ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 2-13/2740-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Державного підприємства “Кримське республіканське протизсувне управління ”

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.08.07

у справі

№2-13/2740-2007

за позовом

Державного підприємства “Кримське республіканське протизсувне управління”

до

треті особи

Фонду комунального майна Ялтинської міської Ради

1)Приватне підприємство “Нафтаоргсинтез”

2)Ялтинська міська Рада

Про

визнання недійсним договору

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Руденко В.П.- за дов. від 11.12.07;

від відповідача: не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги;

від третьої особи -1: Попкова Є.А. –за дов. від 23.04.07;

від третьої особи -2: не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги;

Державне підприємство “Кримське республіканське протизсувне управління” у січні 2007 року звернулось з позовом до Фонду комунального майна Ялтинської міської Ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.06.06 в частині продажу об’єкту - споруди Літ. "А" елінг, загальною площею 143,8 кв.м, розташованого за адресою: м. Ялта, Парковий

доповідач: Добролюбова Т.В.

проїзд, 8, який укладений між відповідачем та Приватним підприємством “Нафтаоргсинтез”; виключення із Свідоцтва від 06.12.06 про право власності ПП “Нафтаоргсинтез” на вказаний об’єкт. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав про те, що спірний об’єкт побудований за замовленням Кримського протизсувного управління та введений в експлуатацію 28.09.1967 у якості берегозахисної споруди міста Ялта на дільниці від морпорту до санаторію "Росія". Однак, рішеннями виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 11.03.05 №379 та від 14.04.05 №619 спірне майно помилково віднесено до комунальної власності і в подальшому, у порядку приватизації, відчужено на користь Приватного підприємства "Нафтаоргсинтез" за договором купівлі –продажу від 16.06.06. На думку позивача, знаходження спірного майна на його балансі свідчить про віднесення майна до власності Автономної Республіки Крим та не дає органу місцевого самоврядування права передавати цей об’єкт в комунальну власність. При цьому, позивач посилався на приписи статей 34, 37 Закону України "Про власність", статей 16, 20, частини 1 статті 203, статей 215, 219, 392 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.05.07, прийнятим суддею Жуковою А.І., у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вмотивовуючи рішення суд виходив з того, що Постановою Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 20.10.04 №1092-4/04 берегоукріплюючі споруди пляжу "Сонячний", спірне майно, передано в комунальну власність територіальної громади міста Ялта. Крім цього, місцевий суд вказував на те, що рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради від 11.03.05 №379, якими спірне майно прийняте в комунальну власність, не скасоване і є чинним. Суд дійшов висновку, що надані позивачем документи проведеної у 2003 році інвентаризації не є доказом наявності у нього права власності на спірний об’єкт. Інших доказів, підтверджуючих право власності на спірне майно позивачем не надано. Водночас, місцевий суд зазначав про те, що обставини даного спору були предметом дослідження в іншій справі (№2-20/8716-2005), рішенням у якій встановлено правомірність віднесення спірного майна до комунальної власності.

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Латиніна О.А. –головуючого, Ткаченка М.І., Котлярової О.Л., постановою від 27.08.07, перевірене рішення суду першої інстанції залишив без змін. При цьому, суд виходив з фактів встановлених при розгляді господарським судом Автономної Республіки Крим справ №2-20/8716-2005 та 2-8/3666-2007А керуючись статтею 35 Господарського процесуального кодексу України. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним відповідно до приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Державне підприємство “Кримське республіканське протизсувне управління” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення у справі скасувати, а позовні вимоги просить задовольнити. Обгрнутовуючи свої вимоги скаржник зазначає про те те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що спірне майно знаходиться на балансі позивача як господарські ніши та є власністю Автономної Республіки Крим. Заявник вказує на помилкове посилання апеляційного суду на нормативно-правові документи Кримської республіканської рятувально-водолазної служби, та вважає, що останній не має відношення до ДП “Кримське республіканське протизсувне управління ”. На думку скаржника, судами порушено частину 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України щодо преюдиційності фактів, оскільки, суди приймаючи до уваги факти встановлені рішенням у справі №2-20/8716-2005 за позовом Кримської республіканської рятувально-водолазної служби до виконавчого комітету Ялтинської міської Ради про визнання недійним рішення №1400 не врахували, що ДП “Кримське республіканське протизсувне управління ” участі у розгляді цієї справи не приймало, а спірне майно не було предметом розгляду у цій справі. На думку скаржника, дії відповідача є наслідком порушення Виконавчим комітетом Ялтинської міської ради права власності, що відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу є підставою для визнання правочину недійсним. Скаржник вказував також на порушення судами вимог статей 34, 37 Закону України "Про власність", статей 16, 20, частини 1 статті 203, статті 229 Цивільного кодексу України.

Від Приватного підприємства “Нафтаоргсинтез” отримано відзив на касаційну скаргу, в якому підприємство просить судові рішення у справі залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В., пояснення представника позивача і третьої особи-1, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом апеляційної інстанції приписів матеріального і процесуального законодавства.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.06.06 Фонд комунального майна Ялтинської міської ради, уклав з Приватним підприємством "Нафтаоргсинтез" договір купівлі –продажу, за умовами якого підприємство купило комунальне майно - 9/25 часток нежитлових приміщень та споруд, яке орендується ПП "Нафтаоргсинтез" та розташоване за адресою: АР Крим, місто Ялта, Парковий проїзд, 8. Згідно з пунктом 1.2 цього договору об’єкт приватизації складається з: навіс літ А, загальною площею 118, 1 кв. м, елінгу літ. А, загальною площею 143, 8 кв.м. Пунктом 1.3 договору сторони визначили, що право власності на об’єкт приватизації переходить до покупця з моменту сплати повної вартості придбаного об’єкту приватизації. Вартість об’єкту приватизації становить 682 920,00 грн. Предметом позову у даній справі є вимога Державного підприємства “Кримське республіканське протизсувне управління” до Фонду комунального майна Ялтинської міської Ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.06.06 в частині продажу об’єкту –елінг літ. А, загальною площею 143, 8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Ялта, Парковий проїзд, 8. та виключення із Свідоцтва про право власності від 06.12.06 вказаного майна. Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 20.10.04 №1092-4/04 "Про передачу берегоукріплюючих споруд, що належать Автономній Республіці Крим, в комунальну власність територіальної громади міста Ялта" в комунальну власність територіальної громади міста Ялти передані берегоукріплюючі споруди пляжу "Сонячний" протяжністю 0,270 км, розташовані на дільниці від території рятувальної станції до буни №6, що входять в 2 комплекс протизсувних споруд на дільниці від морпорта до санаторію "Росія", що належать Автономній Республіці Крим і знаходяться на балансі Кримського республіканського протизсувного управління. Частиною 6 статті 4 Конституції Автономної Республіки Крим визначено, що нормативно-правові акти органів державної влади АР Крим є обов'язковими до виконання на всій території автономії. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 20.10.04 та акта прийому –передачі берегоукріплюючих споруд пляжу "Сонячний" Виконавчим комітетом Ялтинської міської ради ухвалені рішення від 11.03.05 №379 та від 14.04.05 №619(3) на підставі яких прийнято рішення від 28.04.05 про реєстрацію права власності за Ялтинською міською радою. Згідно зі статтею 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами. Судами установлено, що на 35-ій сесії Ялтинської міської ради 4-го скликання прийнято рішення від 06.09.05 №17 "Про затвердження переліку об’єктів комунальної власності, що підлягають приватизації", відповідно до якого спірне майно було включено до переліку об’єктів, що підлягають приватизації. Господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що це рішення, у встановленому законом порядку, не скасовано та є чинним. Судами також установлено, що Фонд комунального майна є виконавчим органом Ялтинської міської ради з реалізації права володіння, користування і розпорядження комунальною власністю Ялтинської міської ради. Фонд в межах своїх повноважень, делегованих йому Радою, здійснює політику міської ради у сфері приватизації майна комунальної власності. На підставі викладеного, Фонд державного майна Ялтинської міської Ради уклав з ПП "Нафтаоргсинтез" спірний договір. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 28.11.06 ПП "Нафтаоргсинтез" видано Свідоцтво про право власності на придбане за договором від 16.06.06 нежитлове майно. З матеріалів справи вбачається, що підставою задоволення своїх вимог позивач вважав, зокрема те, що спірний об’єкт знаходиться на його балансі, тому орган місцевого самоврядування не мав права на віднесення цього майна до комунальної власності та подальший його продаж. Приписами статті 328 Цивільного кодексу України унормовано, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій вірно врахували, що умовою задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі – продажу спірного майна, у даному випадку, є наявність у позивача доказів, підтверджуючих, в судовому порядку, факт приналежності йому цього майна на праві власності. Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні, визначається Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 №7/5. Пунктом 6.1 названого Положення встановлено, що оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна провадиться, зокрема, з видачею органами місцевого самоврядування свідоцтва про право власності. Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Господарськими судами попередніх інстанцій установлено, що ДП “Кримське республіканське протизсувне управління ” не надано, і відповідно матеріали справи не містять, доказів, підтверджуючих його право власності на спірний об’єкт нерухомості. При цьому, суди вірно зазначили, що перебування майна, а саме: елінгу літ. А, загальною площею 143,8 кв.м, на балансі позивача не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Як встановлено судами і це підтверджується матеріалами справи, Рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради, які були правовою підставою для укладення оспорюваного договору, не скасовані і є чинними. Отже, ПП "Нафтаоргсинтез" є законним набувачем права власності на спірне майно. З огляду на зазначене, суди дійшли вірного висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним. Проте, всупереч положенням статті 35 вказаного Кодексу господарські суди не мотивовано надали преюдиціального значення обставинам, встановленим у справах №2-20/8716-2005. Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави звільнення від доказування. Для господарського суду є обов’язковими рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов’язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Отже, повна тотожність суб’єктного складу спору є обов’язковою умовою преюдиціальності щодо сторін. Як вбачається з тексту рішення господарського суду Автономної республіки Крим у справі № 2-20/8716-2005 Кримська республіканська рятувально-водолазна служба звернулось з позовом до Виконавчого комітету Ялтинської міської ради та КП Ялтинське бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним рішення виконкому №1400 від 28.09.04, визнання недійсним свідоцтва про право власності. Однак, Державне підприємство “Кримське республіканське протизсувне управління”, Фонд комунального майна Ялтинської міської Ради, Приватне підприємство “Нафтаоргсинтез” не були учасниками цього процесу. Крім того, предметом судового розгляду у цій справі було рішення виконкому Ялтинської міської Ради від 28.09.04 №1400 про оформлення права власності на будинки рятувальної станції, а також свідоцтва про право власності на будинок рятувальної станції на Парковому проїзді, 15 та вул. Дражинського, 33 у місті Ялті за Ялтинською міською Радою, однак дане рішення не впливає на чинність спірного договору за яким було придбані нежитлові об’єкти, розташовані за адресою: АР Крим, місто Ялта, Парковий проїзд, 8. Разом з цим, колегія суддів зазначає, що твердження скаржника про безпідставне посилання апеляційного суду в мотивувальній частині постанови на нормативно-правові документи Кримської республіканської рятувально-водолазної служби знайшло своє підтвердження, проте, дана обставина не може бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки є технічною помилкою та не впливає на прийняття апеляційним судом вірного рішення по суті. При цьому, судова колегія зазначає, що касаційна інстанція не наділена правом встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішеннях господарських судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Проте, доводи скаржника в касаційній скарзі зводяться до переоцінки касаційною інстанцією доказів у справі. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв’язку з чим залишається без змін.

З огляду на зазначене та керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.08.07 у справі №2-13/2740-2007 залишити без змін.

Касаційну скаргу Державного підприємства “Кримське республіканське протизсувне управління ” залишити без задоволення.

Головуючий Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець