ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.08 Справа № 19/356

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м.Львів

До Відповідача : ТзОВ "Консалтинговий Центр "Сервіс", м.Львів

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача: Рава-Руська митниця, м.Рава-Руська

Про стягнення неустойки в сумі 11981,61грн.

Суддя Левицька Н.Г.

Секретар судового засідання Байко А.Я.

В судовому засіданні взяли участь представники Сторін:

Позивача: Орищин Н.В.- предст., дов. № 11-168 від 10.01.2007р.

Відповідача: Кушнір Т.В. –предст., дов. № 18/12-07 від 18.12.2007р.;

Третьої особи: Кіх В.І. –предст., дов. №1/34-1295 від 25.05.2007р.

Представникам Сторін, роз’яснено зміст ст.ст.20,22 ГПК України, а саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема, право заявляти відводи.

Суть спору:

Позовні вимоги заявлено Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області, м.Львів до Відповідача: ТзОВ "Консалтинговий Центр "Сервіс", м.Львів; Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача: Рава-Руська митниця, м.Рава-Руська про стягнення неустойки в сумі 11981,61грн. за період з 29.05.2007р. по 06.09.2007р.

Обставини справи:

Ухвалою суду від 26.11.2007р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 18.12.2007р.

В судовому засіданні 18.12.2007р. судом оголошено перерву до 09.01.2008р. В зв"язку із неявкою в судове засідання представника Третьої особи, Ухвалою суду від 09.01.2008р. розгляд справи відкладено до 11.02.2008р.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у Поясненні на позов від 09.01.2008р. (вх.№ канцелярії суду 98 від 09.01.2008р.), в якому посилається на те, що з січня 2006р., внаслідок дій і бездіяльності Третьої особи, був позбавлений можливості користуватися орендованою будівлею, оскільки з січня 2006 року, до будівлі припинились постачання теплової і електричної енергії та водопостачання; працівникам Відповідача, що працювали в кафе, було відмовлено у доступі до робочих місць, в приміщеннях їдальні були самовільно замінені дверні замки та працівниками митниці 20.01.2006р. було вивезено і прийнято на митний склад майно Відповідача, що розташовувалось в орендованих приміщеннях (підтверджено прихідною накладною №1 від 20.01.2006р.). Тобто, як стверджує Відповідач, починаючи з січня 2006 року він з незалежних від нього обставин, був позбавлений можливості користуватися об'єктом оренди.

Крім того, враховуючи те, що протягом певного періоду січня 2006р. в орендованих приміщеннях перебувало майно Відповідача, - останнім сплачено орендну плату за січень 2006р., що підтверджується платіжними дорученнями №963 та 964 від 21.02.2006р. Оскільки протягом січня 2006р. в орендованих приміщеннях перебувало майно Відповідача, орендна плата за січень ним сплачена платіжним дорученням №963 та 964 від 21.02.2006р.

Листом від 10.03.2006р. №40 Відповідач звернувся до Рава-Руської митниці про усунення перешкод в користуванні орендованим приміщенням та до РВ ФДМ України у Львівській області (лист №39 від 09.03.2006р.), в якому зазначається, що з січня 2006р. ТзОВ "Консалтинговий центр "Сервіс" позбавлено можливості використовути орендоване приміщення. Листами від 11.05.2006р. №47 та від 12.05.2006р. №51 ТзОВ "Консалтинговий центр "Сервіс" повторно звертався до Рава-Руської митниці про усунення перешкод в користуванні орендованими приміщеннями.

Представник Третьої особи: Рава-Руська митниця, м.Рава-Руська вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові, у Поясненні на позов посилається на те, що рішенням господарського суду Львівської області від 27.09.2007р. у справі №22/284 задоволено позовні вимоги Регіонального відділення ФДМ України по Львівській області та стягнуто з ТзОВ ”Консалтинговий Центр ”Сервіс” 20784,65 грн. неустойки, яке Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.07 у справі № 22/284 залишено без змін.

Заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, всебічно та повно з”ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, оглянувши у судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться у матеріалах справи, судом встановлено:

30.11.2004р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та ТзОВ „Консалтинговий Центр „Сервіс”, м.Львів укладено Договір оренди № 86 окремого індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності.

У відповідності до умов п.1.1. Договору - Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме державне майно - будівлю їдальні (літера ”Р-1”) загальною площею 176,9 кв.м. за адресою Львівська область, Жовківський район, м.Рава-Руська, вул. Коновальця, яке знаходиться на балансі Рава-Руської митниці. Договір укладено терміном на 364 дні і вступає в силу з моменту його підписання (п.10.1. Договору).

Пунктом 10.6. Договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір може бути продовжено на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

18.12.2006р. Позивач, листом № 11/11-7738 повідомив Відповідача, що договір оренди № 86 від 30.11.2004р. не буде пролонговано.

Згідно із ст.27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов”язаний повернути орендодавцю об”єкт оренди на умовах, зазначених у Договорі оренди.

Відповідно до умов п.2.4 Договору оренди № 86 від 30.11.2004р., у разі припинення цього Договору майно повертається орендарем балансоутримувачу (або відповідному підприємству вказаному орендодавцем), в тижневий термін. Орендар повертає майно балансоутримувачу (або відповідному підприємству, вказаному орендодавцем) аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акт прийому-передачі.

Листи Позивача про необхідність підписання акту прийому-передачі майна, що є предметом договору оренди № 86, Відповідач залишив без відповіді та задоволення.

При винесенні Рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.1 ст.175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Тобто, кожна сторона за договором, як одну з підстав виникнення господарських зобов'язань, повинна вчинити певну дію господарського характеру (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо). При наявності господарського спору, що виник внаслідок невиконання чи неналежного виконання господарського зобов'язання кожна зі сторін повинна довести шляхом подання належних і допустимих доказів свої вимоги та заперечення.

Відповідно до вимог ст. 27 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна”, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі.

Відповідно до вимог ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. З огляну на викладене, Позивачем правомірно нараховано Відповідачу неустойку відповідно до вимог ст. 785 ЦК України в сумі 11981,61грн. згідно представлено суду розрахунку за період з 29.05.2007р. по 06.09.2007р.

Заперечення Відповідача відносно невикористання орендованого приміщення спростовується Актом приймання-передачі нерухомого державного майна від 06.09.2007р., складеним Західною регіональною митницею (балансоутримувачем) та ТзОВ ”Консалтинговий Центр ”Сервіс” (орендарем), за яким Відповідачем передано Балансоутримувачу (Західній регіональній митниці) приміщення по Договору № 86 від 30.11.2004р. загальною площею 176,9 кв. м. за адресою: Львівська область, Жовківський район, м.Рава-Руська, вул.Коновальця. Дана обставина свідчить про те, що Відповідачем у передбачений Договором, спосіб майно було передано балансоутримувачу лише 06.09.2007р., тобто Позивачем правомірно нараховано неустойку за період з 29.05.2007р. по 06.09.2007р.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. у справі №22/284 встановлено, що Відповідачем не подано суду першої інстанції та апеляційній інстанції при розгляді справи №22/284 належних та допустимих доказів в розумінні вимог ст. 32 ГПК України, які б підтверджували те, що останній не займав спірне приміщення після припинення орендних правовідносин, які випливали з договору оренди №86 від 30.11.2004р. Листи, адресовані Рава-Руській митниці, не є належними та допустимими доказами того, що Відповідач не використовував приміщення після припинення орендних відносин по договору оренди, а свідчать про відсутність згоди Рава-Руської митниці на перебування Відповідача у спірних приміщеннях.

Відповідно до вимог ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов”язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.49 ГПК України, судові витрати належить покласти на Відповідача у справі.

Керуючись ст.ст.525,526,785 ЦК України, ст..ст.175,193 ГК України, ст.27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, ст.ст. 1, 2, 4, 33, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України,

суд,-

В И Р І Ш И В:

1.          Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з ТзОВ „Консалтинговий Центр „Сервіс” (м.Львів, вул.Б.Хмельницького, 105/6, р/р 3333 в ВАТ «Електрон банк»м.Львова, МФО 325213, ) на користь Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області (м.Львів, вул.Січ.Стрільців,3, , одержувач коштів: Держбюджет м.Львова, код ЄДРПОУ одержувача: 23949066, банк одержувача: ГУДКУ у Львівській області, рахунок 2002, код рахунку 22080200) 11981,61грн. неустойки.

3. Стягнути з ТзОВ „Консалтинговий Центр „Сервіс” (м.Львів, вул.Б.Хмельницького, 105/6, р/р 3333 в ВАТ «Електрон банк»м.Львова, МФО 325213, ) в доход державного бюджету 119,81грн. державного мита та 118,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Накази видати відповідно до вимог ст.116 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом ХII ГПК України.

Суддя                                                                                           Левицька Н.Г.