ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 21/444-12/300

08.02.08

За позовом                    Державного підприємства «Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу»

До                              Державної акціонерної компанії «Хліб України»

3-і особи                    Приватне сільськогосподарське підприємство «Кобзар»

Дніпропетровське обласне дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії «Хліб України»

Про                              стягнення 9 143 грн.

Суддя Л.В.Прокопенко

Представники:

Від позивача Маловічко Р.Ю. – п/к (дов. від 29.12.06 р. №270д)

Від відповідача Насадюк І.В. –п/к (дов. від 05.07.07 р. №02-14/51)

Від 3-ї особи-1 не з’явився

Від 3-ї особи-2 не з’явився

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про стягнення боргу в розмірі 9 143 грн., що становлять суму переданої відповідачем дебіторської заборгованості, переданої позивачу згідно розподільчого балансу від 31.07.03 р.

Рішенням суду від 18.12.06 р. позовні вимоги задоволено.

Постановою ВАСУ від 07.06.07 р. попередні судові рішення по справі скасовано зі скеруванням справи на новий розгляд.

За резолюцією голови суду від 09.07.07 р. справа передана на розгляд судді Прокопенко Л.В. яка ухвалою від 18.07.07 р. прийняла справу до свого провадження.

Ухвалами суду від 15.08.07 р. та 28.08.07 р. розгляд справи відкладено.

В судових засіданнях 20.09.07 р., 21.09.07 р. оголошено перерви.

Ухвалою суду від 28.09.07 р. продовжено строк вирішення справи; розгляд справи відкладено.

Ухвалою суду від 20.11.07 р. розгляд справи відкладено.

В судовому засіданні 26.12.07 р. оголошено перерву для виготовлення повного тексту рішення по справі.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.05.03 р. № 690 «Про утворення державного підприємства «Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу»шляхом виділення зі складу Державної акціонерної компанії «Хліб України»утворено позивача –ДП «Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу»та віднесено його до сфери управління Міністерства аграрної політики України.

На виконання п. 3 Постанови КМ України від 15.05.03 р. № 690 між позивачем та відповідачем підписано розподільчий баланс станом на 31.07.03 р. та акт приймання-передачі дебіторської заборгованості до розподільчого балансу від 31.07.03 р., що були погоджені протоколом від 02.09.03 р. №5 урядової комісії з реструктуризації ДАК «Хліб України», відповідно до яких до позивача переходить право вимоги до дебіторів відповідача за розрахунками з оплати матеріально-технічних ресурсів, поставлених відповідно до Постанови КМ України від 03.09.97 р. № 977.

В тому числі, до позивача перейшло право вимоги до ПСП «Кобзар» на суму 9 143 грн. як актив балансу в забезпечення переданої за розподільчим балансом кредиторської заборгованості перед державним бюджетом.

В процесі стягнення заборгованості позивачем встановлено, що боржник повністю розрахувався за отримані згідно Постанови КМ України від 24.01.98 р. №77 матеріальні цінності з Дніпропетровським ОДП ДАК «Хліб України», що діяло за договором доручення від імені та за рахунок ДАК «Хліб України». Розрахунок підтверджується платіжним дорученням від 23.12.02 р. №155.

Розрахунок проведено у 2002 р., тобто, до підписання розподільчого балансу між сторонами.

Згідно ч. 1 п. 2 акту приймання-передачі дебіторської заборгованості до розподільчого балансу від 31.07.03 р. в разі виявлення факту проведення повного або часткового розрахунку дебіторів з відповідачем, що зменшує суму дебіторської заборгованості, переданої позивачу за розподільчим балансом, відповідач зобов’язаний перерахувати протягом одного місяця отримані суми на рахунок позивача.

Позивач 23.06.06 р. надіслав вимогу №1055 про оплату боргу, на яку не отримано відповіді і задоволення.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з таких підстав.

Постановою КМ України від 15.05.03 р. № 690 передбачалася передача відповідачу абсолютно всієї заборгованості без виключень, оскільки в постанові не зазначено ніяких умов передачі боргу.

Передача заборгованості виникла в рамках адміністративних відносин, а не в процесі фінансово-господарської діяльності, а отже відповідач отримав всі ризики щодо стягнення заборгованості, тому в даному випадку не можна говорити про відповідальність позивача згідно ст. 519 ЦК України. у випадку виявлення безнадійної заборгованості позивач повинен був звернутися до її власника – КМ України –з питанням щодо врегулювання проблеми стягнення боргу.

Позивач не надав доказів того, що боржник провів розрахунки з ДАК «Хліб України».

Відповідач не передавав позивачу право вимоги до ПСП «Кобзар»згідно акту приймання-передачі, тоді як передав право вимоги до КСП «Шевченко»на суму 9 143 грн.

Надана суду копія платіжного доручення №155, на думку відповідача, не може бути належним доказом проведення оплати, так як у ньому відсутня інформація щодо погашення заборгованості саме перед ДАК «Хліб України».

Також відповідач посилається на те, що факт погашення заборгованості не підтверджено жодним первинним документом.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Незважаючи на те, що правовідносини між сторонами щодо передачі дебіторської заборгованості за розподільчим балансом виникли на підставі адміністративного акту –Постанови КМ України від 15.05.03 р. №690 –вони є господарськими та до них застосовуються положення законодавства щодо передачі прав та обов’язків новоутвореній юридичній особі при виділі на загальних підставах.

Відповідно до ЦК УРСР (яким регулювалися відносини сторін на час передачі дебіторської заборгованості) адміністративні акти є одним з джерел виникнення цивільних прав і обов’язків (ст. 4), тому факт проведення реорганізації на підставі адміністративного акту не впливає на права та обов’язки сторін щодо передачі дебіторської заборгованості і не надає відповідачу ніяких особливих підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобов’язань, що виникли у зв’язку з передачею дебіторської заборгованості позивачу.

Відповідно до законодавства, яке діяло станом на дату прийняття Постанови КМ України від 15.05.03 р. № 690 та підписання розподільчого балансу від 31.07.03 р. (ЦК УРСР), так і чинного законодавства (ЦК України, ГК України) при виділі права та обов’язки переходять до новоутворюваної юридичної особи згідно розподільчого балансу.

Відповідно до Постанови КМ України від 15.05.03 р. № 690 позивачу як новоутворюваному підприємству передано непогашені зобов’язання ДАК «Хліб України», відображені у балансі, тобто, фактично мала місце зміна кредитора у зобов’язанні внаслідок правонаступництва (ст. 512 ЦК України), що відбулася на виконання зазначеної Постанови КМ України.

Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання цієї вимоги боржником.

Положення ЦК України застосовуються до правовідносин сторін, так як правовідносини між ними, що виникли з акту від 31.07.03 р., є триваючими.

В акті передачі-приймання від 31.07.03 р. сторони погодили наслідки передачі в якості дебіторської заборгованості, що вже погашена станом на дату підписання акту, тобто, недійсної заборгованості, а саме: відповідно до п. 2 акту в разі виявлення факту проведення повного або часткового розрахунку дебіторів з Компанією, що зменшує суму дебіторської заборгованості, переданої Підприємству за розподільчим балансом, Компанія зобов’язана перерахувати протягом одного місяця отримані суми на рахунок Підприємства.

В даному випадку місце такі обставини, а саме.

В матеріалах справи міститься копія платіжного доручення від 23.12.02р. №155, згідно якого з рахунку ПСП «Кобзар»на рахунок Дніпропетровського ОДП ДАК «Хліб України»перераховано суму 9 143 грн.

В якості призначення платежу зазначено «за міндобрива згідно договору від 03.02.97 р.». Платіж проведено 23.12.02 р. згідно відмітки банку.

Скасовуючи попередньо прийняті судові рішення, ВГСУ вказав, що судами не встановлено факту перерахування суми заборгованості саме на користь ДАК «Хліб України»і саме від боржника –КСП «Шевченко».

Згідно наданих суду доказів ПСП «Кобзар»є правонаступником КСП «Шевченка»відповідно до копії розпорядження голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 20.06.00 р. №225-р, яким зареєстровано зміни до статуту ПСП «Кобзар».

Також факт правонаступництва визнавався безпосередньо Дніпропетровським ОДП ДАК «Хліб України», яке направило боржнику лист-претензію 31.07.02 р. з вимогою погасити заборгованість КСП «Шевченко».

Дніпропетровське ОДП ДАК «Хліб України»в даному випадку діяло на підставі договору №201 від 14.05.97 р., згідно якого ДАК «Хліб України»як довіритель доручив, а Дніпропетровське ОДП як повірений зобов’язалося укласти від імені і за рахунок довірителя договори поставки з третіми особами на поставу товару (хімічні засоби захисту рослин) та повернення в обмін на сільськогосппродукцію урожаю 1999 р.

На підставі зазначеного договору Дніпропетровське ОДП і виставило боржнику претензію від 31.07.02 р. з вимогою провести розрахунок саме в грошовій формі та з вказанням конкретного рахунку, на який має здійснюватися погашення заборгованості.

23.12.02 р. боржником погашено заборгованість шляхом перерахування коштів саме на зазначений рахунок.

Згідно ст. 386 ЦК УРСР за договір доручення укладається від імені і за рахунок довірителя. Тобто, все отримане повіреним за договором вважається таким, що отримане довірителем.

Таким чином, кошти, отримані Дніпропетровським ОДП, вважаються такими, що отримані ДАК «Хліб України». Якщо Дніпропетровським ОДП не перераховано кошти на рахунок ДАК «Хліб України», то це може бути предметом відповідного судового розгляду. Щодо боржника –ПСП «Кобзар»- то його обов’язок перед ДАК «Хліб України»є виконаним.

Щодо п. 7.2 договору доручення, згідно якого він діє до 01.09.99 р., то зазначене положення не може вважатися таким, що позбавляє дійсності фактично виконане зобов’язання.

Згідно п. 1.2 договору до 01.09.99 р. Дніпропетровське ОДП зобов’язалося укласти договори купівлі-продажу та організувати договори поставки, тоді як відносини щодо розрахунку за поставлені матеріальні цінності вказаним строком обмежуватися не можуть.

Згідно ч. 1 п. 2 акту приймання-передачі дебіторської заборгованості до розподільчого балансу від 31.07.03 р. в разі виявлення факту проведення повного або часткового розрахунку дебіторів з відповідачем, що зменшує суму дебіторської заборгованості, переданої позивачу за розподільчим балансом, відповідач зобов’язаний перерахувати протягом одного місяця отримані суми на рахунок позивача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 49, 82-89, 93 ГПК України, ст. 519 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити.

2.          Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України»(01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, п/р 1924 у Печерській філії «Приватбанку»м. Києва, МФО 300711, ) на користь Державного підприємства «Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, п/р 2531 в Старокиївському відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк», МФО 322012, ) 9 143 грн. заборгованості, 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після набрання чинності судовим рішенням видати наказ.

4.          Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                 Л.В.Прокопенко