ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.01.08 р.                     Справа № 29/358

Господарський суд Донецької області, у складі судді Гаврищук Т.Г.при секретарі судового засідання Бєліковій Н.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства “Шахтарськантрацит” в особі відокремленого підрозділу “Автобаза” м. Шахтарськ

до відповідача: Державного підприємства “Торезантрацит” в особі відособленого підрозділу “Шахта ім. Л.І. Лутугіна” м. Торез

про стягнення 10674,67 грн.

за участю представників сторін:

від позивача – Українська Л.С. – довір.

від відповідача – Акера Д.С. – довір.

Суть спору:

Позивач, Державне підприємство “Шахтарськантрацит” в особі відокремленого підрозділу “Автобаза”, звернувся до господарського суду з позовною вимогою до Державного підприємства “Торезантрацит” в особі відособленого підрозділу “Шахта ім. Л.І. Лутугіна” про стягнення заборгованості 10674,67 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов’язань за договором про надання автотранспортних послуг № 36 від 25.12.2001 р., в частині оплати наданих послуг.

Відповідач надав відзив, яким заперечує проти позову, посилаючись на сплив строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, встановив:

Між позивачем та Державним відкритим акціонерним товариством “Шахта ім. Л.І. Лутугіна” був укладений договір про надання автотранспортних послуг № 36 від 25.12.2001 р., за яким позивач взяв на себе зобов’язання надавати відповідачу автотранспортні послуги.

На підставі наказу Міністерства палива та енергетики України № 120 від 07.03.03р. здійснена реорганізація Відкритого акціонерного товариства Державної холдингової компанії “Торезантрацит” та Державного відкритого акціонерного товариства “Шахта ім. Л.І. Лутугіна” шляхом злиття та створення Державного підприємства “Торезантрацит”.

Згідно до умов п. 9 цього наказу створене Державне підприємство “Торезантрацит” є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Державної холдингової компанії “Торезантрацит” та Державного відкритого акціонерного товариства “Шахта ім. Л.І. Лутугіна”.

На виконання умов наведеного договору позивачем у період з січня 2002 р. по вересень 2002 р. були надані відповідачеві автотранспортні послуги на загальну суму 64890,30 грн.

Факт отримання наведених послуг відповідач не оспорює.

Згідно до умов п. 5.2 договору розрахунок за користування автотранспортом провадиться на підставі пред’явленого рахунку не пізніше 5 числа наступного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Згідно до пояснень сторін на оплату наданих послуг позивачем були виставлені відповідні рахунки-фактури № 40 від 31.01.2002 р. на суму 4410,00 грн., № 45 від 28.02.2002 р. в сумі 15066,00 грн., № 89 від 31.03.2002 р. на суму 1160,28 грн., № 153 від 30.04.2002 р. на суму 1438,02 грн., № 162 від 30.05.2002 р. на суму 16798,8 грн., № 165 від 31.05.2002 р. на суму 7776,00 грн., № 166 від 31.05.2002 р. на суму 4140,00 грн., № 244 від 27.06.2002 р. на суму 10109,52 грн., № 283 від 31.07.2002 р. на суму 14101,2 грн., № 383 від 30.09.2002 р. на суму 10109,52 грн.

Відповідач свої зобов’язання в частині оплати отриманих послуг не виконав належним чином, заборгованість складає 10674,67 грн.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

Згідно до вимог ст. 625 наведеного Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Відповідно до ст.ст. 258, 925 Цивільного кодексу України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Як вбачається із ст. 909 Цивільного кодексу України, ст.307 Господарського кодексу України, ст. 45 Статуту автомобільного транспорту Української РСР та розділу 14 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97р. N 363, розрахунки за перевезення вантажів випливають з договору перевезення.

Згідно до ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальні та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

За приписами ч. 5 ст. 315 цього кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Статтею 264 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідач листом № 06-05-40 від 15.06.2005 р. визнав наявність перед позивачем суми боргу 10624 грн.62 коп. за наведеним договором. Однак, після переривання строку минув встановлений строк позовної давності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 05.12.2007 р., то ним пропущений встановлений строк позовної давності для стягнення заборгованості в розмірі 10674,67 грн.

За приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач наполягав на застосуванні строку позовної давності. Позивач не надав доказів, що засвідчують наявність поважних причин пропущення позовної давності.

За таких обставин, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 266, 267 Цивільного кодексу України, ст. 223 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 43, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову Державного підприємства “Шахтарськантрацит” в особі відокремленого підрозділу “Автобаза” до Державного підприємства “Торезантрацит” в особі відособленого підрозділу “Шахта ім. Л.І. Лутугіна” про стягнення заборгованості 10674,67 грн.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

У судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суддя Гаврищук Т.Г.

Повний текст рішення підписаний 14.01.2008р.