СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.08                                                                                 Справа № 4/645.

Суддя Батюк Г.М., розглянувши матеріали за позовом

Приватного виробничого підприємства «Вибір», м.Суми

до Відкритого акціонерного товариства «Сімейкінське», с.Сімейкинське Краснодонського району Луганської області

про стягнення 6050 грн. 28 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача – не прибув (явка обов’язкова);

від відповідача – Шевченко О.В., дов. № 12 від 10.01.08.

Суть спору: заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 4100 грн. 00 коп., пеню у сумі 1095 грн. 98 коп., 3% річних у сумі 196 грн. 79 коп., інфляційні нарахування у сумі 657 грн. 51 коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, зданого до суду 24.01.08, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що:

- відповідач отримав від позивача товар 12657кг., що підтверджено записом у журналі на підставі відповідного акту, за який розрахувався у повному обсязі згідно платіжних доручень наданих до матеріалів справи;

- позивачем відповідачу рахунки не надавались, тому кошти були перераховані за відомими відповідачу реквізитами;

- позивачем вимоги про сплату суми боргу, відповідно до вимог ч.2 ст. 530 ЦК України, не пред’являлися;

- відповідач виконав свої зобов’язання виконав, тому відсутня заборгованість відповідача перед позивачем на суму основного боргу 4100 грн. 00 коп.;

- у зв’язку з тим, що відповідач не прострочив оплату товару, тому підстав для нарахування відповідачу суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань у позивача відсутні, та з інших підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача- учасника судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, суд,-

в с т а н о в и в :

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що згідно з усною домовленістю між Приватним виробничим підприємством «Вибір»(позивачем у справі) та Відкритим акціонерним товариством «Сімейкінське»(відповідачем у справі) відповідачу був поставлений товар –дріжджі кормові(далі- товар) на загальну суму 26250 грн. 00 коп., що підтверджено накладною № 058-Д від 04.12.06, довіреність від 01.12.06 Серія ЯМГ№249491 (а.с.13-14).

Позивач свої зобов’язання виконав у повному обсязі, але відповідач провів часткову оплату за поставлений товар, а саме залишок заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 4100 грн. 00 коп.

Заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 4100 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, що діяла у період за який сплачується пеня, яка складає 1095 грн. 98 коп.

Відповідно п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов‘язання, на вимогу кредитора зобов‘язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків, які відповідно склали 3% річних у сумі 196 грн. 79 коп., інфляційні нарахування у сумі 657 грн. 51 коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги відхилив, з підстав, зазначених вище.

Оцінивши по матеріалах справи доводи представників сторін у їх сукупності, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 4100 грн. 00 коп., пеню у сумі 1095 грн. 98 коп., 3% річних у сумі 196 грн. 79 коп., інфляційні нарахування у сумі 657 грн. 51 коп.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд вважає, домовленість між Приватним виробничим підприємством «Вибір»(позивачем у справі) та Відкритим акціонерним товариством «Сімейкінське»(відповідачем у справі) відповідачу був поставлений товар на загальну суму 26250 грн. 00 коп., за своєю правовою природою слід вважати договором купівлі -продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, позивач згідно з усною домовленістю між Приватним виробничим підприємством «Вибір»(позивачем у справі) та Відкритим акціонерним товариством «Сімейкінське»(відповідачем у справі) відповідачу був поставлений товар –дріжджі кормові(далі- товар) на загальну суму 26250 грн. 00 коп., що підтверджено накладною № 058-Д від 04.12.06, довіреність від 01.12.06 Серія ЯМГ№249491 (а.с.13-14), але відповідач провів часткову оплату за поставлений товар, а саме залишок заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 4100 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов’язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі- продажу.

Як вбачається, факт передачі товару позивачем відповідачу підтверджений накладною № 058-Д від 04.12.06( 13), яка підписана.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що вказана накладна головним бухгалтером не підписана, інших осіб на вказані дії відповідач не уповноважував. Також, особа чий підпис міститься у вказаній накладній відповідачу не відома, оскільки у довіреності від 01.12.06 Серія ЯМГ №249491 (а.с.14) на отримання товару підпис відповідальної особи відсутній.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів щодо надання відповідачу рахунків та їх отримання відповідачем на отримання товару.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем надані докази оплати за отриманий товар на загальну суму 9000 грн. 00 коп. згідно платіжних доручень: від 29.12.06 № 2054, від 29.03.07№ 372, від 30.03.07 № 375, від 02.04.07 № 399, від 05.04.07 № 426, від 24.05.07 № 24.05.07, що підтверджено матеріалами справи та докази перерахування попередньої оплати за товар на суму13150 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 1869 від 01.12.06. Відповідач провів оплату за поставлений товар за 12 657 кг, що підтверджено записом у канцелярській книзі - журнал реєстрації різних вантажів, що підтверджено матеріалами справи.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо строк /термін/ виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами купівлі - продажу, а саме у накладній № 058-Д від 04.12.06 (а.с.13) фактично не було визначено строк виконання відповідачем зобов’язань по оплаті поставлений товар. Також позивачем не надано доказів направлення позивачем на адресу відповідача вимоги про сплату боргу, або яких-небудь інших документів, які б свідчили про узгодження сторонами інших строків проведення розрахунків за вказані послуги.

Тому, позивач мав до звернення до суду звернутися до відповідача з вимогою про сплату вищевказаного боргу, що ним не було зроблено.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку, що за станом на час звернення до суду з позовною заявою відповідача не можна вважати таким, що порушив зобов’язання по сплаті боргу за позовом за відсутності доказів пред’явлення йому вимоги за юридичною адресою.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідності до 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як свідчать матеріали справи, позивачем не надано обґрунтованих доказів, які підтверджують викладені в позовній заяві обставини.

Суд вважає, вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 4100 грн. 00 коп., пеню у сумі 1095 грн. 98 коп., 3% річних у сумі 196 грн. 79 коп., інфляційні нарахування у сумі 657 грн. 51 коп. такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 4100 грн. 00 коп., пеню у сумі 1095 грн. 98 коп., 3% річних у сумі 196 грн. 79 коп., інфляційні нарахування у сумі 657 грн. 51 коп., слід визнати необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення .

З огляду на викладене слід визначити, що позивачем не доведені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 4100 грн. 00 коп., пеню у сумі 1095 грн. 98 коп., 3% річних у сумі 196 грн. 79 коп., інфляційні нарахування у сумі 657 грн. 51 коп. , у зв’язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У судовому засіданні, 24.01.08, за згодою представника позивача участника судового процесу було оголошено тільки вступну та резолютивну частину рішення.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України витрати по держмиту та судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525,526,655,662 ЦК України, ст.ст. 173,193 ГК України, ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення : 29.01.08.

Суддя Г.М.Батюк