ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 р.

№ 43/206

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Мамонтової О.М.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від 06.11.2007 року

у справі

господарського суду

№ 43/206

м. Києва

за заявою

ТОВ "Кубер-Груп"

до

ТОВ "Спецконтроль"

про

визнання банкрутом,

за участю представників сторін:

ДПІ у Печерському районі м. Києва –Піскун І.О. (дов. від 30.08.2006);

встановив:

У квітні 2007 р. ТОВ "Кубер-Груп" звернулося до суду із заявою про визнання банкрутом ТОВ "Спецконтроль" на підставі ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Вказувало на неспроможність останнього погасити заборгованість у розмірі 239871,84 грн. та відсутність за місцем свого знаходження керівних органів боржника.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.04.2007 р. порушено провадження у справі, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду м. Києва від 25.04.2007 р. ТОВ "Спецконтроль" визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ТОВ "Кубер-Груп", якого зобов'язано письмово повідомити усіх відомих його кредиторів боржника. Підприємницьку діяльність банкрута завершено.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.08.2007 р. (суддя Пасько М.В.) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс. Ліквідовано ТОВ "Спецконтроль" як юридичну особу у зв'язку з банкрутством, зобов'язано орган реєстрації і інші державні органи, в яких знаходився на обліку банкрут, виключити його з державних реєстрів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2007р. (колегія суддів у складі: Сотніков С.В. –головуючий, Дикунська С.Я., Дзюбко П.О.) ухвалу господарського суду від 15.08.2007 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з винесеними у справі ухвалою від 15.08.2007 та постановою від 06.11.2007 р., ДПІ у Печерському районі м. Києва звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.22, 43 ГПК України, ст.ст. 14, 23, 32 40, 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також, за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Наведена норма передбачає, що заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника є підставою для порушення провадження у справі й у випадку наявності будь-якої з підстав, передбачених статтею 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З матеріалів справи вбачається, що приймаючи постанову про визнання ТОВ "Спецконтроль" банкрутом на підставі ст. 52 Закону місцевий господарський суд виходив з того, що заявлені вимоги ініціюючого кредитора документально підтверджені, не виконані боржником після настання встановлено строку їх оплати, а факт відсутності боржника за юридичною адресою підтверджено актом від 02.04.2007 про відсутність боржника за місцезнаходженням, який складено директором ТОВ "Кубер-Груп".

30.05.2007 р. ліквідатором банкрута було надано господарському суду на затвердження звіт та ліквідаційний баланс (а.с. 61 –63), в якому вказано, що здійсненими ліквідатором заходами майнових активів боржника не виявлено, майно у банкрута відсутнє. Ухвалою господарського суду м.Києва від 15.08.2007 р. подані звіт та ліквідаційний баланс було затверджено.

Однак, при винесенні оскаржуваної ухвали господарський суд не з’ясував дійсних обставин справи, прав і обов’язків учасників спірних правовідносин, що вплинуло на правильність застосування норм матеріального та процесуального права, чим порушення судами вимог ст. 43 ГПК України щодо повного, всебічного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 32 Закону після завершення усіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються показники виявлення ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси, реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 52 Закону ліквідатор письмово повідомляє про визнання господарським судом відсутнього боржника банкрутом усіх відомих йому кредиторів відсутнього боржника, які в місячний строк з дня одержання повідомлення можуть направити ліквідатору заяви з вимогами до банкрута.

В порушення вимог ст.43 ГПК України, судом першої інстанції в ухвалі про затвердження ліквідбалансу не з'ясовано, яким чином ліквідатор повідомляв усіх відомих йому кредиторів відсутнього боржника, які саме докази підтверджують факт повідомлення кредиторів, тобто в даному випадку неможливо зробити висновок про належне повідомлення та з'ясування обсягу кредиторської заборгованості боржника, в зв'язку з чим ліквідаційний баланс банкрута та звіт ліквідатора затверджені неправомірно.

Крім того, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що господарський суд першої інстанції приймаючи постанову про визнання відсутнього боржника ТОВ "Спецконтроль" банкрутом, виходив з того, що факт відсутності боржника за юридичною адресою підтверджено актом від 02.04.2007 про відсутність боржника за місцезнаходженням, який складено директором ТОВ "Кубер-Груп".

Закон України “ Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, який набув чинності з 01.07.2004 року, визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

А саме відповідно до вимог ст.17 вказаного Закону в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст.18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців “, яка передбачає статус відомостей Єдиного державного реєстру, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду вважає за можливе зробити висновки про обов'язковість надання до заяви кредитора про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника в порядку ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” відомостей з Єдиного державного реєстру про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Тобто факт відсутності боржника - юридичної особи, не може підтверджуватися іншими засобами доказування, крім відомостей з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців з Єдиного державного реєстру.

Наявність вищевказаних обставин повинна міститись в заяві про порушення справи про банкрутство.

В даному випадку справа про банкрутство відсутнього боржника неправомірно порушена на підставі актів, які складені представниками ініціюючого кредитора про відсутність боржника за місцезнаходженням, що не відповідає вимогам ст. 52 Закону а також ст.ст. 1, 17-19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців", а також ст. 34 ГПК України, в зв'язку з чим у господарського суду були відсутні правові підстави для закінчення ухвалою від 15.08.2007 спрощеної процедури банкрутства боржника, яка порушена неправомірно припинення провадження та ліквідації юридичної особи ТОВ "Спецконтроль".

Апеляційний господарський суд, вищевказаних недоліків суду першої інстанції не усунув, постановою від 06.11.2007 р. залишивши ухвалу суду від 15.08.2007 р. залишено без змін.

Таким чином, враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали господарського суду першої інстанції від 15.08.2007р. та постанови апеляційного господарського суду від 06.11.2007 р. з направленням справи на розгляд суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати приписи статей 17-18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, ст. 32, 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" , повно та всебічно дослідити всі суттєві обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, перевірити ствердження та заперечення сторін, всім зібраним доказам надати належну оцінку в їх сукупності та вирішити спір відповідно до вимог закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ДПІ у Печерському районі м. Києва задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2007р. та ухвалу господарського суду м. Києва від 15.08.2007 р. про затвердження звіту та ліквідаційного балансу у справі № 43/206 скасувати, справу передати на розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий - М.І. Хандурін

Судді            О.М. Мамонтова

О.С. Удовиченко