СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

21 лютого 2008 року

Справа № 2-22/9845-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

представник позивача - Логінов Андрій Вікторович, довіреність № б/н від 14.05.07 - Кредитна спілка "Едельвейс";

представник відповідача - Чурочкін Андрій Борисович, довіреність № 2454/9/10-014 від 03.12.07 - Державна податкова інспекція у місті Алушті Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Кредитної спілки "Едельвейс" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Яковлєв С.В.) від 26 жовтня 2007 року у справі № 2-22/9845-2007А

за позовом Кредитної спілки "Едельвейс" (вул. Фрунзенське шосе, 12а, смт Партеніт, місто Алушта, Автономна Республіка Крим, 98542)

(вул. Фрунзенське шосе, 7, кв. 55, смт Партеніт, місто Алушта, Автономна Республіка Крим, 98542)

до          Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а, місто Алушта, Автономна Республіка Крим, 98500)

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Кредитна спілка "Едельвейс" (далі позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати нечинним податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у місті Алушта (далі відповідач) від 12.01.2007 № /0. Вимоги мотивовані тим, що під час винесення вказаного повідомлення-рішення відповідачем невірно застосовані положення Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

В ході розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги , просив визнати нечинними податкові повідомлення-рішення відповідача від 12.01.2007 № /0, від 10.02.2007 № /1, від 24.04.2007 № /2, від 06.07.2007 № /3.

Керуючись статтями 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України, представник позивача знову уточнив позовні вимоги, відмовився від вимог про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень відповідача від 12.01.2007 № /0, від 10.02.2007 № /1, від 24.04.2007 № /2, від 06.07.2007 № /3 у частині донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 24,83 грн. та 49,66 грн. - штрафних санкцій.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 26 жовтня 2007 року у справі № 2-22/9845-2007А (суддя Яковлєв С.В.) у позові Кредитної спілки "Едельвейс" до Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, відмовлено.

Не погодившись з цим судовим актом, Кредитна спілка "Едельвейс" звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з заявою про апеляційне оскарження та апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 26 жовтня 2007 року у справі № 2-22/9845-2007А скасувати.

Заявник апеляційної скарги вважає, постанову суду необґрунтованою та незаконною, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушені норми матеріального права.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.

На підставі направлення від 04.12.2006 № 806/22 працівники відповідача провели планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період часу з 07.09.2004 по 30.09.2006. За результатами вказаної перевірки 25.12.2006 складено акт № 1983/22/33009885.

У вказаному акті перевірки зафіксовані, зокрема, висновки відповідача про порушення позивачем положень Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", йому донарахований податок з доходів фізичних осіб у сумі 4298,94 грн.

На підставі акту перевірки № 1983/22/33009885 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.01.2007 № /0, яким позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 12896,82грн., з яких 4298,94грн. - за основним платежем, 8597,88грн. - штрафних санкцій.

Керуючись статтею 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", позивач звернувся до відповідача зі скаргою на зазначене податкове повідомлення-рішення.

Відповідачем 10.02.2007 прийнято рішення № 664/10/23 про залишення без змін податкового повідомлення-рішення від 12.01.2007, а скарги без задоволення.

На підставі акту перевірки № 1983/22/33009885 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.02.2007 № /1, яким позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 12896,82грн., з яких 4298,94грн. - за основним платежем, 8597,88грн. - штрафних санкцій.

Позивач, 20.02.2007 надіслав на адресу Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим скаргу про перегляд податкового повідомлення рішення відповідача від 12.01.2007.

Державна податкова адміністрація в Автономній Республіці Крим 24.04.2007 прийняла рішення № 948/10/25-021 про залишення без задоволення вказаної скарги позивача.

Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.04.2007 № /2, яким позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 12896,82грн., з яких 4298,94грн. - за основним платежем, 8597,88грн. - штрафних санкцій.

Позивач надіслав на адресу Державної податкової адміністрації України скаргу, в якій просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.01.2007 № /0.

Державна податкова адміністрація України 27.06.2007 прийняла рішення № 6285/6/25-0115 про відмову у задоволені скарги позивача.

На підставі акту перевірки № 1983/22/33009885 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.07.2007 № /3, яким позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 12896,82грн., з яких 4298,94грн. - за основним платежем, 8597,88грн. - штрафних санкцій.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб, визначений у Законі України "Про податок з доходів фізичних осіб", який набрав чинності з 01.01.2004.

У пункті 1.15 статті 1 Закону визначено, що податковим агентом є юридична особа або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежна від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

У статті 1 Закону встановлено, що дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Згідно пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" об'єктом оподаткування резидента є, зокрема, доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті.

Ставки податку визначені у статті 7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Згідно підпункту 8.1.1. пункту 8.1 статті 8 Закону податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у статті 7.

Порядок оподаткування процентів встановлений у статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб". Оподаткування відсотків, сплачених (нарахованих) з інших підстав, ніж зазначені у підпункті 9.2.1. цього пункту, здійснюється у загальному порядку, встановленому цим Законом для доходів, що кінцево оподатковуються при їх виплаті, за ставкою, визначеною у пункті 7.1. статті 7 цього Закону.

Підпункт 19.2. статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" визначено, що особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходів, які виплачуються на користь платника податків та оподатковуються до або під час такої виплати та за її рахунок.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників процесу, судова колегія встановила, що 30.04.2006 проведено збори учасників позивача, результати яких записані у протоколі № 5. У пункті 10 вказаного протоколу зафіксоване рішення про те, що у разі залучення додаткових пайових внесків членам, які їх зробили, на протязі поточного року, починаючи з другого кварталу 2006 року нараховується плата ( відсотки) на додаткові внески один раз на квартал. Спостережна Рада мала приймати рішення щодо встановлення відсоткової ставки для нарахування плати на додаткові пайові внески членів кредитної спілки, але вона не могла перевищувати 4% у місяць.

Матеріали справи свідчать про те, що членам позивача Савченко Г.І та Змейчуку І.І., від яких надходили додаткові пайові внески, було виплачено згідно з рішенням, зафіксованим у пункті 10 Протоколу № 5 від 30.04.3006, у другому кварталі 2006 року по 16438,89грн. Зазначені виплати здійснювались без утримання податку з доходів фізичних осіб і його перерахування до бюджету. Зазначений факт підтверджений представниками сторін під час розгляду справи.

На думку судової колегії такі дії позивача не відповідають зазначеним вище положенням Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб". Судова колегія вважає, що, здійснюючи виплату вказаного доходу, позивач згідно підпункту 19.2. статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" мав своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з зазначеного доходу.

Посилання позивача на те, що дії підпункту 9.2.2 пункту 9.2 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" у частині оподаткування процентів набирають чинність з 01.01.2010 судовою колегією не приймаються до уваги.

Так, у пункті 1.10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що проценти - доход , який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора у вигляді плати за використання залучених на визначений строк коштів або майна. До процентів включаються: платіж за використання коштів або товарів , отриманих в кредит, платіж за використання коштів, залучених у депозит, платіж за придбання товарів в розстрочку.

Надані позивачем документи свідчать про те, що Савченко Г.І та Змейчуку І.І. здійснювалась плата за надання ними додаткових пайових внесків, а не за використання залучених у них на визначений строк коштів.

У матеріалах справи є копія Статуту позивача , затвердженого рішенням загальних зборів (протокол № 5 від 30.04.2006), у статті 18 якого визначено, що майно кредитної спілки формується за рахунок, зокрема, вступних, обов'язкових пайових та інших внесків членів (пункту 18.1) та є її власністю, якою вона володіє, користується та розпоряджається відповідно до закону та Статуту (пункт 18.2).

Вивчивши зазначені документи, судова колегія прийшла до висновку, що, згідно з положеннями пункту 1.10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», надані Савченко Г.І. та Змейчуком І.І. додаткові внески після їх отримання позивачем стали його власністю, в наслідок чого не можна відносити до поняття відсотків сплачені ним позивачем у другому кварталі 2006 року, кошти, не зважаючи на те, що їх сума була встановлена у відсотках від розміру цих внесків. При таких обставинах судова колегія визначає, що виплачені Савченко Г.І. та Змейчуку І.І. кошти були доходом останніх в розумінні статті 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", в наслідок чого під час їх сплати позивач мав нараховувати, утримувати та сплатити (перераховувати) до бюджету податок з зазначеного доходу.

Виходячи з наведеного судова колегія вважає обґрунтованими висновки відповідача про те, що доходи Савченко Г.І. та Змейчука І.І. , отримані ними у вигляді відсотків на додаткові пайові внески, відповідно до положень підпункту 9.2.3. пункту 9.2. статті 9 "Про податок з доходів фізичних осіб" мали оподатковуватись позивачем під час їх виплати по ставці, визначеній в підпункті 7.1. статті 7 зазначеного Закону.

Вивчивши вказані документи, вислухавши пояснення учасників процесу , судова колегія вважає, що відповідач правомірно, керуючись зазначеними вище положеннями Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", після встановлення факту невиконання позивачем обов'язків податкового агенту нарахував йому податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у сумі 4298,94 грн.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів) є Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Стаття 1 Закону визначає, що податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку , але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Стаття 17 Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" визначає порядок нарахування штрафних санкції за порушення податкового законодавства платником податків. У підпункті 17.1.9 пункті 17.1 статті 17 Закону визначено, що у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання. Приймаючи до уваги визначання правомірності нарахування податкового зобов'язання позивачу по податку з доходів фізичних осіб у сумі 4298,94грн., судова колегія вважає, що відповідач обґрунтовано застосував до позивача штраф у сумі 8597,88 грн.

При таких обставинах, судова колегія приходить до висновку, що під час прийняття податкових повідомлень-рішень від 12.01.2007 № /0, від 10.02.2007 № /1, від 24.04.2007 № /2, від 06.07.2007 № /3, відповідач діяв на підставі, в межах своїх повноважень та засобами, що передбачені законами України, тому відсутні підстави для визначення зазначених податкових повідомлень-рішень нечинними.

На підставі висловленого, судова колегія погоджується з висновками викладеними в постанові господарського суду, отже апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 26 жовтня 2007 року у справі № 2-22/9845-2007А залишити без змін.

Апеляційну скаргу Кредитної спілки "Едельвейс" залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку і строки, передбачені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді