ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 45/271

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів

Кота О.В., Шевчук С.Р.
(доповідач),  Владимиренко С.В.

розглянувши   касаційну скаргу

Приватного підприємства
"Стандарттехно"

на постанову  у справі господарського суду за
позовом  до   про

Київського  апеляційного господарського суду  від 02.10.2007 року № 45/271 міста Києва
ОСОБА_1 1.Товариства з обмеженою відповідальністю  "Юридична  компанія "ІнЕко", 2. Приватного
підприємства "Стандарттехно" визнання недійсним договору від
14.09.2006р.

В судовому засіданні взяли участь
представники:

- позивача: ОСОБА_2. (дов. № б/н
від 18.04.2007 р.)

- відповідача1: ОСОБА_2. (дов. №
б/н від 14.05.2007 р.)

- відповідача2: Юрков М.О. (дов. №
б/н від 10.05.2007р.)

ВСТАНОВИВ:

У квітні  2007 року фізична особа ОСОБА_1
звернувся  до господарського суду з
позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного
14.09.2006р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична
компанія "ІнЕко" та приватним підприємством
"Стандарттехно".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачеві належить 70% статутного фонду ТОВ «Юридична компанія  «ІнЕко», і останній входить до складу вищого
органу управління -загальних зборів, до компетенції яких відноситься
затвердження договорів, укладених товариством на суму, що перевищує 100000,00
євро. Тоді як, в даному випадку, рішення про продаж майна, яке є предметом
оспорюваної угоди і становить більш 50 відсотків майна відповідача 1 на
загальних зборах не приймалося та договір купівлі-продажу від 14.09.2006р. не
затверджувався. Викладене, на думку позивача, порушує його корпоративні права
на участь в управлінні відповідачем-1 і протирічить частині 2 статті 98
Цивільного кодексу України, яка встановлює, що відчуження майна товариства на
суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства приймаються
більшістю не менш як 3/4 голосів.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 13.06.2007 року ( суддя Балац С.В.)
позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 14.09.2006 року, укладеного між товариством з обмеженою
відповідальністю "Юридична компанія "ІнЕко" та приватним
підприємством "Стандарттехно", посвідченого приватним  нотаріусом Київського міського нотаріального
округу  ОСОБА_3.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.10.2007 року (головуючий -Губенко Н.М., судді
-Барицька Т.Л., Ропій Л.М.)  вказане
рішення суду залишено  без  змін.

Не погоджуючись з прийнятими у
справі  рішеннями, приватне підприємство
"Стандарттехно" (відповідач 2) звернулося до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на
неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх
скасувати та прийняти  нове рішення про
відмову в позові.

Відзиви на касаційну скаргу
відповідача 2 не надані, що не перешкоджає
розгляду касаційної скарги по суті.

Перевіривши доводи касаційної
скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши
правильність застосування господарським судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що касаційна скарга   підлягає
задоволенню частково  виходячи з
наступного.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, 22.05.2003р. створено товариство з обмеженою відповідальністю
«Юридична компанія «ІнЕко»та 21.08.2006р. зареєстровано, затверджений
загальними зборами її учасників, Статут товариства зі статутним капіталом в
розмірі 4169083,25 грн.

В пункті 7.1 Статуту визначено, що
70 %  статутного капіталу належить  учаснику відповідача 1 - фізичній особі
ОСОБА_1, а  30% іншим учасникам.

Вищим органом управління товариства
з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ІнЕко»визначено загальні збори
учасників товариства, які мають кількість голосів, пропорційно розміру їх
часток у Статутному капіталі та до компетенції яких віднесено затвердження
договорів (угод), укладених на суму, що перевищує 100000,00 євро (п. 12.1,
12.1.2, пп. к. п. 12.1.3).

Судами встановлено, що 14.09.2006
між  TOB "Юридична компанія
"ІнЕко" в особі директора Литвина O.A., який діє на підставі Статуту,
протоколу установчих зборів учасників TOB "Юридична компанія
"ІнЕко" від 09.11.2005 та протоколу загальних зборів учасників TOB
"Юридична компанія "ІнЕко" № 28/08 від 28.08.2006, з однієї
сторони, та ПП "Стандарттехно" в особі директора Гайдака О.В., який
діє на підставі Статуту та рішення власника ПП "Стандарттехно" № 1
від 24.02.2006 та рішення власника ПП "Стандарттехно" № 4 від
31.08.2006 з другої сторони, укладено договір купівлі -продажу   нерухомого майна.

Згідно умов даного договору продавець
(відповідач 1) зобов'язувався передати у власність покупця (відповідача 2)
нежилий будинок (літ. А), загальною площею 1715,40 кв.м., розташований за
адресою: місто Київ, вул. Полупанова, 3а, а
покупець (відповідач 2) зобов'язувався прийняти нерухомість та сплатити
продавцю   3911500,00 грн. (в т.ч.ПДВ).

Спір виник внаслідок того, що
позивач, вважаючи укладення вказаного договору TOB "Юридична компанія
"ІнЕко" в особі директора Литвина O.A. без належного рішення
загальних зборів учасників TOB "Юридична компанія "ІнЕко",
порушенням його корпоративних прав на участь в управлінні відповідачем-1  шляхом участі в загальних зборах учасників,
зокрема, у прийнятті рішення щодо відчуження майна відповідача 1, вартість
якого становить більше 50 відсотків майна.

Місцевий господарський суд, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення вимог
позивача, оскільки на загальних зборах учасників відповідача 1 (протокол від
28.08.2006 № 28/08) рішення про відчуження нерухомого майна за участю позивача,
не приймалося, а відповідно вищий орган відповідача 1 згоди на відчуження
нерухомого майна не надавав та не уповноважував
директора Литвина О.А. на відчуження нежилого будинку, що
свідчить про підписання договору не уповноваженою на це особою.

До таких висновків суди дійшли на
підставі  того, що в матеріалах справи
відсутні  докази скликання загальних
зборів товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія
"ІнЕко" на 28.08.2006. А протокол від 28.08.2006 № 28/08 не може
прийматись до уваги, оскільки з його тексту не вбачається, що він підписаний
паном ОСОБА_1. Крім того, судом було враховано, що згідно витягу з протоколу
загальних зборів учасників відповідача 1 від 21.05.2007 пан ОСОБА_1., на
загальних зборах, що відбулися 21.05.2007 року, доповів вищому органу
управління про фальсифікацію протоколу загальних зборів учасників товариства
від 28.08.2006 № 28/08, тому, що він у засіданні загальних зборів участі не
приймав, рішень про відчуження нерухомого майна не надавав, не погоджував і  не затверджував.

Між тим, колегія суддів Вищого
господарського суду України не може погодитись з прийнятими судовими рішеннями,
оскільки згідно постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове
рішення” від 29.12.76 №11 (із змінами та доповненнями) та ст.ст. 84, 105 ГПК
України рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин,
а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в яком повно відображені обставини, що мають значення для
даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Прийняті у даній справі судові
рішення вказаним вимогам не відповідають, оскільки  задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій в порушення статті 43 Господарського процесуального
кодексу України не з'ясували належним чином обставини спору, які пов'язані з
предметом і підставами позову.

Так, на вимогу ухвали суду від
21.05.2007 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу
надав суду належно  засвідчену копію
протоколу № 28/08  загальних зборів ТОВ
"Юридична компанія "ІнЕко" від 28.08.2006 року ( арк. справи 85
том 1), в якому є відомості про те, що на загальних зборах учасників ТОВ
"Юридична компанія "ІнЕко", які відбулися 28.08.2006 року, були
присутні  всі учасники товариства,
зокрема:

- ОСОБА_1. розмір частки у
статутному капіталі товариства -70% ;

- ОСОБА_4. розмір частки у
статутному капіталі товариства -               14,85 %;

-ОСОБА_5. розмір частки у
статутному капіталі товариства  становить
- 3%;

- та ОСОБА_6.  розмір частки
у статутному капіталі товариства - 12,15 %.

Також в протоколі зазначено, що
загальними зборами учасників ТОВ "Юридична компанія "ІнЕко"
прийнято два рішення, а саме: про продаж належного товариству на праві
власності нежилого будинку, загальною площею 1715,40 кв.м., розташованого за
адресою: м.Київ, вул.Полупанова,3а приватному підприємству
"Стандарттехно" за ціною 3911500 грн. 00 коп., та про  делегування директору ТОВ "Юридична
компанія "ІнЕко" Литвину О.А. всіх повноважень, необхідних для
продажу зазначеного нерухомого майна.

Отже, вирішуючи спір у даній
справі, посилаючись лише на пояснення позивача та  відзив відповідача 1, суди дійшли
передчасного висновку про не проведення загальних зборів учасників ТОВ
"Юридична компанія "ІнЕко" 28.08.2006 року та про фальсифікацію
протоколу із-за відсутності повідомлення про збори  учасників і підпису позивача на протоколі від
28.08.2006 року.

Суди не звернули уваги на те, що
підпис учасника товариства на протоколі зборів
не передбачений статутом ТОВ "Юридична компанія "ІнЕко".

Протокол загальних зборів учасників
товариства є лише документом, в якому зафіксовані хід, результати роботи, а
також інші обставини, що стосуються загальних зборів та прийнятих на них
рішень. І підписується він, в силу частини 9 статті 41 Закону України "Про
господарські товариства" головою і секретарем, які відповідають за
достовірність відомостей внесених до протоколу зборів.

При цьому, стаття 60 Закону України
"Про господарські товариства" визначає, що голова зборів організовує
ведення протоколу. Книга протоколів має бути у будь-який час надана  учасникам товариства. На їх вимогу повинні
видаватися засвідчені витяги з книги протоколів.

До того ж, розглядаючи даний спір,
поза увагою обох судових інстанцій залишилось те, що  реалізація права учасника господарського
товариства на участь у роботі вищого органу управління господарського
товариства -загальних зборах учасників забезпечується  шляхом встановлення у законодавстві  та установчих документах господарського
товариства порядку повідомлення
учасників про скликання загальних зборів, дату, час і місце їх
проведення, а також порядок денний.

Відповідно до статті 61 Закону
України "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів
товариства, учасники товариства повідомляються
передбаченим статутом способом із зазначенням часу і місця проведення
зборів та порядку денного. Спосіб повідомлення учасників про збори передбачено
в пунктах 12.1.9, 12.1.10 статуту відповідача 1 (затвердженого
загальними зборами  учасників та
зареєстрованого 21.08.2000 року).

Недотримання вимог закону та
установчих документів господарського товариства
під час скликання вищого органу товариства дійсно є порушенням  прав учасника товариства  на участь у роботі цього органу, проте це не
є підставою для визнання протоколу зборів від 28.08.2006 р. сфальсифікованим,
як зазначили суди.

Для об'єктивного дослідження
зазначених обставин та з'ясування факту
скликання чи нескликання загальних зборів учасників ТОВ "Юридична
компанія "ІнЕко", направлення чи ненаправлення письмового
повідомлення позивачу та  іншим  учасникам цього товариства про проведення
зборів 28.08.2006 року, суду необхідно було в порядку ст. 27
Господарського  процесуального кодексу
України вирішити питання про  залучення
всіх учасників товариства  ТОВ
"Юридична компанія "ІнЕко" до участі у справі, оскільки даний
спір стосується  їх прав та обов'язків, а
зазначені відомості в протоколі зборів від 28.08.2006 року про їх присутність
на зборах можуть  розцінюватися як і
належне повідомлення про позачергові збори.

Це, в свою чергу, суттєво вплинуло
б на визначення господарським судом  кола
фактичних обставин, встановлення яких по справі вимагало правильного вирішення
спору.

Попередні судові інстанції не
звернули увагу на те,  що підставою
укладання спірного договору купівлі-продажу від 14.09.2006 року було  рішення зборів засновників, яким делеговані
права на відчуження спірного майна бувшому директору товариства Литвину О.А., і
яке зафіксовано в протоколі  засновників
від 28.08.2006 року.

Даному  рішенню не дана об'єктивна правова оцінка, а
матеріали справи свідчать, що зазначене рішення не спростовано судом на
підставі належних засобів доказування, встановлених законом. Зокрема,
спростування факту відповідності  рішення
вимогам чинного законодавства та/або компетенції органу, що ухвалив це рішення,
а також з'ясування факту  правомочності
зборів засновників від 28.08.2006 року може бути доведено вироком або рішенням
суду. При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України зауважує, що
сам факт оскарження рішення учасників товариства від 28.08.2006 року  не був предметом даного спору.

Предметом даного спору є
матеріально-правова вимога про визнання недійсним  договору купівлі-продажу нерухомого
майна,  укладеного 14.09.2006 року між
ТОВ "Юридична компанія "ІнЕко" та ПП "Стандарттехно"
на підставі статей 203, 215  Цивільного
кодексу України.  Проте, господарські
суди, в порушення зазначених норм, не з'ясували
дійсні права та обов'язки  сторін
та не перевірили виконання ними умов договору. В матеріалах
справи відсутні відомості про перерахування коштів  по спірному договору купівлі-продажу та
відсутні додаткові  угоди до договору від
14.09.2006 щодо порядку оплати, які передбачені пунктом 2.2 договору.

Не з'ясованим залишилось і питання
щодо додержання сторонами договору всіх вимог статті 203 Цивільного кодексу
України, додержання  яких є необхідним
для чинності правочину, а саме: не досліджено чи дотримано сторонами договору
умови, відповідно до якої правочин має бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.2 постанови «Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними»від 28.04.1978р. №3 угода може бути визнана недійсною лише з підстав
і з наслідками, передбаченими законом. При цьому, суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Суди ж, вирішуючи даний спір, не
врахували вищезазначені положення законодавства, чинного на час виникнення
спірних правовідносин і належним чином не встановили наявність обставин, які б
були підставою для визнання угоди недійсною відповідно до ст. 203, 215 ЦК
України.

Поряд з цим, судами  попередніх інстанцій не враховані  приписи статей 32, 38, 43 Господарського
процесуального кодексу України, які передбачають, що якщо подані сторонами
доводи є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати  від підприємства та організації незалежно від
їх участі у справі документи і матеріали для вирішення спору. Тоді
як суди,  в порушення  зазначених норм,  не витребували доказів, що спірне майно
входило до статутного фонду товариства та книгу протоколів ТОВ "Юридична
компанія "ІнЕко" за 2006 рік про що свідчать протоколи судових
засідань, а щодо факту  фальсифікації
протоколу зборів від 28.08.2006 року, то відповідне питання  перед слідчими органами судами  не ставилось і розгляд цих питань, за
заявою  позивача до правоохоронних
органів, не з'ясовувався.

Отже, не встановивши обставин, що
входять до предмету доказування в даній справі, місцевий господарський суд
припустився неправильного застосування приписів частини першої статті 47
ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх
обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно
всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності.

Оскільки усунути вищезазначені
недоліки, допущені при вирішені спору судом першої та апеляційної  інстанції, в межах повноважень касаційної
інстанції, встановлених ст.ст. 1115, 1117 ГПК України,
неможливо, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до п.3 ч.1 ст. 1119 ГПК України.

У новому розгляді справи суду
першої інстанції необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові,
дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до
закону.

Керуючись ст.ст.  1115, 1117, 1119-
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Стандарттехно" задовольнити частково.

Постанову Київського  апеляційного господарського суду від
02.10.2007р. та рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2007р. у
справі №45/271 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського
суду міста Києва  в іншому складі суду.

Головуючий                                                                                  Кот
О.В.

С у д д я
Шевчук С.Р.

С у д д я
Владимиренко С.В.