ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"01" жовтня 2008 р.

Справа №  6/302/08

Миколаїв

за позовом

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1.

до відповідача

Первомайської ОДПІ у
Миколаївської області, Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. Дзержинського,
18.

про

Скасування повідомлень -рішень

Представники:

Від позивача

Шалару О.І.

Від відповідача

Трифонов Д.В.

Суть спору:  За даними документальної перевірки (акт
№935/1701/ від 09.04.2008р.) встановлено, що в ІІ кварталі 2007р.
підприємець, який був на спрощеній системі оподаткування, отримав на
розрахунковий рахунок кошти  в сумі
610656,75грн.

Враховуючи, що відповідно до ст.1
Указу Президента України від 03.07.1998
№ 727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва” спрощена система оподаткування  запроваджується для суб'єктів малого
підприємництва, обсяг виручки яких від реалізації  продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн., податкова
служба прийшла до висновку, що позивач з 01.07.2008р. повинен був застосовувати
загальну систему оподаткування.

Застосовуючи таку систему, підприємець
повинен був, відповідно п.9.4 Закону України від 03.04.1997  № 168/97-ВР “Про податок на додану вартість”,
сплатити податок  на додану вартість  за липень, серпень, вересень 2007р. в сумі
2949грн., а також, згідно з ст.13,14 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992  № 13-92 “Про прибутковий податок з громадян”,
сплати податок з фізичної особи від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі
14439,6грн., з урахуванням отриманої виручки
610656,75грн.

Крім цього, позивач, як податковий
агент, відповідно до п.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України від 22.05.2003  № 889-IV “Про податок з доходів фізичних
осіб”, повинен був нарахувати і сплатити 23808грн. податку з доходу фізичних
осіб, виплаченого за придбану сільськогосподарську продукцію.

За результатами перевірки і
апеляційного узгодження податковою службою 22.04.2008р. і 04.07.2008р. були
прийняті податкові повідомлення -рішення:

1.          За порушення п. 9.4 Закону України
від 03.04.1997  № 168/97-ВР “Про податок
на додану вартість” - №000201701/0 і №000201701/1, яким визначено податкове
зобов'язання в сумі 2949грн.

2.          За порушення ст.13,14 Декрету  Кабінету Міністрів України від
26.12.1992  № 13-92 “Про прибутковий
податок з громадян” - №000191701/0 і №000191701/1, яким визначено 14439грн.
податку.

3.          За порушення п.8.1.1 п.8.1 ст.8
Закону України від 22.05.2003  № 889-IV
“Про податок з доходів фізичних осіб” - №
1/1  і № 1/1,
яким визначено 23808грн. податку і 47616грн. штрафних санкцій.

Підприємець, не погодившись з
рішеннями, звернувся з позовами про їх скасування, посилаючись на те, що розмір
його виручки не перевищує 500000грн. і складає 368960грн., оскільки сума
259300грн. була не доходом , а сумою позики від фізичних осіб, про що було
зазначено в запереченні на акт перевірки з доданням відповідних договорів.

Відповідач
позов не визнав з підстав, зазначених в рішеннях і акті перевірки.

Господарський
суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.1 Указу Президента
України від 03.07.1998  № 727/98 “Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва”, п.9.4 Закону України від 03.04.1997  № 168/97-ВР “Про податок на додану вартість”
і ст.13,14 Декрету  Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992  № 13-92 “Про
прибутковий податок з громадян”, обов'язок платника податку, який перебуває на
спрощеній системі оподаткування, сплачувати податок на додану вартість і
податок з фізичних осіб від підприємницької діяльності виникає(при наявності
інших умов) у разі, якщо обсяг виручки від реалізації  продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік перевищує 500 тис. грн.

Податкова служба зробила висновок
про наявність виручки у підприємця в сумі 610656,75грн. тільки на підставі
банківських документів. Проте,  в цих
документах, в розділах призначення платежу, є послання на номера договорів.
Договори позики, з такими номерами і відповідними поясненнями, були надані в
запереченні на акт перевірки, але податковою службою не встановлено чи дійсно
ці кошти в сумі 259300грн. отримані по договору позики, яка не може вважатися
виручкою у розумінні ст.1 Указу Президента № 727/98.

Отже зазначені повідомлення рішення
прийняті в порушення вимог п.3) ч.3 ст.2 КАС України -тобто без  урахування усіх обставин, що мають значення
для прийняття рішення.

Вимога щодо скасування рішень  № 1/0 і № 1/1 задоволенню
не підлягають, оскільки відповідно до п.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України від
22.05.2003  № 889-IV “Про податок з
доходів фізичних осіб”, особа, яка нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід
на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку податку 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

Факт виплати підприємцем коштів
фізичним особам за придбану у них сільгосппродукцію підтверджується даними
актом перевірки і  додатками до нього № 3
і № 4 (а.с.27,28), щодо яких позивач не висловив заперечень в позовній заяві.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О
В И В  :

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення
-рішення Первомайської ОДПІ у Миколаївській області №000201701/0 і №000201701/1
та №000191701/0 і №000191701/1 від 22.04.2008р. і 04.07.2008р.

Відмовити в позові про скасування
повідомлень -рішень Первомайської ОДПІ у Миколаївській області № 1/0
і № 1/1 від 22.04.2008р. і 04.07.2008р.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова
або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього
строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд  першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи
апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею,
залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка
їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється
ухвала.

Суддя

О.В.Ткаченко