ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"27" лютого 2008 р.

справа № 20-11/277

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Судноремонтний завод “Южний Севастополь”

про спонукання укласти додаткову угоду к договору оренди державного майна от 18.11.2002 р. № 140

Суддя Дмитрієв В.Є.

Представники:

від позивача           Бистрицька Ю.М., довіреність № 56/02-15 від 10.09.2007

від відповідача          не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Автономній Республіці та місту Севастополю звернулося з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" про спонукання укласти додаткову угоду к договору оренди державного майна от 06.12.2002 р. № 142.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1846 затверджена нова методика розрахунку та використання плати за оренду державного майна, якою встановлені нові орендні ставки за оренду державного майна, у зв'язку з чим відповідачу було направлено лист з клопотанням підписати додаткову угоду до договору оренди в частині збільшення розміру орендної плати.

В судове засідання представник відповідача не з’явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні представнику позивача були роз'яснені його права і обов'язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд, встановив:

06.12.2002 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у місті Севастополі, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та у місті Севастополі (орендодавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южний Севастополь" (орендар) було укладено договір № 142 оренди державного майна.

Відповідно до пункту 1.1 Договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, яке знаходиться на території СДП „Югсудоремонт”, за адресою м. Севастополь, вул. Правди,24.

Згідно з вимогами пункту 3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі "Методики розрахунку і порядку користування плати за оренду держаного майна", затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без податку на додану вартість за базовий місяць оренди –1816,67 грн.

Крім того, пунктом 3.4 Договору передбачено, що розмір орендної плати може бути переглянутий за вимогою однієї з сторін у випадках зміни методики її розрахунку, зміни централізованих цін та тарифів і в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Строк дії договору становить до 31.12.2008 року (п. 7.1 Договору).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1846 затверджена "Методика розрахунку та використання плати за оренду державного майна". Згідно пункту 11 додатку 2 до Методики орендна ставка за розміщення офісних приміщень складає 15 %.

Матеріали справи свідчать про той факт, що 27.01.2007 року Регіональне відділення Фонду державного майна України у місті Севастополі направило на адресу відповідача лист за № 157/01-6, яким запропонувало укласти додаткову угоду про внесення змін до договору оренди № 142 від 06.12.2002 року з урахуванням переглянутого розміру орендної плати згідно ставок, які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1846.

Відповідач додаткову угоду не підписав, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаних кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, та відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідач підписав договір оренди, він прийняв на себе всі зобов`язання, що передбачені умовами договору, у тому числі і зобов’язання у випадку зміни методики розрахунку орендної плати можливості перегляду за вимогою однієї із сторін розміру орендної плати (пункт 3.4 Договору).

Згідно з статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва є орендодавцями цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів і нерухомого майна, що є державною власністю.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України, підприємство чи організація, які вважають за необхідне змінити чи розірвати договір, надсилають пропозиції про це другій стороні за договором.

Підприємство, організація, які одержали пропозицію про зміну чи розірвання договору, повинні відповісти на неї не пізніше 20 днів після одержання пропозиції. Якщо підприємства і організації не досягли згоди щодо зміни чи розірвання договору, а також у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення господарського суду.

Отже, законом передбачена чітка процедура внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна.

Таким чином, як вбачається з наданих доказів, 27.01.2007 року Регіональне відділення Фонду державного майна України у місті Севастополі направило на адресу відповідача лист за № 157/01-6, яким запропонувало укласти додаткову угоду про внесення змін до договору оренди № 142 з урахуванням переглянутого розміру орендної плати згідно ставок, які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1846 та проект Додаткової угоди.

З наведеного, вбачається, що позивач виконав вимоги статті 188 Господарського кодексу України.

Відповідач відповіді на зазначену пропозицію не надав.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької діяльності.

Однією з істотних умов договору є орендна плата, яка встановлюється згідно з методикою розрахунку орендної плати. Ця методика та порядок використання орендної плати для об’єктів державної власності визначається Кабінетом Міністрів України (статті 10, 19 Закону).

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Крім того, пунктом 3.4 Договору передбачено, що розмір орендної плати може бути переглянутий за вимогою однієї з сторін у випадках зміни методики її розрахунку, зміни централізованих цін та тарифів і в інших випадках, передбачених діючим законодавством.

Відповідач вимог пункту 3.4 Договору не виконав.

Згідно з вимогами частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінений за рішенням суду за вимогою однієї з сторін у випадку суттєвого порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором чи законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано вимоги частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту вступу рішення суду про зміну або розірвання договору в законну силу.

Виходячи з вищевикладеного, суд при прийнятті рішення про задоволення позову про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 143 від 06.12.2002 року, повинен врахувати вимогу закону та в рішенні зазначити, з якого моменту вступає в силу додаткова угода до договору.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на відповідача витрати по сплаті державного мита і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю „СРЗ Южний Севастополь” (99014, м. Севастополь, вул. Правди, буд. 10, , р/р 0001 в СФ АКИБ “Укрсиббанк”, МФО 384588) внести зміни в договір оренди державного нерухомого майна від 06.12.2002 № 142 шляхом укладення додаткової угоди до договору в редакції Регіонального відділення Фонду державного майна України в АРК та м. Севастополі, виключивши з додаткової угоди пункт 3.

3. Додаткова угода до договору № 142 від 06.12.2002 року регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі вступає в силу з моменту набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „СРЗ Южний Севастополь” (99014, м. Севастополь, вул. Правди, буд. 10, , р/р 0001 в СФ АКИБ “Укрсиббанк”, МФО 384588) в доход Державного бюджету України державне мито в розмірі 85,00 грн. та витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.Є. Дмитрієв

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України і підписано 29.02.2008