ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 лютого 2008 р.

№ 6/226

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -головуючий, судді Бенедисюк І.М.
і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю “Нова інтернаціональна корпорація”, м. Київ,

на рішення господарського
суду Донецької області від 17.09.2007

зі справи №
6/226

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю “Нова інтернаціональна корпорація”

до
приватного підприємства “Науково-виробниче підприємство “Харчові продукти
“Мультимікс”, м. Донецьк,

про
стягнення 968 816,32 грн.,

та зустрічним позовом приватного
підприємства “Науково-виробниче підприємство “Харчові продукти “Мультимікс”
(далі -ПП “НВП “Харчові продукти “Мультимікс”)

до товариства
з обмеженою відповідальністю “Нова інтернаціональна корпорація” (далі -ТОВ
“НІК”),

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, - Державний департамент
інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України (далі
-Департамент), м. Київ,

про визнання
недійсними договорів та свідоцтв на знаки для товарів і послуг,

за участю представників:

ТОВ “НІК”
-Синельникова О.В., Чернишова В.М.,

ПП “НВП “Харчові продукти
“Мультимікс” -Латипової Ю.Ю.,

Департаменту
-не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Справа господарськими судами
розглядалася неодноразово.

Постановою Вищого господарського
суду України від 24.04.2007 рішення господарського суду Донецької області від
31.10.2006 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від
30.01.2007 скасовано та справу передано на новий розгляд до господарського суду
першої інстанції. Постанову касаційної інстанції мотивовано прийняттям місцевим
та апеляційним господарськими судами рішень зі справи з порушенням норм
матеріального і процесуального права (т. 2, а.с. 27-34).

Рішенням господарського суду
Донецької області від 17.09.2007 (суддя Підченко Ю.О.) у задоволенні первісного
позову ТОВ “НІК” про стягнення 968 816,32 грн. (сума заборгованості за
ліцензійним договором від 15.06.2001 № 06/01-л з урахуванням індексу інфляції
та 3 % річних) відмовлено та частково задоволено зустрічний позов:

- визнано недійсним укладений
сторонами ліцензійний договір від 15.06.2001 № 06/01-л;

- визнано недійсним укладений
сторонами договір застави майнових прав від 15.06.2001 № 07/01;

- зобов'язано ТОВ “НІК” повернути
ПП “НВП “Харчові продукти “Мультимікс” кошти в сумі 101 185 грн., одержані як роялті
за ліцензійним договором від 15.06.2001 № 06/01-л;

- відмовлено у задоволенні позовних
вимог ПП “НВП “Харчові продукти “Мультимікс”: про визнання недійсними свідоцтв
України на знаки для товарів послуг № 33662 (“OLD KIEV”) та № 16267 (“СТАРИЙ
КИЇВ”); про зобов'язання Департаменту внести зміни до Державного реєстру
свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та здійснити відповідну офіційну
публікацію, а також про скасування реєстрації ліцензійного договору від
15.06.2001 № 06/01-л;

- відмовлено у задоволенні вимог ПП
“НВП “Харчові продукти “Мультимікс” щодо зупинення провадження у справі та
надіслання матеріалів до правоохоронних органів.

Рішення місцевого господарського
суду мотивовано тим, що: первісний позов про стягнення коштів на підставі
ліцензійного договору від 15.06.2001 № 06/01-л не підлягає задоволенню через
визнання цього договору недійсним; ліцензійний договір від 15.06.2001 № 06/01-л
підлягає визнанню недійсним відповідно до статті 48 Цивільного кодексу
Української РСР з огляду на те, що від імені відповідача договір не було
підписано його директором та на укладення цього договору директором не було
згоди власника відповідача; договір застави майнових прав від 15.06.2001 №
07/01 є додатковим зобов'язанням до основного договору і підлягає визнанню
недійсним разом з ним;  внаслідок  визнання
недійсним  ліцензійного договору
від 15.06.2001 № 06/01-л ТОВ “НІК” має повернути ПП “НВП “Харчові продукти
“Мультимікс” одержані за ним кошти в сумі 101 185 грн.; скасування державної
реєстрації ліцензійного договору як спосіб захисту порушеного права “не
належить до компетенції господарського суду та не встановлено законом”; вимоги
зустрічного позову щодо зупинення провадження у справі та надіслання матеріалів
справи до правоохоронних органів не підлягають задоволенню з огляду на
відсутність підстав для зупинення провадження, передбачених статтею 79
Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також
наявністю у суду саме права надіслання матеріалів до слідчих органів
згідно зі статтею 90 ГПК України.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України ТОВ “НІК” просить рішення місцевого господарського
суду від 17.09.2007 зі справи скасувати внаслідок його прийняття з порушенням
норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про
задоволення первісного позову і відмову в зустрічному позові.

ПП “НВП “Харчові продукти
“Мультимікс” подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про
безпідставність її доводів та просило рішення місцевого господарського суду зі
справи залишити без змін, а скаргу -без задоволення.

Від Департаменту відзив на
касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про
час і місце розгляду касаційної скарги.

Ухвалою заступника голови Вищого
господарського суду України від 01.02.2008 заяву ПП “НВП “Харчові продукти
“Мультимікс” про відвід колегії суддів залишено без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування
ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін,
Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового
задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим господарським судом у
справі встановлено, що:

- ТОВ “НІК” вимагає стягнення з ПП
“НВП “Харчові продукти “Мультимікс” 968 816,32 грн. (основний борг у сумі 700
048, 76 грн., 3 % річних у сумі 87 506,10 грн. та 181 261, 46 грн. інфляційних
втрат за період прострочення з червня 2003 року по серпень 2007 року);

- 15.06.2001 ТОВ “НІК” і приватною
фірмою “Науково-виробниче підприємство “Харчові продукти “Мультимікс”,
правонаступником якої є ПП “НВП “Харчові продукти “Мультимікс”, укладено
договір № 06/01-л (далі -Ліцензійний договір), згідно з умовами якого ТОВ “НІК”
як власник знака для товарів і послуг “СТАРИЙ КИЇВ” за свідоцтвом України №
16267 (далі -Знак) надало відповідачеві на строк дії цього договору за плату
виключну ліцензію на використання Знака з метою виробництва, використання і/чи
продажу продукції; при цьому ТОВ “НІК” зобов'язалося не використовувати
зазначені права та не передавати їх третім особам (у тому числі не видавати й
невиключні ліцензії);

- Ліцензійний договір зареєстровано
у встановленому порядку, що підтверджується відповідним рішенням Департаменту
від 13.07.2001 № 1008;

- на виконання пункту 7.1
Ліцензійного договору сторонами в додатку № 1 до нього визначено порядок
розрахунків;

- пунктами 1, 2, 3 додатку № 1 до
Ліцензійного договору встановлено, що: за надання прав, передбачених
Ліцензійним договором, відповідач сплачує позивачеві щомісячну винагороду у
вигляді роялті; розмір роялті складає суму 14 646 грн. і виплачується до
десятого числа місяця, наступного за звітним; зазначений розмір щомісячних
виплат підлягає зміні прямо пропорційно зміні курсу долара США, встановленого
Національним банком України”;

- відповідно до пункту 13.1
Ліцензійного договору його укладено строком на 108 місяців;

- відповідачем на виконання умов
Ліцензійного договору до лютого 2002 року сплачено позивачеві 101 185 грн.
роялті;

- з лютого 2002 року позивачем
рахунки-фактури відповідачеві на оплату не виставлялися та оплата за
Ліцензійним договором не проводилася;

- згідно з пунктом 5.2 Ліцензійного
договору позивач зобов'язався протягом місяця до закінчення терміну його дії
передати відповідачеві право власності на Знак;

- відповідно до пункту 8.1
Ліцензійного договору сторони одночасно з укладанням даного договору укладають
договір передачі права власності на Знак, який набирає сили через 108 місяців
після передачі позивачем виняткової ліцензії на Знак відповідно до умов даного
договору;

- матеріали справи не містять
доказів на підтвердження факту укладення сторонами угоди про передачу права
власності на Знак;

- 15.06.2001 сторонами укладено
договір № 07/01 застави майнових прав на Знак (далі -Договір застави),
відповідно до умов якого майнові права на Знак, що належать ТОВ “НІК” передано
в заставу ПП “НВП “Харчові продукти “Мультимікс”; вартість заставлених майнових
прав сторонами визначено в сумі 1 580 000 грн.; заставою забезпечувалося
виконання ТОВ “НІК” обов'язку з надання виключної ліцензії за Ліцензійним
договором та з подальшої передачі позивачем відповідачеві права власності на
Знак;

- згідно з преамбулою Ліцензійного
договору та Договору застави їх від імені відповідача укладено ОСОБА_1;

- ОСОБА_1-директор відповідача -не
мав необхідних для укладення Ліцензійного договору (на суму 1 580 000 грн.)
повноважень, що підтверджується змістом статуту відповідача, де посада
директора відсутня, та пунктом 4 контракту з директором ОСОБА_1. стосовно
надання йому права укладати на свій розсуд (без письмового дозволу засновника)
угоди лише на суму до 100 000 грн.;

- доказів надання засновником
відповідача дозволу на укладення Ліцензійного договору та Договору застави не
подано;

- часткове виконання спірної угоди
в сумі 101 185,00 грн. “майже не перевищило обсягу повноважень директора
Відповідача, який був встановлений контрактом”; “згоди власника підприємства на
подальше виконання договору, обов'язковість якої відзначено в контракті надано
не було”;

- як свідчать матеріали справи,
відповідачем було проведено службове розслідування, в результаті якого
встановлено, що Ліцензійний договір та Договір застави уповноваженою особою
відповідача (громадянином ОСОБА_1.) не підписувались;

- жодних дій з боку позивача на протязі майже
5 років, які свідчили б про існування будь-яких зобов'язань сторін за
Ліцензійним договором, не учинялось.

Причиною даного спору є питання
щодо виконання сторонами умов Ліцензійного договору та наявності правових
підстав для визнання його недійсним.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”
рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України;
обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті
11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної
інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду
справи.

Водночас місцевий господарський
суд:

- не визначився з обсягом позовних
вимог за зустрічним позовом (вимога ПП “НВП “Харчові продукти “Мультимікс” щодо
зупинення провадження у справі та надіслання матеріалів до правоохоронних
органів не є вимогою до відповідачів та не має позовного характеру; прохання ПП
“НВП “Харчові продукти “Мультимікс” зобов'язати ТОВ “НІК” повернути кошти в
сумі 101 185 грн., одержані як роялті за Ліцензійним договором, не було
оформлено належним чином як зміну чи доповнення позовних вимог за зустрічним
позовом);

- не змінив правовий статус
Департаменту, який бере участь у справі як третя особа, тоді як безпосередньо
до нього заявлено позовні вимоги за зустрічним позовом, які судом розглянуто по
суті;

- залишив поза увагою те, що
прийняття до провадження (т. 1, а.с. 67) зустрічних позовних вимог про визнання
недійсними свідоцтв України на знаки для товарів послуг № 33662 (“OLD KIEV”) та
№ 16267 (“СТАРИЙ КИЇВ”) виключає правомірність мотивування відмови в їх задоволенні
по суті посиланням лише на відсутність зв'язку між вимогами за первісним та
зустрічним позовами;

- не навів у рішенні мотивів
відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсними
свідоцтв України на знаки для товарів послуг № 33662 (“OLD KIEV”) і № 16267
(“СТАРИЙ КИЇВ”), а також про зобов'язання Департаменту внести зміни до
Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та здійснити
відповідну офіційну публікацію;

- неповно з'ясував фактичні
обставини, пов'язані з кожною позовною вимогою за первісним та зустрічним
позовами, зокрема:

· не
дослідив правову природу контракту директора відповідача з засновником (чи є ця
угода цивільно-правовою або підпадає під регулювання законодавства про працю);

· не
дослідив межі повноважень директора відповідача з огляду на приписи статей 9,
16 Закону України "Про підприємства в Україні" (який діяв на час
укладання Ліцензійного договору) щодо статуту підприємства та його керівництва;

· не
визначився, чи підписано Ліцензійний договір директором відповідача (тоді
обмеження його повноважень може мати правове значення) або іншою особою, яка
взагалі не мала права укладати угоди від імені відповідача (відсутність
повноважень виключає можливість їх обмеження);

· залишив
поза увагою те, що відповідно до приписів частини другої статті 33, статті 41
ГПК України визначення справжності та/або належності підпису фізичної особи не
належить до компетенції господарського суду (потребує спеціальних знань);

· не
встановив фактичні обставини сплати відповідачем коштів за Ліцензійним
договором (одержання від позивача рахунків-фактур, підпис директором таабо
іншими посадовими особами платіжних доручень, перерахування коштів,
відображення цих операцій у звітності підприємства, матеріалах аудиторських чи
інших перевірок);

· не
дослідив та не оцінив наявні в матеріалах справи акти про надання послуг на
використання ліцензійних прав (т. 1, а.с. 27-35);

· не
встановив фактичні обставини, пов'язані з визнанням недійсними свідоцтв України
на знаки для товарів і послуг №№ 16267, 33662;

- не навів доказів на спростування
позиції позивача щодо пропуску відповідачем строку позовної давності;

- відхилив посилання позивача на
наявність на Ліцензійному договорі печатки відповідача з огляду на її
необов'язковість, але не встановив й не спростував справжності цієї печатки;

- не встановив причини, з яких
відповідач з лютого 2002 року і до червня 2006 року не звертався до відповідача
з приводу виконання умов Ліцензійного договору;

- не перевірив правильність
розрахунку ТОВ “НІК” розміру заявленої до стягнення суми (з огляду на
необхідність перевірки кожної її складової).

Таким чином, місцевий господарський
суд не лише всупереч приписам частини першої статті 11112 ГПК
України не виконав вказівок, що містяться в постанові касаційної інстанції від
24.04.2007 з даної справи, але й припустився неправильного застосування
приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття
судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та
частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,
що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою
для скасування прийнятого ним зі справи судового рішення.

Касаційна ж інстанція відповідно до
частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене справа має
бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого
необхідно усунути наведені процесуальні порушення, встановити обставини,
зазначені в цій постанові та постанові Вищого господарського суду України від
24.04.2007, дати їм та доводам сторін належну
правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117,
1119 -11112 ГПК України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю “Нова інтернаціональна корпорація” задовольнити
частково.

2. Рішення господарського суду
Донецької області від 17.09.2007 зі справи № 6/226 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Донецької області.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя
Б.Львов