Харківський апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 року                     Справа № 2/585-07

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Олійника В.Ф., судді Гончар Т.В., судді Кравець Т.В.

при секретарі – Бігун О.В.

за участю представників:

позивача –не з'явився

відповідача –Мащенко С.М.(дов. № 1 від 27.01.08 р.)

третьої особи –не з*явився

розглянувши апеляційну скаргу ДСП «Вири»ВАТ «СОП «Сумиоблагротехсервіс» (вх. №21 С/2-5)

на рішення господарського суду Сумської області від 10.12.2007 р. по справі № 2/585-07 (суддя Соп'яненко О.Ю.)

за позовом Дочірнього сільськогосподарського підприємства “Вири” Відкритого акціонерного товариства “Сумське обласне підприємство “Сумиоблагротехсервіс”, Білопільський район

до Відкритого акціонерного товариства “Сумське обласне підприємство “Сумиоблагротехсервіс”, м. Суми

третя особа Сумська міжрайонна державна податкова інспекція, м. Суми

про визнання договору недійсним

встановила:

В жовтні 2007 року Дочірнє сільськогосподарське підприємство “Вири” ВАТ “Сумське обласне підприємство “Сумиоблагротехсервіс” ( далі - ДСП “Вири”) звернулося до суду з позовом до ВАТ “Сумське обласне підприємство “Сумиоблагротехсервіс”( далі- ВАТ ) та просило визнати недійсним договір купівлі-продажу тракторів, сільскогосподарських машин і обладнання № 22/11 від 22.02.06р., укладений між ДСП “Вири” та ВАТ, з підстав, що містяться у частині 11 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі –Закон про банкрутство) і посилаючись на те, що останнім за договором було отримано майно, придбавши яке відповідач створив умови, що сприяли збільшенню заборгованості ДСП “Вири” - банкрута та кредиторам були завдані збитки у вигляді неодержання доходів. Крім того, в порушення п.2 ст. 586 ЦК України, згода заставодержателя -- Сумської МДПІ на відчудження зазначеного майна, яке знаходилось на цей час в податковій заставі не була отримана.

Рішенням суду першої інстанції від 10.12.2007 р. по справі № 2/585-07 позивачу в позові відмовлено. Рішення мотивовано тим, що спірний договір було укладено між сторонами до порушення справи про банкрутство ДСП “Вири” і є повністю виконаним, у ліквідатора відсутні правові підстави для звернення до суду із заявою про визнання недійсною угоди боржника з підстав, визначених ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, оскільки наведені норми є спеціальними та передбачені для застосування виключно на стадії санації за відповідною заявою керуючого санацією.

В апеляційній скарзі ДСП “Вири” порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції від 10.12.2007 р. та прийняття нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки ним не застосовані норми ч.1ст.203 та ч.1ст.215 ЦК України і не вірно застосовані положення ст. ст. 32-34 ГПК України, щодо належності доказів, підтверджуючих знаходження майна в податковій заставі.

ВАТ “Сумське обласне підприємство “Сумиоблагротехсервіс” у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Сумської області від 10.12.2007 р. залишити без змін, як правомірне, а апеляційну скаргу –без задоволення, як необгрунтовану.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з повноважень ліквідатора, між іншим, щодо подання до господарського суду заяв про визнання недійсними угод боржника з підстав, передбачених ч. 10 ст. 17 Закону про банкрутство, згідно якої керуючий санацією має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково.

Разом з тим суд першої інстанції виходив і з того, що норми ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, посилання на які, як на підставу для визнання оспорюваного договору недійсним, зроблено у позові ліквідатора є спеціальними та передбачені для застосування судом виключно на стадії санації за відповідною заявою керуючого санацією.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду із заявою про визнання недійсною угоди боржника з підстав визначених ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, а тому вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки вони суперечать вимогам чинного законодавства України та фактичним обставинам справи.

З такими висновками місцевого господарського суду погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Як видно з матеріалів справи та визнано встановленим судом першої інстанції Постановою господарського суду Сумської області від 16.04.2007р. по справі № 6/150-06, провадження у якій порушено 21.11.2006р., ДСП “Вири” визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Нагорнєву Т.В.

22.02.2006р., до порушення справи про банкрутство, між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу тракторів, сільськогосподарських машин і обладнання № 22/11 (далі –Договір) і відповідно до актів від 22.02.2006р. все майно передано від позивача до відповідача (а.с. 10-12) та проведено розрахунок. Отже договір є повністю виконаним.

Виходячи з приписів ст. 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, між іншим, щодо подання до господарського суду заяви про визнання угод, укладених боржником, недійсними з підстав, передбачених частиною 10 ст. 17 Закону.

Згідно частини 10 ст. 17 Закону про банкрутство керуючий санацією має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково. Однак таких обставин судом не встановлено, а навпаки має місце виконанання спірного договору сторонами повністю. Даний факт не заперечується позивачем.

При цьому розгляд заяв керуючого санацією про визнання угод недійсними здійснюється господарським судом у процедурі провадження у сраві про банкрутство.

Ліквідатор же звернувся до суду з позовною вимогою визнати Договір недійсним з підстав передбачених Законом про банкрутство не в процедурі банкрутства, а в окремому позовному провадженні.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відмову в позові ліквідатора є обгрунтованим, а вимоги позивача суперечать законодавству та фактичним обставинам справи.

Мотиви апелянта, щодо порушень судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: судом не застосовані норми ч. 1 ст. 203 та ч.1 ст.215 ЦК України, згідно яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, що на твердження апелянта є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції відхиляє наступним.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.10.2007р. по справі № 9/316-07, де сторонами по справі були позивач - ДСП “Вири” та відповідач- ВАТ “Сумське обласне підприємство “Сумиоблагротехсервіс”, а предметом спору- певний перелік майна, переданий по спірному договору купівлі-продажу від 22.02.2006р., визнано, що договір було укладено з дотриманям вимог, передбачених статтею 203 ЦК України. Даний правочин не суперечить актам цивільного законодавства, не визнаний недійсним, не розірваний і є діючим.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Доказів касаційного оскарження постанови від 10.10.2007 позивачем суду не надано, постанова набрала законної сили. Таким чином факти встановлені судом є приюдиціальними та не потребують доказування.

Щодо недійсності договору в зв’язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимог чинного законодавства, оскільки спірне майно за Договором на момент його укладання перебувало в податковій заставі і його відчуження, передавання в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним, згідно ч.2 ст.586, повинно здійснюватись лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором, слід зазначити наступне.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна ДСП «Вири», об’єктом обтяження є всі активи платника податків без визначення яке саме майно. Доказів того, що саме майно за договором перебуває під заставою, апелянтом не наведено.

Конституційний суд своїм рішенням N 2-рп/2005 від 24.03.2005 визнав підпункт 8.2.2пункту 8.2 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми податкового боргу. Положення зазначеного пункту втратили чинність з дня ухвалення судом цього рішення. Тому господарський суд не застосовує норми права, які втратили чинність.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, але позивач, з урахуванням всіх обставин справи, не подав суду належних доказів, які б об'єктивно, і у визначеному законом порядку, підтвердили його позицію. Доводи ліквідатора позбавлені фактичного та правового обгрунтування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення господарського суду Сумської області від 10.12.2007 р. є обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційна скарги.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу ДСП «Вири»ВАТ «СОП «Сумиоблагротехсервіс» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 10.12.2007 р. по справі № 2/585-07 залишити без змін.

Справу № 2/585-07 повернути до господарського суду Сумської області.

Роз’яснити сторонам, що вони можуть на дану постанову подати касаційну скаргу протягом місяця до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя В.Ф. Олійник

Суддя Т.В. Гончар

Суддя           Т.В. Кравець

Постанова підписана 26.02.2008 року