ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2008 р.

№ 7/295

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ЖБК «Станок-16»

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2007 року

у справі господарського суду

м. Києва

за позовом

ВАТ «Київгаз»

до

ЖБК «Станок-16»

про

зобов’язання укласти договір,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Лаврик О.А., Анопрієнко В.М.,

- відповідача:

Пінчук М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року ВАТ «Київгаз»звернулось до господарського суду з позовом до ЖБК «Станок-16»про зобов’язання укласти договір № 3.2.86.7 від 29.12.2006 року про умови поставки газу балансоутримувачам для побутових потреб в редакції позивача та визнати цей договір таким, що укладений з 01.01.2007 року.

У червні 2007 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати договір № 3.2.86.7 від 29.12.2006 року про умови поставки газу балансоутримувачам для побутових потреб в редакції позивача з 01.01.2007 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 04.06.2007 року позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2007 року рішення місцевого господарського суду від 04.06.2007 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовими рішеннями ЖБК «Станок-16»подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2007 року та рішення господарського суду м. Києва від 04.06.2007 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Доповідач: Черкащенко М.М.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивач направив відповідачу проект договору від 29.12.2007 року № 3.2.86.7 про умови поставки газу балансоутримувачам для побутових потреб з пропозицією його підписання, але відповідач відмовився від підписання договору пославши відповідний лист позивачу. Відповідач свою відмову мотивував тим, що договір слід укладати окремо з кожним споживачем - власником квартири.

Відповідно до частини 3 статті 179 Господарського процесуального кодексу України укладення господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язком для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 19 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” відносини між учасниками житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливим учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач, який може бути споживачем послуги на підставі цивільно-правової угоди.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачено, що договір на укладання договорів у багатоквартирному будинку передбачають, що договір на надання житлово-комунальних послуг укладається мешканцями будинку з балансоутримувачем, а у разі, якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

За таких обставин, враховуючи вказівку закону на обов’язковість укладання договору для цих учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про прямий обов’язок укладання в даному випадку договору про надання житлово-комунальних послуг між відповідачем, як балансоутримувачем та позивачем, як виробником цих послуг. Доводи скаржника про відсутність у нього такого обов’язку є безпідставними.

Є безпідставними також доводи скаржника про невідповідність проекту договору Типовому договору про надання населенню послуг з газопостачання затв. постановою КМУ від 05.07.2006 року № 938, оскільки відповідачем в обумовлений ст. 181 Господарського кодексу України строк не було направлено позивачу протоколу розбіжностей до цього договору.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що сторонами фактично розпочато виконання договору, а саме складання та направлення позивачем відповідачу актів передачі приймання природного газу за січень-травень 2007 року.

На підставі вищевикладеного, оскаржувана постанова апеляційної інстанції є повною, обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2007 року у справі № 7/295 залишити без змін.

Головуючий, суддя Н. Кочерова

Судді В. Рибак

М. Черкащенко