СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

Справа №

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
,

суддів
,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

прокурора:  не з'явився (Прокурор
Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим);

позивача: не
з'явився (Управління Пенсійного фонду України в Бахчисарайському
районі  Автономної Республіки Крим);

відповідача: ОСОБА_1
(Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1);

розглянувши   на
(  ) від  по справі №

за позовом

до

про

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду АР Крим
від 3 грудня 2007 року по справі № 2-25/15773-2007А задоволено позов прокурора
Бахчисарайського району АР Крим в інтересах держави в особі Управління
Пенсійного фонду України в Бахчисарайському районі АР Крим до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення 201,36 грн.

Стягнуто з суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного
фонду України в Бахчисарайському районі АР Крим заборгованість по страховим внескам
у сумі 201,36 грн.

Не погодившись з вказаним
судовим актом, суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернулась до
Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована
тим, що відповідно  до статті 1 Закону
України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності,   у зв'язку з неперерозподілом Державним
казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року”
суми  внесків  до Пенсійного фонду України,  Фонду соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок  безробіття
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків
згідно з чинним  законодавством  України
протягом 2004  року - I кварталу
2005 року,  але не були зараховані на їх
особові рахунки в цих фондах у зв'язку з
застосуванням  Державним
казначейством  України норм діючого на
той час Закону України „Про Державний
бюджет  України  на 2005 рік” від  23
грудня 2004 року N 2285-IV, не вважати заборгованістю (далі -Закон).

Таким чином, відповідач
вважає, що відповідно до норм вказаного Закону, платник єдиного податку не
повинен сплачувати у Пенсійний фонд фіксований розмір страхового внеску за I
квартал 2005 року тому, що це не вважається заборгованістю.

Відзиви на апеляційну скаргу
від прокурора Бахчисарайського району АР Крим та Управління Пенсійного фонду
України в Бахчисарайському районі  АР
Крим до суду апеляційної інстанції не надходили.

В судове засідання прокурор
та представник Управління Пенсійного фонду України в Бахчисарайському районі
Автономної Республіки Крим не з'явився, хоча про час і місце судового засідання
були повідомлені своєчасно та належним чином.

Судова колегія вважає
можливим розглянути справу за відсутністю вказаних представників сторін,
оскільки  вони не надіслав судовій
колегії доказів про наявність поважних причин неявки у судове засідання.

Переглянувши постанову суду
першої інстанції відповідно до вимог статей 195 Кодексу адміністративного
судочинства України, дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що постанова суду
першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 зареєстрована в Управлінні Пенсійного фонду України в
Бахчисарайському районі АР Крим, як платник збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування за реєстраційним № 16111588.

Згідно із пунктом 6 частини 2
статті 17 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” (далі - Закон) страхувальник зобов'язаний: нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові
внески.

Аналогічні норми
містяться  в Інструкції „Про порядок
обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за N 64/8663
(далі -Інструкція).

Суб'єктом підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 у порушені
вимог Закону та пункту 13.10 Інструкції, не наданий у встановлений термін в
орган Пенсійного фонду по місцезнаходженню платника розрахунок зобов'язання по
сплаті збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на базисний
податковий період, в якому вказується самостійно обчислені суми
зобов'язань.

Відповідно до акту № 8 від 26
січня 2007 року про суми донарахування внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності,
які знаходяться на спрощеній системі оподаткування у I -му кварталі 2005 року
відповідачу нараховано суму страхових внесків у сумі 201,36 грн.

Згідно із частиною 2 статті
106 Закону суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені статтею
20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного
фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону,
вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі -
недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до частини 3
статті 106 Закону територіальні органи
Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного
фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Як вбачається з матеріалів
справи, на адресу відповідача направлена вимога про сплату боргу за № Ф 1042
від 3 серпня 2007 року у сумі 201,36 грн.

Вказана сума боргу
відповідачем у добровільному порядку не сплачено.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що вимога відповідачем не оскаржена, у встановленому законом
порядку не скасована та не визнана недійсною.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про
стягнення 201,36 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Посилання заявника
апеляційної скарги на те, що відповідно до норм вказаного Закону, платник
єдиного податку не повинен сплачувати у Пенсійний фонд фіксований розмір
страхового внеску за I квартал 2005 року тому, що це не вважається
заборгованістю.

Однак, згідно із статтею 1
Закону суми внесків до Пенсійного фонду України,  Фонду соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття
суб'єктів господарської  діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були
сплачені ними в складі податків згідно з чинним
законодавством  України  протягом 2004
року - I кварталу 2005 року,  але
не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку з  застосуванням
Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України
„Про Державний  бюджет  України
на 2005 рік” від 23  грудня 2004
року N 2285-IV, не вважати заборгованістю.

Відповідно до статті 2 Закону
донарахування  та  фінансові
(штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови
оподаткування,  обліку та
звітності щодо сум фактично сплачених внесків у
2004  році  -
I  кварталі  2005
року,  не застосовуються.

Отже, виходячи із вказаних
норм Закону суми внесків у Пенсійний фонд не вважаються заборгованістю, якщо
вони були сплачені суб'єктами господарювання в складі податків згідно з чинним  законодавством  України
протягом 2004 року - I кварталу 2005 року,  але не були зараховані на їх особові рахунки
в цих фондах у зв'язку з
застосуванням  Державним
казначейством України норм діючого на той час Закону України „Про
Державний  бюджет  України
на 2005 рік” від  23  грудня 2004 року N 2285-IV.

Частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім
випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як, вбачається з матеріалів
справи відповідач не надав суду першої та апеляційної інстанції докази того, що
ним було сплачені у 2004 році та I кварталі 2005 року суми внесків до
Пенсійного фонду України,  Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття суб'єктів господарської  діяльності.

З урахуванням викладеного
судова колегія дійшла висновку, що постанова у справі прийнята при правильному
застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вимоги
суб'кта підприємницької діяльності ОСОБА_1, викладені в апеляційній скарзі,
задоволенню не підлягають, підстави для скасування постанови місцевого
господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 195, 198 (пункт
1), 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим від 03 грудня 2007 року по справі № 2-25/15773-2007А
залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції
роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи
касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України
набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову або ухвалу суду
апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені
статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді