ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2008 р.            Справа № 05/482

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Швидкого В.А., секретаря судового засідання Холодної Л.В., за участю представників:

від позивача: Гавьюка М.П. - за довіреністю;

від відповідача: Сизонюка І.О. –директор; Аньола О.М. - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рубіа"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромтех"

про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рубіа" ( далі-позивач) заявило позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромтех" ( далі – відповідач) про визнання права власності на майно, що знаходиться за адресою: с. Червоний Кут Жашківського району Черкаської області, а саме: димова труба металева, димова труба цегляна, боров парокотельні, та зобов"язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні вищевказаним майном шляхом допущення на територію, на якій знаходиться майно.

Представник позивача позов в судовому засіданні підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач відзиву на позов не надав. Представники відповідача позов не визнали, пославшись на договір купівлі-продажу від 06.09.2004 р., згідно з яким він є власником майна підприємства-банкрута ВАТ "Тікич", в тому числі і котельні з прибудовами.

Матеріалами справи і в судовому засіданні встановлено.

Постановою господарського суду Черкаської області від 10.02.2000 р. ВАТ "Тікич" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою від 26.12.2000 р. арбітражним керуючим (ліквідатором) ВАТ "Тікич" було призначено Гриба В.А.

14.11.2003 р. між позивачем та ВАТ "Тікич", в особі арбітражного керуючого (ліквідатора), укладено договір купівлі-продажу майна.

Як вказує позивач, 15.01.2008 р. йому стало відомо, що придбане ним майно намагаються демонтувати працівники відповідача, а проїзд на територію, де знаходиться це майно, закритий, на в"їзді табличка "Приватна власність ТОВ "Укрпромтех".

Відповідач не визнає права власності за позивачем на вказане майно та чинить перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження майном, що стало підставою для звернення останнього до господарського суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників стрін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" (далі - Закон), який набрав чинності 26.12.2001 р., встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Мораторій також поширюється на акціонерні товариства, в яких держава є власником не менше 25 відсотків загальної кількості емітованих цими товариствами акцій.

До об"єктів нерухомого майна відноситься майно, пов"язане з землею.

Мораторій поширюється також на випадки відчуження шляхом продажу майна у процесі провадження зі справи про банкрутство, визначеного ст. ст. 22-26, 30, ч. 2 ст. 42, абзацом другим ч. 1 ст. 43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

На момент укладення договору купівлі-продажу між позивачем та ВАТ "Тікич" діяв цивільний кодекс Української РСР. Згідно з ст. 48 ЦК УРСР угода, яка не відповідає вимогам закону, не є дійсною. Виходячи із змісту ст. 128 ЦК УРСР, право власності у набувача виникає за договором.

Якщо договір купівлі-продажу є недійсним, позивач не може вважатись таким, що набув право власності на майно за цим договором.

Згідно з довідкою Регіонального відділеннія Фонду Державного майна України по Черкаській області від 28.02.2008 р. № 71-09-00765, станом на 14.11.2003 р. державна частка акцій у статутному фонді ВАТ "Тікич" складала 30,004 відсотки.

Виходячи з вищевикладеного, договір купівлі-продажу від 14.11.2003 р., укладений між позивачем та ВАТ "Тікич", є недійсним, а тому не породжує у позивача права власності на майно по цьому договору.

Керуючись ст. ст. 49, 82 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

СУДДЯ                                                                      В.А. Швидкий