 по вулиці Володарського (додаткова угода від 11.11.2003, арк.с. 10-11).

Встановлення автономного опалення в деяких квартирах будинку по вул. Старшинова, 19, про ще свідчать матеріали справи, на розмір заборгованості не впливає, оскільки у даному будинку був встановлений прилад обліку, за показниками якого і виставлялись рахунки, а не виходячи з площі приміщень, що опалювались.

Таким чином, за обставин невиконання відповідачем грошових зобов’язань господарський суд обґрунтовано застосував до спірних відносин правила статей 525 і 526 Цивільного кодексу України та задовольнив позов.

Доводи відповідача про те, що надані населенню абонентські книжки є підтвердженням укладення позивачем самостійних договорів з населенням не можуть бути прийняти до уваги.

Відповідно до статті 1 Закону України „ Про житлово - комунальні послуги” житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

Згідно зі статтею 29 цього Закону договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку уладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Відповідно до пунктів 8 і 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. У квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Отже, законом не передбачено право орендного підприємства “Кримтеплокомуненерго” в особі Феодосійської філії укладати договори з населенням, а абонентські книжки не відповідають вимогам наведеного у правилах типового договору з теплопостачання, а тому не можуть визнаватися такими договорами.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи викладене , підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.11.2007 у справі № 2-7/12139-2007 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Феодосійського казенного оптичного заводу залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                            В.В.Сотула

Судді                                                                                          В.І. Гонтар

Ю.В. Борисова