ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
Справа
№ 4/109-08-2835
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк Г.П.,
суддів:                     Петрова М.С.,
секретарі судового
засідання Ніколовій Г.П.
участю представників сторін:
позивача -Безсмертного
М.В. за довіреністю №103 від 02.05.08р.,
відповідача -ОСОБА_1.
- суб'єкта підприємницької діяльності,
за довіреністю б/н від 08.10.08р.
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1
рішення господарського суду
Одеської області від 01.09.2008 року

по
справі №
4/109-08-2835

за
позовом приватного
підприємства „Торгівельний центр „СТАРОКІННИЙ”, м.Одеса

до
скаржника

про
звільнення
приміщення та стягнення 6090 грн. збитків та 10 800 грн. неустойки

В С Т А Н О В И В:

У
липні 2008 року приватне підприємство /далі -ПП/ „Торгівельний центр
„СТАРОКІННИЙ” звернулося до господарського суду Одеської області з позовом (з
урахуванням уточнення позовних вимог) до суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 /далі -СПД ОСОБА_1/ про:

-
зобов'язання звільнення відповідачем приміщення: торгівельного місця
-павільйону Т/П 4;

-
стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 6090 грн. та неустойки у розмірі
10800 грн.

Правою
підставою заявленого позову є положення ст.ст. 400, 623, 638, 785 ЦК України та
вимоги ст.ст. 224, 284, 291 ГК України.

Рішенням
господарського суду Одеської області від 01.09.2008р. (суддя Літвінов С.В.)
уточнені позовні вимоги задоволені у повному обсязі з огляду на їх обґрунтованість.

Не
погоджуючись із зазначеним рішенням, СПД ОСОБА_1 звернулась до Одеського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Одеської області від 01.09.2008р. по справі № 4/109-08-2835
скасувати та прийняти нове, яким відмовити ПП „Торгівельний центр „СТАРОКІННИЙ”
у задоволенні його позовних вимог .

Скаржник
вважає, що місцевий господарський суд безпідставно не прийняв до уваги протокол
розбіжностей до договору від 01.09.2007р., на умовах якого, на думку апелянта,
діє цей договір. Крім того, заявник апеляційної інстанції звертає увагу на те,
що суд першої інстанції не дав належної оцінки навмисного неотримання позивачем
орендної плати.

Позивач
у запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а
рішення господарського суду без змін.

Розглянувши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників
сторін, судова колегія прийшла до висновку про наявність підстав для часткового
скасування рішення господарського суду й часткового задоволення позовних вимог
виходячи з такого.

Як
вбачається з матеріалів справи, 25.08.2002р. між приватним підприємством
„Старокінний ринок”, яке відповідно до рішення засновника від 21.04.2008р.
змінило своє найменування на приватне підприємство “Торгівельний центр
„СТАРОКІННИЙ”, (орендодавець) та суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди № 14 павільйонів
на секторах “Ц” та “Т” строком до 01.09.2007 року. За умовами даного договору
орендар мав право передавати об'єкт оренди в суборенду фізичним та юридичним
особам в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

01.09.2002
року між приватним підприємцем ОСОБА_3 (орендодавець) та приватним підприємцем
ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір № Т/П-4 оренди павільйону, загальною
площею 15 кв. м. для проведення торговельної діяльності з реалізації товарів
народного споживання або для організації складу строком до 01.09.2007 року.

01.10.2003р.
протоколами-угодами до договорів №14 від 25.08.2002р. та № Т/П4 від
01.09.2002р. приватне підприємство „Старокінний ринок”, приватний підприємець
ОСОБА_3 і приватний підприємець ОСОБА_5 (наступник) здійснили передання від
ОСОБА_3. до наступника всіх своїх права і обов'язків по вказаним договорам.

В
подальшому, 01.06.2005р. між ПП „Старокінний” (володілець) та приватним
підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір № 795, відповідно до якого позивач
зобов'язався в порядку і на умовах, визначених цим договором, протягом
визначеного у договорі строку надавати відповідачу за плату послуги по
комплексному обслуговуванню павільйону, що знаходиться за адресою: м. Одеса,
пров. Старокінний, загальною площею 15 кв. м., відносно якого останній володіє
майновим правом користування згідно з договором № Т/П 4 від 01.09.2002р., а
відповідач зобов'язався своєчасно і в повному обсязі оплачувати надані за цим
договором послуги.

Умовами
даного договору визначено, що комплексне обслуговування павільйону, що
знаходиться на території ринку, здійснюється володільцем. В межах зазначеного
комплексного обслуговування володілець здійснює заходи з прибирання території
ринку, підтримання дорожнього покриття в нормальному стані, забезпечення
зовнішнього освітлення та суспільного водопостачання, вивозу сміття з території
ринку, проведення поточного ремонту інженерних мереж та місць загального
користування на ринку, благоустрою ринку та прилеглої до нього території,
організації і забезпечення охорони території ринку, проведення заходів з
дезинфекції, дезинсекції, дератизації території ринку та ін.; договір
вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання сторонами;
строк дії договору починається з моменту, вказаному у п. 8.1 цього договору та
закінчується 01.09.2007р.. У випадку, якщо після закінчення строку дії договору
від сторін не надійшли письмові повідомлення про припинення цього договору, то
він вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах.

Між
тим, приватний підприємецьОСОБА_4 у відповідності до п.1 ч.1 ст. 512, ч.1
ст.516 ЦК України здійснив цесію договору № 795 від 01.06.2005р. на користь СПД
ОСОБА_1 відтак остання зобов'язалась виконувати обов'язки по вказаному договору
на користь позивача, про що 01.10.06р. між сторонами укладено окремий договір №
795/1 з тим же строком дії.

Крім
того, 01.09.2007р. орендодавець - ПП „Старокінний” і орендар -ПП ОСОБА_5
додатковою угодою до договору №14 від 25.08.2002р. припинили дію договору
оренди №14 від 25.08.2002р.у зв'язку із закінченням терміну оренди майна.

За
відсутності оформленого договору оренди, ПП „ТЦ “Старокінний” звернувся з
вищезазначеним позовом до СПД ОСОБА_1 який судом першої інстанції задоволений в
повному обсязі.

Відповідач,
вважаючи що на підставі цесії договору № 795/1 від 01.10.2006р. у нього виникли
орендні правовідносини з ПП „ТЦ “Старокінний”, заперечує проти заявлених
позовних вимог.

Аналізуючи
правовідносини, що склалися у позивача та відповідача у справі, колегія
зазначає, що за своєю правовою природою укладений між ПП „ТЦ “Старокінний” та
СПД ОСОБА_1, договір № 795/1 від 01.10.2006р. є договором про надання послуг
(ст. 901 ЦК України), відповідно до якого одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором. Загальні положення про зазначений договір врегульовані
Главою 63 ЦК України.

Таким
чином, посилання позивача на те, що договір № 795/1 від 01.10.2006р. є
договором оренди, а платежі, внесені СПД ОСОБА_1 є платою за оренду торгового
місця є помилковими, оскільки у зазначеному договорі № 795/1 відсутні такі
істотні умови передбачені статтею 284 ГК України, які притаманні договору
оренди, а саме: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її
індексації); строк, на який укладається договір оренди; в т.ч. і орендна плата
з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань;
відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Факт
відсутності між СПД ОСОБА_1 та ПП „ТЦ “Старокінний” укладеного договору оренди
підтвердила сама ОСОБА_1 у судовому засіданні 09.10.2008р. у суді апеляційної
інстанції.

Статтею
387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно
до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути
майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору
або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання
недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право
пред'явити позов про витребування цього майна.

Враховуючи,
що сторони не перебували в орендних правовідносинах щодо спірного павільйону,
тому заявлена позивачем вимога про зобов'язання СПД ОСОБА_1звільнити приміщення
торгівельного місця - павільйону Т/П 4 є обґрунтованою, відтак оскаржуване
рішення господарського суду Одеської області від 01.09.2008р. в цій частині
слід залишити без змін.

Посилання
відповідача на договір оренди спірного торгового павільйону від 01.09.2007р.
/а.с.31/, який на його думку, діє в редакції СПД, викладеній в протоколі
розбіжностей /а.с.37-39/, не приймається судом до уваги, оскільки сторони не
дійшли згоди з усіх істотних умов зазначеного договору, а отже у відповідності
до ч.8 ст.181 ГК України він є неукладеним і не надає відповідачеві підстав
користуватися спірним майном.

За
вимогами ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкта права або законні
інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою
стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, якби
управлена сторона одержала б їх у разі належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно
зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність
за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є
невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання.

Щодо
вимоги позивача про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 6090 грн.,
які на думку ПП „Торгівельний центр „СТАРОКІННИЙ” складаються з несплаченої
відповідачем орендної плати з вересня 2007р. по липень 2008р., то судова
колегія вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки як встановлено
вище між сторонами не склалися орендні правовідносини, то СПД ОСОБА_1 не
порушувала будь-яких зобов'язань щодо внесення орендної плати.

З
вказаних вище підстав, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача
неустойки у розмірі 10800 грн. за невиконання обов'язку щодо повернення
спірного павільйону з посиланням на ч. 2 ст. 785 ЦК України є безпідставною і
не може бути задоволена.

Викладені
в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо пролонгації договору № 795/1 від
01.10.2006р., не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин
даної справи, встановлених судом апеляційної інстанції, не впливають на
правильність вирішення цього спору по суті.

З
огляду на вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку про те, що місцевий
господарський суд надав помилкову юридичну оцінку обставинам справи та
неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим апеляційна
скарга СПД ОСОБА_1підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення від
01.09.2008р. слід частковому скасуванню, позов ПП „Торгівельний центр
„СТАРОКІННИЙ” частковому задоволенню.

СПД
ОСОБА_1, як інвалід ІІ групи (згідно довідкиНОМЕР_1 до акту огляду МСЕК)
відповідно до п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України №7-93 від
21.01.1993р. „ Про державне мито” звільнена від сплати державного мита, одначе
згідно із ст.49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення,
господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі,
коли друга сторона звільнена від сплати державного мита. Таким чином, судові
витрати сплачені позивачем підлягають стягненню з СПД ОСОБА_1пропорційно
задоволеним вимогам, в той же час, сплачене нею державне мито у розмірі 126
грн. 95 коп. /квитанція №1354003 від 8.10.08р./ за розгляд апеляційної скарги
слід повернути з Держбюджету України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, п.18 ст.4
Декрету Кабінету Міністрів України №7-93 від 21.01.1993р. „Про державне мито”

колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.
Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1
задовольнити частково, рішення господарського суду Одеської області від
01.09.2008р. скасувати частково, виклавши його в наступній редакції:

„1.
Позов приватного підприємства „Торгівельний центр „СТАРОКІННИЙ” задовольнити
частково.

Зобов'язати
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичну особуОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) звільнити приміщення торгівельного місця - павільйону Т/П 4, шляхом
вивезення товарів, які знаходяться в приміщенні павільйону та належать суб'єкту
підприємницької діяльності -фізичній особіОСОБА_1 та передати приміщення
павільйону Т/П 4 приватному підприємству „Торгівельний центр „СТАРОКІННИЙ”.

В
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

2.
Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь приватного підприємства „Торгівельний центр
„СТАРОКІННИЙ” (, р/р 5101 у АБ “Південний” в м.
Одеса, МФО 328209) витрати по сплаті держмита за розгляд позову у розмірі 85
грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у
розмірі 59 гривень.”

2.
Повернути суб'єкту підприємницької діяльності -фізичній особіОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
код НОМЕР_1) з Державного бюджету України (код бюджетної класифікації 22090200)
126 грн.95 коп. зайво сплаченого державного мита, про що видати відповідну
довідку.

3.
Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова
в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова
апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий
суддя
Г.П. Разюк

Суддя
М.С. Петров

Суддя
С.І. Колоколов