ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 р.

№ 16/264

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

Переяславська М.В. дов. від 29.01.2007 року

відповідача

не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

на постанову

від 13.09.2007 року Луганського апеляційного господарського суду

у справі

№ 16/264 господарського суду Луганської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

до

Державного підприємства "Ровенькиантрацит"

про

стягнення 1449,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулося до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з державного підприємства "Ровенькиантрацит" вартості вагової нестачі у сумі 1449,25 грн.(в тому числі ПДВ і залізничний тариф).

Рішенням господарського суду Луганської області від 04.06.2007 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

За апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Луганського апеляційного господарського суду від 13.09.2007 року залишене без змін з тих самих підстав.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, Відкрите акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Луганського апеляційного господарського суду від 13.09.2007 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заявник посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, оскільки було неналежно досліджено матеріали справи, дано неналежну правову оцінку перевірки кількості отриманої продукції по вазі брутто без перевірки ваги тари згідно Правил видачі вантажів. Вважає, що суд неправомірно вийшов за межі позовних вимог, неповно з'ясував обставини справи та виніс постанову з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю –доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в ухвалах, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи предметом спору є стягнення вартості вагової недостачі антрациту.

Судами попередніх інстанцій встановлено та вбачається із матеріалів справи, що між сторонами у справі 16.02.2005 року за №50у/35-36гп/657 було укладено договір поставки, на підставі якого постачальник (відповідач) зобов'язався поставити покупцю (позивачу) у кількості, по якості та по ціні у відповідності до умов вказаного договору та замовлень покупця, а покупець зобов'язався прийняти товар у відповідності до вимог Інструкції П-6 та оплатити його на умовах укладеного з відповідачем договору.

На виконання зазначеного договору відповідач поставив позивачу вугілля, що підтверджено залізничною накладною, в якій вказано вантаж, зазначений відправником.

Вантаж у спірних вагонах прибув без слідів розкрадання та втрати, залізницею вантаж виданий одержувачу 18.08.2005 року об 12 год. 30 хв. без перевірки кількості, про що зазначено у залізничній накладній (а.с.19).

18.08.2005 о 14 год. 51 хв. позивач почав приймання продукції. При прийманні продукції за участю представника громадськості позивачем була виявлена вагова недостача у кількості 4,8 тонн. Приймання продукції зупинялось для виклику представника відправника і було продовжено 19.08.2005 року об 16 год. 10 хв. Про недостачу було складено акти про приймання продукції по кількості від 18.08.2005 року N3886/1 та від 19.08.2005 року №3886/2 (а.с.16а, 18).

Приймаючи рішення про відмову в позові, суди попередніх інстанцій посилались на те, що позивачем порушені правила приймання продукції за кількістю, які встановлені Інструкцією "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" П-6 від 15.06.1965 року.

Так, судами встановлено, що в акті від 18.08.2005 року №3886/1 прийомка вантажу у вагоні №66936386 за залізничною накладною №52251959 в порушення підпункту "а" пункту 4 Інструкції П-6 не зазначено про стан маркування вантажу.

Також, судова колегія апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції щодо недоліків актів приймання продукції, у підпунктах "а", "к", "л", "п", "с" пункту 25 Інструкції П-6 визначений перелік відомостей, що повинні бути зазначені у акті про недостачу, серед яких: "условия хранения продукции на складе получателя до приемки ее; состояние тары и упаковки в момент осмотра продукции, содержание наружной маркировки тары; могла ли вместиться недостающая продукция в тарное место, в вагон, контейнер и т. п.; точное количество недостающей продукции и стоимость ее". Ці відомості не були зазначені позивачем у актах про приймання продукції по кількості від 18.08.2005 року N3886/1 та від 19.08.2005 року №3886/2.

Касаційна інстанція не може прийняти до уваги зазначені висновки, оскільки посилаючись на відсутність належного забезпечення зберігання отриманої продукції суди не звернули увагу на те, що як зазначено в акті №3886/2, вагони подані станцією на завод і до продовження приймання знаходились на території заводу, що охороняється воєнізованою охороною. А підпункт "а" пункту 4 Інструкції П-6 зобов'язує перевірити у кожних випадках наявність захисного маркування, яке згідно пункту 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу може наноситись з метою забезпечення збереження вантажу.

Одночасно, апеляційним судом встановлено, що в актах прийомки, на які, як на підставу позову, посилається позивач вказано, що загальна кількість продукції, якої не вистачає і її вартість буде визначена при отриманні рахунку (пункт 11 актів). Але, після отримання рахунку такий акт не складався.

Відповідно до пункту 12 Інструкції про порядок прийомки продукції за кількістю продукція приймається за транспортними і супровідними документами (рахунок-фактура, специфікація, опис, пакувальний ярлик та ін.) відправника. За відсутністю всіх або деяких з цих документів одержувач складає акт про фактичну наявність продукції і в ньому зазначає, які документи відсутні. Одержувач зобов'язаний скласти акт про фактичну наявність продукції і тоді, коли її кількість відповідає пакувальним ярликам (специфікації). В тих випадках, коли після одержання рахунку-фактури буде встановлено, що кількість прийнятої за актом про фактичну наявність продукції менша, ніж зазначено в рахунку, має складатися акт відповідно до пунктів 16, 20, 25 зазначеної Інструкції.

Відповідно пункту 1 Інструкції П-6 ця інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами поставки або іншими обов'язковими правилами не встановлений інший порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку.

Підприємство –отримувач, відповідно до пункту 3 цієї Інструкції, зобов'язано забезпечити прийомку продукції за кількістю у точній відповідності із стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами поставки, цією Інструкцією, іншими обов'язковими правилами та договором.

Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що акти прийомки продукції за кількістю №3386/1 від 18.08.2005 року та №3886/2 від 19.08.2005 року не відповідають вимогам Інструкції П-6, а таму не можуть бути доказами у справі.

Заперечення позивача щодо упередженості судів касаційна інстанція не приймає до уваги, оскільки позивач повинен був довести наявність факту порушення зобов'язання (заподіяння шкоди), причинний зв'язок та його розмір. Доказами цих обставин у даній категорії справ може бути належним чином, у відповідності з вимогами Інструкції П-6, оформлений акт прийомки продукції за кількістю.

Судами встановлені вади наданих до справи актів прийомки, в зв'язку з чим висновок про відсутність доказів, які підтверджують позовні вимоги є обґрунтованими.

За таких обставин рішення господарського суду Луганської області та постанова Луганського апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог підлягають залишенню без змін з підстав, викладених у даній постанові.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Луганської області від 04.06.2007 року та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 13.09.2007 року у справі №16/264 господарського суду Луганської області залишити без змін.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач