Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2008 р.
Справа № 59/104-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О. А., судді Білоусова Я.О.
(доповідач),  Пуль О.А.

при секретарі  Анікіній К.Є.

за участю представників
сторін:

першого
позивача - ОСОБА_4. за довіреністю ВЕР № 005647 від 18.07.07р.;

другого
позивача -ОСОБА_5. за  довіреністю №
2865  від 14.07.08р.;

першого
відповідача -  Поддашкіної О.Ю.  за довіреністю б/н від 08.08.08р.;

другого
відповідача - не з"явився.

третьої особи-
не з"явився.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу позивачів (вх. № 2457 Х/2) на
рішення господарського суду Харківської області від 01.10.08 р. по справі №
59/104-08

за
позовом Фізичної особи
ОСОБА_1 , м. Харків;        Фізичної
особи ОСОБА_2 , м.Харків;

до фірми "Товаріщ, ЛТД" у формі ТОВ, м.
Харків,

фірми
"Унія" уформі ТОВ, м.Харків,

3-я особа на
стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору фізична
особа ОСОБА_3 , м.Харків,

про
визнання  правочину недійсним, визнання
незаконними рішень загальних зборів та визнання права власності, та ви

встановила:

Рішенням
господарського суду Харківської області від 01.10.2008 року по справі
№59/104-08 (суддя Бринцев О.В.) ФО ОСОБА_1 та ФО  ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних
вимог до фірми "Товаріщ, ЛТД" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю та фірми "Унія" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю про  визнання недійсним
правочину, вчинененого шляхом складання акту приймання-передачі від 28.08.2002
р., визнання незаконним рішення загальних зборів учасників ТОВ фірми “Товаріщ,
ЛТД”від 15.04.2002 р. про передачу нежитлових приміщень №№ 1-11 першого поверху
та №№ 11,12,13-1,13-2 другого поверху будинку АДРЕСА_1, загальною площею 226,6
кв.м., визнання незаконним рішення загальних зборів учасників фірми “Унія” у
формі ТОВ від 07.07.2005р. про передачу нежитлових приміщень №№ 1-11 першого
поверху та №№ 11,12,13-1,13-2 другого поверху будинкуАДРЕСА_1, загальною площею
226,6 кв.м., визнання права власності на нежитлові приміщення №№ 1-11 першого
поверху та №№ 11,12,13-1,13-2 другого поверху будинкуАДРЕСА_1, загальною площею
226,6 кв.м. за фірмою “Товаріщ  ЛТД” у
формі ТОВ.

Позивачі з
рішенням місцевого господарського суду не погодились, звернулись до
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять
скасувати рішення господарського суду по справі №59/104-08 та направити справу
на новий розгляд до господарського суду Харківської області у новому складі. В
обгрунтування поданої скарги посилаються на те, що оскаржуване рішення прийняте
з порушенням норм матеріального та процесуального права і суд першої інстанції
не з'ясував об'єктивно всі обставини справи і виніс рішення не грунтуючись на
фактичних обставинах. В судовому засіданні 19.11.2008 року представники
позивачів заявили клопотання про витребування Харківським апеляційним судом
наступних документів: всіх банківських виписок за період 2001-2002 року із
банків, що на той момент обслуговували ТОВ «Товаріщ,ЛТД»; забов'язати директора
ТОВ «Товаріщ,ЛТД» надати суду оригінали докумнетів, які свідчать про те, що
іншими учасниками ТОВ «Товаріщ, ЛТД» здійснені вказані внески.

Перший
відповідач надав відзив на апеляційну скаргу у якому вважає її необгрунтованою,
доводи викладені в ній такими, що не
відповідають дійсним обставинам справи та просить відмовити в її
задоволенні,  а рішення господарського
суду Харківської області  від 01.10.2008
року просить залишити без змін. Клопотання представників позивача про
витребування документів просить залишити без задоволення як необгрунтоване.

Другий  відповідач та третя особа відзиву на
апеляційну скаргу не надали, своїх повноважних представників в судове засідання
не направили.

Судова колегія
розглянула заявлене представниками позивачів клопотання про витребування
документів та вважає за необхідне відмовити в його задоволенні виходячі з
наступного.

Відповідно до
частини 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона,
прокурор, які порушують клопотання перед господарським судом про витребування
доказів, повинні докладно зазначити: який доказ вимагається, підстави, з яких
вони вважають, що ці докази має підприємство чи організація, і обставини, які
можуть підтвердити ці докази.

Клопотання про
витребування доказів заявлене представниками позивачів не містить найменувань
установ банків до яких вони просять направити запит, конкретного періоду
(місяць року) внесення грошових коштів позивачами, з урахуванням чого наведене
клопотання не відповідає вимогам положень статті 38 ГПК України і не підлягає
задоволенню.

Розглянувши апеляційну скаргу позивачів,
перевіривши матеріали справи, залухавши присутніх у судовому засіданні
представників сторін, судова колегія встановила.

15 квітня 2002
року відбулися загальні збори засновників фірми “Товаріщ,  ЛТД”  у
формі товариства з обмеженою відповідальністю, під час проведення яких були
прийняті рішення про участь товариства у заснуванні фірми “Унія” у формі ТОВ,
встановлення частки Товариства у статутному фонді фірми “Унія” у формі ТОВ в
сумі 21289,30 грн. у вигляді відремонтованих нежитлових приміщень №№ 1-11
першого поверху та №№ 11,12,13-1,13-2 другого поверху будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 226,6 кв.м. Як вбачається з протоколу №2 від 15.04.2002р. у
загальних зборах прийняли участь засновники товариства загальна кількість
голосів яких складає у сукупності 71 відсоток.

Згідно
протоколу №1, 17 квітня 2002 року відбулися загальні збори засновників фірми
“Унія” у формі товариства з обмеженою відповідальністю під час проведення яких
були прийняті наступні рішення: створити фірму “Унія” у формі ТОВ; сформувати
статутний фонд товариства за рахунок майнових внесків його засновників
загальною сумою 101215,30грн.; визначити розподіл часток засновників товариства
у статутному фонді: а) фірма “Товаріщ,
ЛТД” у формі ТОВ - 21,2 відсотки Статутного фонду, б) ОСОБА_3. - 47,7
відсотки Статутного фонду, в) ОСОБА_6 . - 33,4 відсотки Статутного фонду. У
загальних зборах прийняли участь засновники товариства загальна кількість
голосів яких складає у сукупності 100 відсотків (протокол №1).

19 квітня 2002
року виконавчим комітетом Червонозаводської районної ради м. Харкова проведена
державна реєстрація Статуту фірми “Унія” у формі товариства з обмеженою
відповідальністю за рішенням загальних зборів згідно протоколу №1 від
17.04.2002 року.

28.08.2002 року
актом приймання -передачі спірні нежитлові приміщення були передані фірмою
“Товаріщ, ЛТД”у формі ТОВ та прийняті фірмою “Унія” у формі ТОВ.

07 липня 2005
року відбулися загальні збори засновників фірми “Унія” у формі товариства з
обмеженою відповідальністю під час проведення яких були прийняті рішення щодо
виведення зі складу засновників ОСОБА_3 . та передання їй частки у статутному
фонді у вигляді майна: машин швейних промислових 1022М 6 одиниць на суму
9072,00грн.; нежитлових приміщень №№ 1-11 першого поверху та №№ 11,12,13-1,13-2
другого поверху будинку АДРЕСА_1, загальною площею 226,6 кв.м.

Згідно зі
Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Червонозаводської районної
ради від 23 вересня 2005 року нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-11,ІІ, 2-го
поверху № 11,12,13-1,13-2 в літ. “А-2” загальною площею 226,6 кв.м.,
розташовані в АДРЕСА_1 належать ОСОБА_3 . на праві приватної власності.

Колегія суддів
дослідивши матерали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень
на неї, правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права приходить до
висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишенню без змін
рішення господарського суду Харківської області виходячи з наступного.

Як вбачається з
матеріалів справи позов мотивовано посиланням на порушення відповідачами вимог
ст. 61 Закону України “Про господарські товариства” в частині не повідомлення
позивачів належним чином про час, місце їх проведення та порядок денний. Крім
того позивачі вказують на фіктивність протоколу № 2 від 15.04.2002р., порушення
ст. 20, 30 Закону України “Про власність”, за змістом яких право колективної
власності здійснюють вищі органи управління власника .

В якості
правового обгрунтування заявленого позову в частині визнання недійсним правочину
вчиненого шляхом складання акту приймання-передачі нежитлового виробничого
приміщення в якості внеску до статутного фонду від 28.08.2002 року, позивачі
посилаються на положення частини 1 статті 41 Цивільного кодексу України в
редакції 1963 року, який діяв на момент вчинення оспорюваних дій першого
відповідача.

Відповідно до
наведеної норми Закону - угодами визнаються дії громадян і організацій,
спрямовані  на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав або обов'язків.

Цивільний
кодекс України, в редакції 1963 року на який посилаються позивачі не містить
такого терміну як правочин, і не може бути застосований до даних відносин,
оскільки положення Цивільного кодексу України, в редакції 16.01.2003 року, який
містить таку новелу, не застосовуються до цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності ( частина 4 Прикінцевих та Перехідних положень).

Частиною 1
статті  6 Цивільного кодексу України, в
редакції 1963 року визначено, що  захист
цивільних прав здійснюється  в  установленому
порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом:  визнання цих прав;  відновлення становища, яке  існувало
до  порушення  права,
і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання
обов'язку в натурі;  компенсації
моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка
порушила право, завданих збитків, а  у
випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а
також іншими засобами, передбаченими законом.

З урахуванням
наведених обставин колегія суддів вважає, що позивачами подано позов предмет
якого не відповідає встановленим на момент існування спірних відносин, способам
захисту права, з огляду на що, місцевим господарьким судом правомірно  прийняте рішення про відмову в задоволенні
позову в цій частині.

Стосовно
викладених в апеляційній скарзі обставин, щодо невірного застосування судом
першої інстанції в якості підстав для відмови в задоволенні позову в частині
визнання незаконними рішень загальних зборів першого відповідача від 15.04.2002
року та другого відповідача від 07.07.2005 року, положень статті 16 Цивільного
кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, слід зазначити
наступне.

У відповідності
до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права
та інтересу. Частиною 2, цієї статті, визначені способи захисту цивільних прав
та інтересів, а саме: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення
дії яка порушує право, відновлення становища яке існувало до порушення,
примусове виконання обов"язку в натурі, зміна правовідношення, припинення
правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової
шкоди, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності державної влади, органу влади автономної республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може
захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором
або законом. Положення частини 2 статті 20 Господарського кодексу України також
визначають, що суд може захистити цивільне право або інтерес способами, що
встановлені договором або законом.

Частиною 1
статті 13 Цивільного кодексу, зазначається, що цивільні права особа здійснює у
межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Посилання
апелянтів в обгрунтування своєї позиції на абзац 3 частини 2 статті 20
Господарського кодексу Україн, який прямо допускає можливість пред'явлення
вимоги про визнання недійсними актів «інших суб'єктів», навпаки свідчить про
правомірність посилань місцевого господарського суду на відсутність правових
підстав для застосування обраного позивачами способу захисту права, оскільки
поняття  незаконність та недійсність не
являються тотожними.

Крім того, слід
зауважити, що згідно положень статті 1 Господарського процесуального кодексу
України, право звернення до господарського суду мають визначені особи за
захистом своїх  порушених  або
оспорюваних прав   і  охоронюваних
законом  інтересів.

Абзацом 4
статті 12 Господарського процксуального кодексу України, визначено, що
гсподарським судам підвідомчі справи,
що  виникають  з корпоративних відносин у спорах між
господарським  товариством  та
його  учасником  (засновником, акціонером),  у
тому  числі  учасником,
який вибув,  а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що
пов'язані  із створенням,  діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових
спорів.

З урахуванням наведених
обставин, оскаржуючи рішення загальних зборів учасників фірми «Унія» у формі
ТОВ, позивачі ототожнюють власні права та інтереси учасників товариства з
інтересами самого товариства, оскільки копоративні права на частку у статутному
фонді має фірма «Товарищ, ЛТД» у формі ТОВ, як учасник товариства.

Зважаючи на
викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення
господарського суду цій частині.

Правомірно, на
думку колегії суддів, господарським судом відмовлено і у частині позовних вимог
про визнання за першим відповідачем права власності на нежитлові приміщення №№
1-11 першого поверху та №№ 11,12,13-1,13-2 другого поверху будинкуАДРЕСА_1,
загальною площею 226,6 кв.м.

Оскільки
позивачем з такими вимогами згідно ст.ст.1,2 ГПК України може бути лише
заінтересована особа, тобто особа, котра може бути власником спірного майна, -
фірма „Товаріщ, ЛТД” у формі ТОВ. Остання таких позовних вимог не заявляла,
повноважень на пред'явлення в її інтересах позову позивачам, як свідчать
матеріали справи, не  надавала. Більш
того, фірма „Товаріщ, ЛТД” у формі ТОВ у своєму відзиві на позовну заяву
заперечує проти задоволення позовних вимог в цій частині (вх.№17071 від
22.09.2008р.)

Слід зауважити,
що як учасники товариства  позивачі
можуть брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в
установчих документах, а здійснення правомочностей власника належить до прав
суб'єкта права власності, у даному випадку, юридичної особи -фірми «Товаріщ,
ЛТД» у формі ТОВ.

Крім того,  статтею 328 ЦК України закріплено, що право
власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону,
або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Наявне в
матеріалах справи свідоцтво про право власності на нерухоме майно Червонозаводської
районної ради від 23 вересня 2005 р. свідчить про те, що право власності на
нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-11,ІІ, 2-го поверху № 11,12,13-1,13-2 в
літ. “А-2”загальною площею 226,6 кв.м., розташовані в АДРЕСА_1 , зареєстроване
зп ОСОБА_3. Зазначене Свідоцтво станом на день розгляду справи є чинним,
доказів його оскарження, скасування, чи визнання недійсним матеріали справи не
містять.

На підставі
викладеного судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду
Харківської області від 01.10.2008 року по справі №59/104-08 прийняте у
відповідності  до вимог діючого
законодавства і підстави для його скасування відсутні,

Керуючись
статтями 101,102, пунктом 1 статті 103, статтями 105,106 Господарського
процесуального кодексу України, судова колегія-

постановила:

Апеляційну
скаргу ФО ОСОБА_1. та ФО ОСОБА_2 . залишити без задоволення .

Рішення
господарського суду Харківської області від 01.10.2008 року по справі
№59/104-08 залишити без змін.

Повний текст
постанови підписаний 27.11.2008р.

Головуючий суддя
Істоміна О. А.

Судді
Білоусова Я.О.

Пуль О.А.