ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.02.08 Справа № 27/283

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бережанська міжгосподарська шляхо-будівельна ПМК № 1», с.Шибалин

до відповідача: Дочірнього підприємства «Львівський Облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Львів

про стягнення 44374,62 грн. заборгованості

та за зустрічним позовом: Дочірнього підприємства «Львівський Облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бережанська міжгосподарська шляхо-будівельна ПМК № 1», с.Шибалин Бережанського району Тернопільської області

про стягнення 1313,33грн. штрафу

суддя Масловська Л.З.

Представники:

від позивача: Кузів П.Г., Чернявська Г.П. –представники;

від відповідача: н/з

Суть спору: позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Бережанська міжгосподарська шляхо-будівельна ПМК № 1»до Дочірнього підприємства «Львівський Облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»про стягнення 44374,62 грн. заборгованості із відшкодуванням судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.10.2007 р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.10.2007 р.

Для об”єктивного та всестороннього вирішення спору по суті розгляд справи відкладався та оголошувалася перерва до 01.02.08р.

Представники позивача подали заяву про збільшення позовних вимог, просять суд стягнути з відповідача додатково інфляційні втрати за вересень 2007 року у розмірі 731,16 грн. та пеню у розмірі 539,03 грн. Представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог від 12.12.2007 р. та просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 5414,13 грн., інфляційні втрати у розмірі 787685 грн. та 3 % річних у розмірі 1734,05 грн. Просить позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві від 24.10.2007 р. Представником відповідача подана зустрічна позовна заява з вимогами стягнути з позивача за первісним позовом штраф у розмірі 1313,33 грн. Ухвалою від 25.12.2007р. зустрічну позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісним позовом. Просить зустрічний позов задоволити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

23 січня 2006 року між ДП «Львівський облавтодор»та ТзОВ «Бережанське МШБ ПМК-1»укладено договір б/н, згідно умов якого ТзОВ «Бережанське МШБ ПМК-1»(Постачальник за договором) зобов’язується поставити та передати у власність, а ДП «Львівський облавтодор»(Замовник за договором) прийняти та оплатити продукцію.

Згідно розділу 5. зазначеного договору оплата за поставлену продукцію по даному договору проводиться замовником при умовах отримання останнім відвантажувальних та платіжних документів згідно п. 4.5. договору в сумі вартості кожної поставленої партії продукції, обумовленої згідно п. 3.2. договору (п. 5.1. договору). Датою оплати вважається дата отримання коштів банком постачальника. Остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акту звірки, який складається і підписується сторонами раз на місяць, але не пізніше 5-го числа наступного місяця. В акті звірки також враховується кількість нестачі товару, а також кількість товару, який не відповідає вимогам п. 2.1. договору, що зазначено в претензіях, які пред’являються постачальнику та визнані постачальником відповідно до чинного законодавства. Термін оплати протягом 30 календарних днів з моменту поставки. Оплата витрат залізничного тарифу здійснюється замовником згідно виставлених рахунків.

Протягом строку дії договору позивачем на користь відповідача здійснені поставки щебеневої продукції на загальну суму 112034,36 грн. згідно накладних № 6 від 19.04.2006 р., № 9 від 25.05.2006 р., № 10 від 25.05.2006 р., № 11 від 30.05.2006 р., № 19а від 17.07.2006 р.

Відповідач лише частково оплатив за поставлену продукцію (03.05.2006 року відповідачем на користь позивача була здійснена оплата на суму 28800,00 грн., 19.10.2006 р. –50000,00 грн.). Відповідачем представлено суду акт звірки станом на 01.08.2007 р., відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становила 33234,36 грн. Однак зазначений акт звірки не може бути прийнятий та врахований судом як належний доказ, оскільки з боку ДП «Львівський облавтодор»акт звірки підписаний невідомою особою без зазначення її посади, прізвища та ініціалів.

У поданій позивачем заяві про уточнення позовних вимог від 12.12.2007 р. Позивач стверджує про погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 33234,36 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 3920 від 29.11.2007 р. відповідачем оплачено на користь позивача суму у розмірі 33234,36 грн. за поставлену продукцію згідно накладних. Таким чином, на думку позивача, викладену в уточненнях до позовної заяви, основний борг відповідача перед позивачем станом на день розгляду справи по суті відсутній, а тому у цій частині провадження у справі слід припинити.

Відповідно до п. 7.4. договору за несвоєчасну оплату поставленої продукції згідно п. 5.1. договору замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

У п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов’язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку нарахування неустойки (пені), поданого позивачем, позивач вважає, що прострочка у виконанні зобов’язань відповідача виникла ще 01.06.2006 року. Неустойку позивачем розраховано за період з 01.06.2006 року по 28.02.2007 року, тобто за період 637 календарних днів, що не відповідає вимогам ст. 232 ГК України. Позивач звернувся до суду з позов лише 01.10.2007 року. Тобто на момент звернення позивача до суду з позовом спеціальний строк позовної давності щодо стягнення пені пропущений.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

09.11.2007 року відповідачем подана суду заява про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (пені), а тому вимога позивача про стягнення 5414,13 грн. пені не може бути задоволена.

Згідно п. 5.1. договору здійснення оплати за поставлену продукцію залежить від часу отримання замовником відвантажувальних та платіжних документів згідно п. 4.5. договору. У п. 4.5. договору передбачено, що такими документами виступають: оригінали рахунку-фактури, видаткової накладної, акту специфікації, ксерокопія залізничної квитанції відвантаженої партії продукції. Тобто п. 5.1. договору фактично встановлюється право відповідача (замовника) не здійснювати оплату за поставлену продукцію за умови ненадання позивачем зазначених документів. Позивачем не представлено суду доказів своєчасного надання та отримання вищезазначених документів замовником (відповідачем).

Відповідно до ч.1, 3 ст. 220 ГК України боржник, який прострочив виконання господарського зобов’язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення. Боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов’язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

У зв’язку з ненаданням позивачем документів, передбачених п. 4.5. договору, відповідач мав можливість скористатись своїм правом щодо затримки платежу за поставлену продукцію в порядку п. 5.1. договору. Таким чином, відповідачем не було порушено п. 5.1. договору, а тому немає підстав для застосування до нього санкцій, передбачених п. 7.4. договору.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 7876,85 грн. та 3 % річних у розмірі 1734,05 грн. у зв’язку з прострочення виконання зобов’язання відповідачем, то зазначені вимоги не підлягають до задоволення з огляду на неподання позивачем суду доказів своєчасного надання та отримання відповідачем документів, передбачених п. 4.5. договору, прострочка у наданні чи ненадання яких надає відповідачу право не здійснювати оплату поставленої продукції до моменту надання таких документів (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 7.5. договору при несвоєчасному наданні документів згідно п. 4.5. договору постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 10 % від суми ПДВ на поставлену продукцію. Покликаючись на дане положення Договору, Відповідач (позивач за первісним позовом) просить суд стягнути з позивача за первісним позовом штраф у розмірі 1313,33 грн. Однак не додав до позову належний розрахунок штрафу, який би ґрунтувався на сумах ПДВ від вартості поставленої продукції, а не на сумах ПДВ від сум здійснених оплат. Тому суд вважає, що зустрічний позов слід залишити без розгляду через відсутність обґрунтованого розрахунку ціни позову.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку в частині стягнення основного боргу провадження у справі припинити, в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних у позові відмовити, зустрічний позов залишити без розгляду.

Судові витрати покласти на відповідача пропорційно у відповідності до вимог ст.49 ГПК України.

Враховуючи наведене, а також ст. 526, 530 ЦК України та ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          В частині стягнення 33234,36 грн. основного боргу по первісному позову –провадження у справі припинити.

2.          В частині стягнення 5414,13 грн. неустойки (пені), 7876,85 грн.інфляційних втрат, 1734,05 грн. 3 % річних - відмовити.

3.          Стягнути з ДП “Львівський Облавтодор” ВАТ “ДАК “Автомобільні дороги України”, м.Львів, вул.В.Великого, 54 (п/р 0293 у ЗРФ “Трансбанк” м.Львова, МФО 385435, ) на користь ТзОВ “Бережанське МШБ ПМК-1”, Тернопільська область Бережанський р-н с.Шибалин (р/р 260054519 у ТОД ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” м.Тернополя, МФО 338501, ) –355,31 грн. державного мита та 88,50 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Зустрічний позов - залишити без розгляду.

Суддя