ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"18" вересня 2008 р.

№ 20/1701-07

Одеський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді  Мишкіної М.А.

суддів Сидоренко М.
В.

Таценко Н.Б.

Склад судової колегії змінений
розпорядженнями першого заступника голови суду №96 від 20.08.2008р., голови суду
№134 від 17.09.2008р.

при секретарі судового засідання
Скуділо О.В.

за участю представників сторін:

від позивача -не з'явився;

від відповідача -не з'явився;

від прокуратури -Лянна О.А. - прокурор відділу
прокуратури Одеської області

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційне подання Заступника прокурора Суворовського
району м. Одеси

на ухвалу господарського
суду Одеської області від 23.10.2007р. № 20/1701-07

за позовом заступника
прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси

до
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про припинення
підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця

(сторони та суть спору зазначаються
згідно ухвали суду)

Сторони
належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 18.09.2008р. згідно ст.85 ГПК
України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Встановив:

У жовтні 2007р. заступник прокурора
Суворовського району м. Одеси звернувся до господарського суду Одеської
області з позовом в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в
Суворовському районі м. Одеси про припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, посилаючись на ст.51 ЦК України, ст.ст.9,
11, 20 Закону України “Про систему оподаткування”, п.п.2.1.4. ст.2, ст.4 Закону
України “Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними
цільовими фондами”, п.3 ч.2 ст.46 Закону України “Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”, ст.4 Закону України “Про
державну податкову службу в Україні” та неподання звітності відповідачем з
01.04.2005р. податковим органам, що підтверджується актом ДПІ в Суворовському
районі м. Одеси; відсутність владних відносин між сторонами, оскільки позов
направлений на захист встановленого законом порядку здійснення підприємницької
діяльності, тому не є адміністративним і підлягає розгляду господарським судом.

Ухвалою від 23.10.2007р. господарський
суд Одеської області (суддя Щавинська Ю.М.) в прийнятті
позовної заяви відмовив на підставі п.1 ст.62 ГПК України, вмотивувавши це
положеннями п.п.1, 7, 9 ст.3, п.4 ч.1 ст.17 КАС України, поданням позову
прокуратурою в інтересах ДПІ про застосування адміністративно-господарської
санкції до підприємства-порушника у вигляді скасування держреєстрації цього
суб'єкта та його ліквідації шляхом реалізації своєї функції суб'єкта владних
повноважень; підпадання вказаного спору під ознаки публічно-правового та його
відповідність нормативному визначенню адміністративної справи.

Не погодившись з ухвалою, заступник
прокурора Суворовського району м.Одеси звернувся з апеляційним поданням
до Одеського апеляційного господарського суду, в якому просить ухвалу суду
першої інстанції від 23.10.2007р. №20/1701-07 скасувати та передати справу до
господарського суду Одеської області для розгляду по суті, посилаючись на
відсутність повноважень у податкових органів та органів прокуратури по
здійсненню управлінських функції з припинення діяльності суб'єкта
господарювання, оскільки діючим законодавством не передбачено будь-яких заходів
впливу вказаних органів у цьому випадку; ініціювання прокурором в судовому
порядку питання про припинення діяльності відповідача, а не застосування
адміністративно-господарської санкції у вигляді скасування державної реєстрації
цього суб'єкта та його ліквідації; здійснення прокуратурою функції
представництва інтересів держави, передбаченої ст.121 Конституції України, а не
функції владного впливу на відповідача.

Вказане апеляційне подання було
направлено господарським судом Одеської області до Одеського апеляційного
адміністративного суду, але ухвалою останнього від 18.06.2008р. повернуто до
господарського суду Одеської області для вирішення питання про направлення до
господарського суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 20.08.2008р. апеляційне подання прокурора було прийнято
до провадження та призначено до розгляду на 18.09.2008р.

У засіданні суду апеляційної
інстанції представник прокуратури підтримав доводи та вимоги апеляційного
подання. Представник ДПІ та відповідач в засідання суду не з'явились.

Перевіривши отримані матеріали на
предмет правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального
права, заслухавши пояснення прокурора, колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення апеляційного подання виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваної
ухвали, суд першої інстанції відмовив у прийнятті позовної заяви заступника
прокурора Суворовського району м. Одеси на підставі п.1 ч.1 ст.62 ГПК України,
відповідно до вимог якої суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява
не підлягає розгляду в господарських судах України.

Виходячи з вимог цієї статті суд
першої інстанції відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо її подано з
порушенням правил підвідомчості справ господарським судам, встановлених ст.12
ГПК України.

Згідно ч.1 ст.12 ГПК України
господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо
приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію
державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та
технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також
тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до
законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що
виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за
заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань,
віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства,
крім трудових спорів.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 Господарського
кодексу України громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які
здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як
підприємці є суб'єктами господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.59
Господарського кодексу України припинення діяльності суб'єкта господарювання
здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу,
перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим
Кодексом, - за рішенням суду.

Згідно ч.6
ст.59 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання ліквідується,
зокрема, у разі скасування його державної реєстрації у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до абз.6 ч.1 ст.46 Закону
України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”
державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи -
підприємця проводиться у разі
постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Предметом позову є припинення
підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця у зв'язку з його
незвітуванням протягом року податковим органам, що відповідно до п.3 ч.2 ст.46
Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців” є підставою для постановлення судового рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця. Позов до суду поданий
заступником прокурора в інтересах держави в особі ДПІ у Суворовському районі
м. Одеси.

Згідно п.3 ч.2 ст.46 Закону України
“Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”
підставами для постановлення судового рішення про припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця є неподання протягом року органам
державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової
звітності відповідно до закону.

Згідно зі ст.51 Цивільного кодексу України до
підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст.4 Закону
України “Про систему оподаткування” платниками податків і зборів (обов'язкових
платежів) є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України
покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Згідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.9
цього Закону платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані
подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно
до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості,
пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів);
сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені
законами терміни.

Частиною 1 ст.20 Закону України “Про
систему оподаткування” встановлено, що контроль за правильністю та своєчасністю
справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюється державними
податковими органами та іншими державними органами в межах повноважень,
визначених законами.

Статус державної податкової служби в
Україні, її функції та правові основи діяльності визначені Законом України “Про
державну податкову службу в Україні”, відповідно до ст.2 якого завданням
органів державної податкової служби, зокрема, є здійснення контролю за
додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів
(обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених
законодавством.

Відповідно до п. 17 ст. 11 Закону
України “Про державну податкову службу в Україні” органам державної податкової
служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами
України надається право звертатися до судових органів із заявою (позовною
заявою) про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької
діяльності.

Поняття “суб'єкт владних повноважень”
визначено ст. 3 КАС України, згідно з якою це орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

З 1 вересня 2005 року набрав
чинності Кодекс адміністративного судочинства України, який поширює юрисдикцію
адміністративних судів на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких
законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Статтею 17 КАС України встановлені
категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів щодо
вирішення адміністративних справ. Згідно п.4 ч.1 ст.17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених законом.

Таким чином, якщо з позовом про
припинення підприємницької діяльності підприємця звертається орган державної
податкової служби, він діє як орган державної влади при здійсненні ним владних
управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкт владних повноважень, а отже
спір за таким позовом виник з публічно-правових відносин та віднесений до компетенції
адміністративних судів.

За змістом положень ст. 12 ГПК
України та зазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України
вирішення даного спору до компетенції господарських судів не належить.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 Кодексу
адміністративного судочинства України у випадках, встановлених законом,
Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть
звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про
захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах; прокурор
здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в
порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати
представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу.

Зміст представництва прокуратурою
інтересів держави в суді унормований ч.1 ст.36-1 Закону України “Про
прокуратуру”: представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в
суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших
дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.36-1 Закону України
“Про прокуратуру” підставою представництва прокурором у суді інтересів держави
є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших
державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або
юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Згідно ч.3 ст.36-1 Закону України
“Про прокуратуру” однією з форм представництва є звернення до суду з позовами
про захист захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними
правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб.

Викладеним спростовуються доводи
апеляційного подання заступника прокурора Суворовського району м. Одеси щодо
відсутності підстав для віднесення даного спору до справ адміністративної
юрисдикції.

Разом з цим, судова колегія відмічає
помилковість доводів місцевого господарського суду стосовно здійснення
прокурором визначених чинним законодавством функцій суб'єкта владних
повноважень при зверненні до суду з позовом, оскільки виходячи з вищенаведених
норм чинного законодавства та приписів ст.ст.1, 2, 29 Господарського
процесуального кодексу України, ч.2 ст.60 Кодексу адміністративного судочинства
України, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор
здійснює функцію представництва, а не владні управлінські функції, що
притаманні суб'єкту владних повноважень у розумінні ст.3 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, місцевий
господарський суд обґрунтовано на підставі п.1 ст.62 ГПК України відмовив у
прийнятті позовної заяви заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в Суворовському районі
м. Одеси як такої, що не підлягає розгляду в господарських судах України, тобто
за непідвідомчістю спору господарському суду.

При цьому п.2 резолютивної частини
оскаржуваної ухвали виходячи з положень абз.3 п.6 розділу VII “Прикінцеві та
перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України слід
викласти в новій редакції, оскільки місцевий господарський суд помилково
повернув позовні матеріали, котрі підлягали передачі окружному
адміністративному суду, до прокуратури Суворовського району.

Керуючись ст.
ст. 99, 101-103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,
колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційне подання заступника
прокурора Суворовського району м. Одеси залишити без задоволення, ухвалу
господарського суду Одеської області від 23.10.2007р. -без змін,
виклавши п.2 резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

“2. Матеріали позовної заяви
заступника прокурора Суворовського району м. Одеси (від 17.10.2007р., вих.
№17-п-19/1-07) передати до Одеського окружного адміністративного суду”.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції
може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя:
Мишкіна М.А.

Судді:
Сидоренко М.В.

Таценко Н.Б.