ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2008 р.

№ 162/13-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого –судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. –(доповідача у справі)

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 09.10.07

у справі

№ 162/13-06

господарського суду

Київської області

за позовом

Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “УкрОпт “Мастер-енерго”

про

стягнення 362307,66 грн.

за участю представників від:

позивача

Рак О.В. (дов. від 29.12.07)

відповідача

не з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Дочірня компанія “Газ України" Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” звернулась до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Укропт “Мастер-Енерго” 362307,66 грн., в т.ч. 284748,99 грн. основного боргу, 34418,18 грн. пені, 19932,43 грн. штрафу, 17791,00 грн. інфляційних збитків, 5417,06 грн. 3% річних.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції позивачем уточнені позовні вимоги, таким чином у зв’язку з оплатою 15.08.06 відповідачем 284748,99 грн. основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача лише 34418,18 грн. пені, 17791,00 грн. інфляційних збитків, 5417,06 грн. 3% річних та 19932,43 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.07.07 (суддя Наріжний С.Ю.) позовні вимоги задоволено частково: з ТОВ “Укропт “Мастер-Енерго” на користь ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз Україна” стягнуто 17791,00 грн. інфляційних збитків, 5417,06 грн. 3% річних, а також судові витрати: 232,08 грн. державного мита та 50,39 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 34418,18 грн. пені та 19932,43 грн. штрафу відмовлено. В частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, рішення мотивоване обґрунтованістю їх розміру. Щодо відмови у стягненні пені та штрафу рішення обґрунтоване тим, що позивач не зобов'язаний за цими платежами, оскільки договору з позивачем не укладав, а по розподільчому балансу ця заборгованість не передана на його баланс.

За результатом апеляційного перегляду справи Київським апеляційним господарським судом (колегія суддів у складі: головуючого-судді Фаловської І.М., суддів: Мостової Г.І., Писаної Т.О.) 09.10.07 прийнято постанову, якою рішення місцевого суду скасовано в частині стягнення з відповідача 17791,00 грн. інфляційних збитків, 5417,06 грн. 3% річних та відмовлено в позові в цій частині. В частині скасування рішення місцевого суду та відмови в позові в цій частині постанова мотивована приписами ст.530 Цивільного кодексу України та тим, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням та постановою у справі, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду. Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправомірно не взяли до уваги п. 13-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.01 №1729 "Про забезпечення споживачів природним газом", згідно якої, у разі коли суб’єкту господарювання надано в оренду цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, він визнається правонаступником за борговими зобов’язаннями з оплати спожитого природного газу та послуг з його транспортування, що виникли у суб’єкта господарювання, який раніше використовував (володів або користувався) зазначене майно. Таким чином, позивач вважає, що до відповідача перейшли всі права та обов’язки первісного боржника (УЖКГ “Біличі”), в тому числі і в частині відповідальності за порушення строків виконання зобов’язання.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.12.03 між позивачем та УЖКГ “Біличі” був укладений договір на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ і організацій № 06/03-4007-ТЕ-17, відповідно до умов якого продавець (позивач) зобов’язується передати покупцю (УЖКГ “Біличі”) природний газ, виключно для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2004 р. позивач поставив природний газ в об’ємі 2310,395,28 тис. м. на загальну суму 485182,99 грн. УЖКГ “Біличі” свої зобов’язання щодо оплати природного газу виконало частково, і за ним утворилась заборгованість на загальну суму 284748,99 грн.

Рішенням Коцюбинської селищної ради № 5/1 від 14.07.05 цілісний майновий комплекс, який складається з котелень, що розташовані за адресою: смт Коцюбинське, вул. Меблева, 1, Доківська, 14, що знаходився на балансі УЖКГ “Біличі” було передано в оренду ТОВ “Укропт “Мастер-енерго”. На виконання зазначеного рішення між УЖКГ “Біличі” та відповідачем було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу від 25.08.05 № 25/08/05/01 (далі –Договір № 25/08/05/01).

Згідно акту прийому-передачі дебіторської-кредиторської заборгованості від 14.09.05 з балансу УЖКГ “Біличі”на баланс ТОВ “Укропт “Мастер-енерго” передано, зокрема, кредиторську заборгованість перед ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” в сумі 1747000,00 грн.

Згідно акту звіряння розрахунків між позивачем та відповідачем станом на 31.10.05 відповідач підтвердив заборгованість перед позивачем за договором № 06/03-4007-ТЕ-17 від 31.12.03 в сумі 284748,96 грн. Дана сума заборгованості також підтверджується актом звіряння розрахунків між позивачем та відповідачем станом на 31.03.06, який підписаний представником позивача та скріплений печаткою.

Відповідач сплатив основний борг у розмірі 284748,96 грн. 15.08.06 в повному обсязі, таким чином, предметом позовних вимог у даній справі є стягнення з відповідача 34418,18 грн. пені, 17791,00 грн. інфляційних збитків, 5417,06 грн. 3% річних, 19932,43 грн. 7% штрафу, що нараховані в зв’язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов’язання за договором.

Відмовляючи в позові, суди зазначили, що за умови відсутності між позивачем та відповідачем письмового правочину з положеннями щодо відповідальності останнього за невиконання грошового зобов’язання у вигляді пені та штрафу, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. А щодо інфляційних і 3 % річних, то вони не підлягають задоволенню, оскільки при відсутності договору, а відтак, при невизначеності строку виконання зобов'язання, воно повинне бути виконано протягом 7 днів з моменту пред'явлення вимоги (ст. 530 Цивільного кодексу України), тому в даному випадку відсутня про строчка боржника.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитися з такою правовою позицією з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 520-522 Цивільного кодексу України, до нового боржника переходить не лише обов'язок сплатити суму основного зобов'язання, а зобов'язання, які виникають при невчасній сплаті такої заборгованості (3% річних та інфляційні).

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних, то з врахуванням вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, ці вимоги підлягають задоволенню, оскільки право вимоги 3% річних та інфляційних не пов'язане з особою кредитора. Відшкодування цих коштів має на меті компенсацію кредитору втрат, яких він зазнав внаслідок неможливості користуватися своїми коштами, в той час, як вони незаконно використовувалися боржником. Тому згадані суми правомірно стягнуті місцевим господарським судом і у апеляційного суду не було правових підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення в цій частині.

З приводу стягнення пені та штрафу, то слід зазначити, що судами правомірно відмовлено у їх стягненні, оскільки між позивачем та відповідачем не укладався письмовий договір з положеннями щодо відповідальності відповідача за невиконання грошового зобов’язання у вигляді пені та штрафу.

Доводи скаржника про те, що судам слід було керуватися п. 13-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.01 №1729 "Про забезпечення споживачів природним газом", згідно якої, у разі коли суб’єкту господарювання надано в оренду цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, він визнається правонаступником за борговими зобов’язаннями з оплати спожитого природного газу та послуг з його транспортування, що виникли у суб’єкта господарювання, який раніше використовував (володів або користувався) зазначене майно, не приймаються до уваги. Так, в редакції цієї постанови від 22.01.04 (яка була чинною на момент виникнення правовідносин між сторонами) пункт 13-1 був відсутнім. Постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.01 №1729 була доповнена цим пунктом у відповідності до змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.07 №31 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. N 1729".

Враховуючи вищевикладене, постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 09.10.07 слід скасувати, а рішення господарського суду Київської області від 02.07.07 залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” задовольнити частково, постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 09.10.07 скасувати, а рішення господарського суду Київської області від 02.07.07 у справі № 162/13-06 залишити без змін.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко