ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2008 р.

№
03/2357

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
- судді
Кривди Д.С.,

суддів
Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому
засіданні за участю представників сторін:

від позивача:            Вашета С.П.

від відповідача:        ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши  касаційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю госпрозрахункова фірма “Камаз-транс-сервіс”

на постанову Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 06.11.2007р.

у справі № 03/2357 Господарського суду
Черкаської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма
“Камаз-транс-сервіс”

до Приватного підприємця ОСОБА_1

про стягнення 20453,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство
з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма “Камаз-транс-сервіс”
звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до приватного
підприємця ОСОБА_1 про стягнення 20453,00 грн. заборгованості.

Рішенням
Господарського суду Черкаської області від 23.05.2007р. (суддя В.В.Єфименко),
залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 06.11.2007р. (судді: Т.О.Писана, Г.І.Мостова,
І.М.Фаловська), в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не
погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями,  Товариство з обмеженою відповідальністю
госпрозрахункова фірма “Камаз-транс-сервіс”
подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського
суду Черкаської області від 23.05.2007р. та постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 06.11.2007р. та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги. Свою вимогу Товариство з обмеженою
відповідальністю госпрозрахункова фірма “Камаз-транс-сервіс” мотивує тим,
що  господарським судом першої та
апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та
процесуального права.

У
відзиві на касаційну скаргу приватний підприємець ОСОБА_1 доводить
безпідставність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова
фірма “Камаз-транс-сервіс” та просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а прийняті у даній справі судові рішення -без змін.

Розглянувши
касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом
першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права,
Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Товариства
з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма “Камаз-транс-сервіс”
задовольнити частково.

Господарським
судом встановлено, що відповідач прийняв замовлення на перевезення вантажу
від  Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтеравто". Проте, в порушення ст. 32 та ст. 34 ГПК
України докази, що підтверджують даний факт в матеріалах справи відсутні.

Господарським
судом встановлено, що 13.09.2006р. сторони уклали договір на перевезення
вантажів автомобільним транспортом за № 13/09/06/21, у відповідності до якого
перевізник -позивач зобов'язався виконати для експедитора -відповідача
перевезення вантажу, а експедитор зобов'язався оплатити перевізнику обумовлену
ціну за перевезення вантажу.

Згідно
ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до
пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної
накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними
кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та
виконання договору перевезення вантажу. Таким чином, приписами даної правової
норми встановлено, що за договором перевезення перевізник зобов'язується
доставити довірений йому вантаж відправником та видати даний вантаж одержувачу
вантажу, а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену
плату. Укладення договору підтверджується складеною транспортною накладною.

Проте,
господарським судом встановлено, що до Києва з Італії за вищезгаданим договором
перевозилися як вантаж меблі, світильники, лакофарбові вироби, та клей.

Частиною
1 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів
(КДПГ) від 19.051956р. встановлено: "Настоящая Конвенция применяется ко
всякому договору дорожной перевозки грузов за вознаграждение посредством
автомобилей, когда указанные в договоре место принятия к перевозке груза и
место, предусмотренное для сдачи груза, находятся на территории двух различных
стран, из которых по крайней мере одна является участвующей в Конвенции.
Применение Конвенции не зависит от местожительства и национальности заключающих
договор сторон." Таким чином, до перевезення вантажів за нагороду
автомобільним транспортом коли зазначене у договорі місце приймання до
перевезення вантажу та місце видачі вантажу знаходяться на території двох
різних країн з яких хоча б одна приймає участь у Конвенції застосовується ця
Конвенція.

Вимоги
щодо змісту накладної встановлені ст. 6 Конвенції, якою визначено, що в
накладній мають бути зазначені, зокрема, місце і дата приймання вантажу до
перевезення та передбачене місце його здачі; ім'я та адреса одержувача вантажу.

Проте,
господарським судом попередніх інстанцій не було досліджено відповідні докази
та не встановлено обставини щодо передбачуваного місця здачі вантажу, імені та
адреси одержувача вантажу та чи мав одержувач вантажу статус юридичної особи чи
це є фізична особа.

Не
досліджувалися і обставини чи доставив позивач довірений йому відповідачем
вантаж до пункту призначення та чи видав його особі, яка має право на одержання
вантажу відповідно до умов договору.

Наведене
свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій
фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору,
а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу
України  щодо всебічного, повного та
об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно
до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна
інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення
у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України
касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин
справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий
розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під
час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до
уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного
та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в
залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства,
вирішити спір.

Керуючись
ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма
“Камаз-транс-сервіс”  задовольнити
частково.

Рішення
Господарського суду Черкаської області від 23.05.2007р. та постанову Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 06.11.2007р. у справі №
03/2357 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського
суду Черкаської області.

Головуючий
- суддя
Кривда Д.С.

судді
Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.