ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008 р.

№
2-2440/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова
О. В. - головуючого

Полянського
А. Г. Фролової Г. М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на
рішення

Солом'янського
районного суду міста Києва від 24.05.2006року

по
справі

№
2-2440/06 Солом'янського районного суду міста Києва

за
позовом

ОСОБА_2

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю “ФАСАД”

про

визнання
частково недійсним статуту товариства

За
участю представників сторін:

від
позивача:

не
з'явився

від
відповідача: від
скаржника :

Костик
Н.П. дов. від 20.02.08р. ОСОБА_3 дов. від 24.09.08р.

В С Т А Н О В И В:

За
згодою представників сторін в судовому засіданні 12.02.2008 року оголошені
вступна та резолютивна частини постанови Вищого господарського суду України.

Представник
позивача в судове засідання не з'явився, про існування поважних причин неявки в
судове засідання суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання
повідомлений заздалегідь належним чином. Виходячи з приписів ст. ст. 1115,
1117 ГПК України, суд касаційної інстанції вважає, що неявка
представника позивача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Відводів
складу суду не заявлено.

Як
вбачається з матеріалів справи, гр. ОСОБА_2 звернувся до Солом'янського
районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
“ФАСАД” про визнання частково недійсним статуту ТОВ  “ФАСАД”, а саме: частини 3 пункту 11.5
Статуту.

Рішенням
Солом'янського районного суду міста Києва від 24.05.2006року позовні вимоги
задоволені в повному обсязі: визнано недійсними положення ч. 3 п. 11.5 Статуту
ТОВ "ФАСАД", а саме: грошова або натуральна форма компенсації частки
виплачується згідно з реальною поточною ринковою вартістю майна, що
визначається на засадах відкритих ринкових пропозицій на час виходу учасника з
товариства".

Рішення
мотивоване з посиланням на статтю 54 Закону України "Про господарські
товариства" та статтю 66 Господарського кодексу України тим, що положення
п.11.5 Статуту відповідача суперечать вимогам законодавства, яке регулює
діяльність суб'єктів господарювання, створює нерівне становище стосовно
визначення вартості частки учасника в інших випадках, це порушує права
позивача, як учасника товариства.

Гр.
ОСОБА_1 подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на рішення
Солом'янського районного суду міста Києва від 24.05.2006року, в якій просить
рішення у справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В
касаційній скарзі заявник наголошує на тому, що суд без залучення до участі у
справі скаржника прийняв оскаржуване рішення, яке безпосередньо стосується його
прав та обов'язків як учасника товариства, оскільки даним рішенням суд визнав
недійсним положення ч. 3 п. 11.5 Статуту ТОВ «Фасад»

Заслухавши
суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників
відповідача та скаржника, перевіривши наявні матеріали справи  та доводи, викладені в касаційній скарзі,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до статті 107 Господарського процесуального кодексу України сторони у  справі
мають  право  подати
касаційну скаргу,  а прокурор
касаційне подання  на  рішення
місцевого  господарського
суду,  що
набрало законної сили,  та
постанову апеляційного суду. Касаційну скаргу мають право подати  також
особи,  яких  не
було залучено   до  участі
у  справі,  якщо
суд  прийняв  рішення
чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків.

Згідно
статті 108 Господарського процесуального кодексу України, Вищий  господарський суд України переглядає за
касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та
постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно
до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно
до змін і доповнень внесених до Господарського процесуального кодексу України
Законом України від 15.12.2006 за № 483-V "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації  та з корпоративних спорів", зокрема, до
статей 1, 12 вказаного Кодексу, справи у спорах пов'язаних з приватизацією
державного майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду) та
справи, що виникають з корпоративних відносин, підвідомчі господарським судам і
в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не
є суб'єктами підприємницької діяльності.

Як
вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом'янського районного суду міста
Києва від 24.05.2006року визнано недійсними положення ч. 3 п. 11.5 Статуту ТОВ
"ФАСАД", а саме: грошова або натуральна форма компенсації частки
виплачується згідно з реальною поточною ринковою вартістю майна, що
визначається на засадах відкритих ринкових пропозицій на час виходу учасника з
товариства".

Приймаючи
рішення про задоволення позовних вимог, суд зазначив, що положення п.11.5
Статуту відповідача суперечать вимогам законодавства, яке регулює діяльність
суб'єктів господарювання, створює нерівне становище стосовно визначення вартості
частки учасника в інших випадках, це порушує права позивача, як учасника
товариства.

Згідно
статті 1 Закону України "Про господарські товариства" господарськими
товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації,  створені
на  засадах  угоди юридичними особами і громадянами шляхом
об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Статут
юридичної особи за своєю правовою природою є актом, який визначає правовий
статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників
товариства, посадових осіб товариства та інших працівників та враховуючи
порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Відповідно
до статті 11 Закону України "Про господарські товариства" учасники
товариства зобов'язані додержувати установчих документів товариства і  виконувати рішення загальних зборів та інших
органів управління товариства.

Відповідно
до статті 145 Цивільного кодексу України, вищим органом товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори його учасників. До виключної компетенції яких
зокрема належить, внесення змін до статуту товариства.

З
матеріалів справи вбачається, що Статут Товариства з обмеженою відповідальністю
“ФАСАД” прийнятий зборами учасників 16.01.2001року (із змінами від 15.08.2001року)
та зареєстрований Жовтневою районною адміністрацією м. Києва № 08931.

В
касаційній скарзі заявник з посиланням на ухвалу Господарського суду міста
Києва від 09.10.2007 року по справі № 38/308, стверджує про порушення
оскарженим рішенням суду прав заявника. Із змісту зазначеної ухвали вбачається,
що заявник касаційної скарги виступає позивачем по справі № 38/308, предметом
спору у якій є серед іншого виділ частки заявника як учасника товариства в
майні ТОВ "Фасад". Оцінка майна товариства для визначення частки
учасника повинна відбуватися з врахуванням положень статуту товариства, зокрема
п. 11.5, яким визначається порядок здійснення оцінки.

Оскільки
позовні вимоги заявника касаційної скарги по справі № 38/308 безпосередньо
стосуються порядку оцінки майна товариства, суд касаційної інстанції вважає, що
оскаржене рішення стосується прав та інтересів учасника товариства, який
заявляє про свій вихід з товариства та виділ йому його частки в майні
товариства.

Враховуючи
викладене, оскаржуване рішення стосуються прав та обов'язків всіх учасників ТОВ
"ФАСАД, в тому числі і скаржника - ОСОБА_1,  якого не було залучено до участі у справі.

Відповідно
до частини 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу
України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення
або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно
до пункту 3 частини 2 статті 11110 Господарського процесуального кодексу
України порушення норм
процесуального  права  є в будь-якому випадку підставою для
скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, у
разі, якщо господарський суд прийняв рішення або постанову,   що стосується прав і обов'язків осіб,  які не були залучені до участі в справі.

За
таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, а справа передачі на
новий розгляд до місцевого господарського суду за місцем знаходження товариства
-Господарського суду міста Києва.

Керуючись
ст. 1115, 1117-12  ГПК
України,  суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення  Солом'янського районного суду міста Києва від
24.05.2006року по справі № 2-2440/06 скасувати.

Справу
передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий
суддя
О. Муравйов

Судді
А. Полянський

Г.
Фролова