ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.08 Справа № 21/346

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Масловська Л.З.

при секретарі Зубачик Н.

За позовною заявою: Державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця”, м. Львів, в особі відокремленого підрозділу “Ужгородська дирекція залізничних перевезень”, м. Ужгород, Закарпатська область,

до відповідача: фізичної особи - підприємця Жукова Олександра Миколайовича, м. Хирів, Львівська область,

за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород, Закарпатська область,

про усунення перешкод в користуванні вбудованим приміщенням в будівлі вокзалу ст.Сянки ДТГО “Львівська залізниця” та стягнення 248,13 грн..

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився

від відповідача –Жуков О.М., Жукова А.О. –представник

від третьої особи - не з’явився

Суть спору:

Позовну заяву подано Державним територіально-галузевим об’єднанням “Львівська залізниця”, м. Львів, в особі відокремленого підрозділу “Ужгородська дирекція залізничних перевезень”, м. Ужгород, Закарпатська область, до фізичної особи - підприємця Жукова Олександра Миколайовича, м. Хирів, Львівська область, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород, Закарпатська область, про усунення перешкод в користуванні вбудованим приміщенням в будівлі вокзалу ст. Сянки ДТГО “Львівська залізниця” та стягнення 248,13 грн..

01.12.2007 р. господарський суд Львівської області порушив провадження по справі та призначив розгляд на 15.01.2008 р. В судовому засіданні 15.01.2008 р. оголошено перерву до 30.01.2008 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 30.01.2008 р., 21.02.2008 р., 06.03.08р..

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві, доповненні до позовної заяви. Зазначив, зокрема, 14.05.1999 р. між правопопередником позивача та відповідачем був укладений договір №3/99 оренди нежилих приміщень /будівлі/, за яким відповідач отримав в оренду терміном на один рік до 01.05.2000 р. вбудоване приміщення в будівлі вокзалу ст. Сянки площею 14,6 кв.м.. Відповідно до п. 11.6 договору, у випадку відсутності заяв однієї із сторін про закінчення чи зміну договору після закінчення цього строку на протязі 20 днів, він вважається продовженим на той же період і на тих же умовах, які передбачені цим договором. На підставі цього пункту договір пролонговувався, хоча з 01.01.2004 р. на підставі ст. 287 ГК України позивач, як балансоутримувач державного майна не міг виступати орендодавцем. З метою укладення нового договору оренди майна відповідач звертався за одержанням відповідної згоди, однак, Укрзалізниця надала відмову, про що 27.04.2007 р. був повідомлений відповідач. Вважає, що у зв’язку із цим договір оренди припинився з 01.05.2007 р., хоча відповідач фактично приміщення не звільнив. Просить позов задовольнити, зобов’язати відповідача звільнити вбудоване приміщення в будівлі вокзалу ст. Сянки площею 14,6 кв.м. та стягнути заборгованість за фактичне використання приміщення в сумі 248,13 грн..

Представник відповідача позов заперечив частково з мотивів, зазначених у відзиві та відзиві на доповнення до позовної заяви. Вважає, що зміни в законодавстві, які з’явились після укладення договору оренди, не впливають на відносини між сторонами та не покладають обов’язку на жодну із сторін по розірванню договору оренди, внесенню до нього змін чи припиненню. Враховуючи, що лист від 24.04.2007 р., надісланий 27.04.2007 р., не відповідає вимогам, які встановлені в п. 11.6. договору оренди №3/99 для підстави для припинення договору, вважає договір автоматично пролонгованим на новий річний строк, у зв’язку із чим просить у позові про звільнення вбудованого приміщення в будівлі вокзалу ст. Сянки площею 14,6 кв.м відмовити. Визнавши заявлену позивачем заборгованість, погасив її, що підтвердив відповідною квитанцією.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Відокремлений підрозділ “Ужгородська дирекція залізничних перевезень” державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця” є відокремленим підрозділом державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця” без права юридичної особи, що підтверджується довідкою №2834 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, положенням про Відокремлений підрозділ “Ужгородська дирекція залізничних перевезень” державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця”, нова редакція якого затверджена наказом державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця” №354/н від 14.04.2006 р.. Довіреністю №НЮ-1110 від 25.09.2006 р. начальник відокремленого підрозділу “Ужгородська дирекція залізничних перевезень” державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця” уповноважений від імені державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця”, зокрема, підписувати позовні та інші заяви. З пояснень позивача вбачається, що Відокремлений підрозділ “Ужгородська дирекція залізничних перевезень” державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця” був утворений на базі Ужгородського відділку Львівської залізниці.

Відповідач зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи –підприємця серії В00 №444684.

14.05.1999 р. між Ужгородським відділком Львівської залізниці (орендодавець) та відповідачем (орендар) був укладений договір №3/99 оренди нежилих приміщень /будівлі/, згідно із п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар отримує у тимчасове платне користування не житлову площу вбудованого приміщення в будівлі вокзалу ст. Сянки площею 14,6 кв.м. для торговельної діяльності товарами підакцизної групи. У відповідності до п. 11.1. договору, він діє з 01.05.1999 р. строком на один рік до 01.05.2000 р.. Відповідно до п. 11.6. договору, у випадку відсутності заяв однієї із сторін про закінчення чи зміну договору після закінчення цього строку протягом 20 днів, він вважається продовженим на той самий період та на тих самих умовах, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається та сторонами визнається, що договір фактично виконувався сторонами (з урахуванням змін та додатків), неодноразово пролонговувався на підставі п. 11.6. договору.

Права та обов’язки сторін щодо погодження строку дії договору виникли та були реалізовані сторонами при його укладенні, 14.05.1999 р., до вступу в силу ГК України. Таким чином, посилання на порушення законодавства про оренду пролонгацією договору після набрання чинності ГК України, не відповідає законодавству та матеріалам справи. Згідно зі ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як вбачається з п. 4 Прикінцевих положень ГК України, він застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями. До господарських відносин, що виникли до набрання ним чинності відповідні положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Посилання на п. 9 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно із яким до договорів, що були укладені до 01.01.2004 р. і продовжують діяти після цієї дати застосовуються правила ЦК України щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення, є безпідставним, оскільки позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на норми ГК України, а крім того, ні ЦК України, ні ГК України не встановлюють такої додаткової підстави для розірвання чи зміни раніше укладеного договору оренди, на яку посилається позивач, не вимагають приведення договорів у відповідність із новими вимогами. Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Пункт 11.6. договору №3/99 передбачає можливість його пролонгації без необхідності переукладення. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов’язковим для виконання. У відповідності до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ГК України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зі змінами, діючими на час розгляду справи судом, не випливає вказівка щодо автоматичного припинення прав та обов’язків, що виникають з відповідних договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, отримавши лист Укрзалізниці від 04.04.2007 р. про відмову передати в оренду відповідачу приміщень ст. Сянок, листом №25-С/55 від 23.04.2007 р. (відправленого згідно із поштовою квитанцією 27.04.2007 р.), позивач повідомив відповідача про необхідність звільнення приміщення яке, на думку позивача на той час, незаконно займалось відповідачем ще з 01.05.2004 р.. Враховуючи, що згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим до виконання сторонами, у т.ч. і в частині існуючих строків, для припинення дії договору та уникнення подальшої пролонгації такий лист повинен був направлятись відповідачу протягом 01.05 – 20.05.2007 р.. Договір не встановлює правових наслідків щодо листів, направлених в інші строки. При цьому, посилання позивача на роз’яснення президії ВАС України №02-5/237 не спростовують висновків суду, оскільки станом на дату такого роз’яснення - 25.05.2000 р., воно не могло враховувати положення пізніше прийнятих норм, зокрема, ст. 6 ЦК України щодо свободи договору та можливості відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що договір оренди від 14.05.1999 р. не припинений, а отже, підстави для повернення орендованого майна відсутні, оскільки обов’язку повернути орендоване майно до завершення договірних стосунків між сторонами у відповідача немає.

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що суму заборгованості з орендної плат відповідач оплатив, що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно, у цій частині провадження у справі слід припинити на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у відповідності до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.10 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, ст.ст.5,6,629,651 ЦК України, ст.ст. 33, 41, 42 43, 49, 75, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          В частині вимог щодо стягнення 248,13 грн. провадження у справі припинити.

2.          В решті позовних вимог відмовити повністю.

3.          Стягнути з фізичної особи –підприємця Жукова Олександра Михайловича, Львівська обл., Старосамбірський р-н, м. Хирів, вул. Івасюка, 15/2 на користь державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця”, м. Львів, вул. Гоголя, 1 - 102 грн. державного мита та 69 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Суддя                                                                                           Масловська Л.З.