ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.02.08                                                                                           Справа № 23/180

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді Дубник О.П.

суддів Дух Я.В.

Якімець Г.Г.

При секретарі судового засідання Ніколайчук С.В.

розглянув апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства (далі ЗАТ) «Київстар Дж.Ес.Ем»від 22.10.07р.

на рішення господарського суду Львівської області від 11.10.2007р.

у справі №23/180

за позовом Заводської сільської ради, с.Заводське

до відповідача ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем», м.Київ в особі філії ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем»у м.Львові, м.Львів

про          визнання угоди недійсною

за участю представників

від позивача – не з’явився (належно повідомлений);

від відповідача - не з’явився (належно повідомлений).

Розпорядженням голови суду, яке знаходиться в матеріалах справи, проведено зміни в складі колегії суддів.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 15.01.08р.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.10.2007р. у справі №23/180 (суддя Бортник О.Ю.) задоволено позов Заводської сільської ради до ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем»в особі філії ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем» у м.Львові та визнано недійсним повністю договір №507-06 про надання послуг з утримання обладнання від 26.10.06р. з моменту його укладення.

Рішення суду мотивоване ч.2 ст.19 Конституції України, ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203, ч.ч.1, 3 ст.215, ст.236 Цивільного кодексу України, ст.2, ч.3 ст.3, ч.1 ст.8, ч.1 ст.207, ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про підставність вимог позивача, оскільки переліченими нормами законодавства не передбачено права органів місцевого самоврядування, яким є позивач, здійснювати господарську діяльність як суб’єкт господарювання, зокрема надавати платні послуги з утримання та обслуговування майна господарюючих суб’єктів.

З підстав, зазначених в апеляційній скарзі, відповідач оскаржує рішення суду, як прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, наполягаючи на тому, що утримання обладнання базової станції Заводською сільською радою згідно договору №507-06 не являється господарською діяльністю в контексті ч.1 ст.3 ГК України, а здійснення таких договірних зобов’язань позивачем є виконанням окремих доручень в межах компетенції сільської ради, кошти за реалізацію яких є власним надходженням до місцевого бюджету.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, судом встановлено наступне:

позивач подав позов про визнання недійсним на підставі ст.207 ГК України договору №507-06 про надання послуг з утримання обладнання укладеного 26.10.06р. між ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем»(замовник) та Заводською сільською радою (виконавець).

Згідно умов спірного договору замовник доручає, а виконавець зобов’язується прийняти обладнання базової станції ЗАТ «Київстар Дж. ЕС. ЕМ.», від імені якого діяла Філія ЗАТ «Київстар Дж. ЕС. ЕМ.»у м.Львові, та вежу з антенно-фідерними пристроями такої станції, розмістити їх у погодженому з відповідачем місці та власними силами і на власний ризик надавати комплекс послуг з утримання обладнання базової станції і забезпеченням нормального її функціонування, за що відповідач зобов’язувався щомісячно сплачувати Заводській сільській раді грошову суму в розмірі 750 гри. (без вартості спожитої електроенергії).

Матеріалами справи встановлено, що за згодою сторін, контейнер з обладнанням та вежу з антенно-фідерними пристроями базової станції стільникового зв’язку розташовано на території Заводської сільської ради за адресою: Львівська область, Буський район, с.Заводське, біля клубу, що також підтверджується актом прийому-передачі на утримання обладнання БС від 01.11.2006р.

Пунктом 1.1 статті 1 вищевказаного договору передбачено, що перелік послуг з утримання обладнання БС замовника наведено у додатку №1 до цього договору, який складає невід’ємну його частину.

Зокрема, до основних послуг виконавця за спірним договором по технічному обслуговуванню БС належать: зовнішній контроль технічного стану БС та інформування замовника про необхідність усунення несправностей, які вимагають негайного виконання; інформування замовника про необхідність профілактичного обслуговування БС; огляд та за попереднім погодженням із замовником БС; очищення БС від сміття, бруду, листя; очищення БС від снігу і льоду; здійснення загальних оглядів щодо комплексного зовнішнього обстеження елементів БС з метою визначення технічного і санітарного стану; здійснення незапланованих оглядів, які викликані стихійними явищами, аваріями, особливими умовами експлуатації, а також заявами про те, що виникли несправності БС (додаток №1 до договору №507-06 від 26.10.06р.).

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ч.1 ст.207 ГК України).

Відповідно до приписів ст.2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ч.1 ст.3 цього ж Кодексу).

В даному випадку місцевим господарським судом зазначено, що відповідно до ч.1 ст.8 ГК України держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами господарювання.

Господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ч.3 ст.8 вказаного Кодексу).

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»від 21.05.97р. №280/97-ВР, із змінами та доповненнями, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст.25 вказаного Закону).

Як встановлено місцевим господарським судом, а апелянтом не спростовано, спірний договір укладено сторонами 26.10.06р. за відсутності відповідного рішення Заводської сільської ради, як колегіального представницького органу, та розміщено території Заводської сільської ради за адресою: Львівська область, Буський район, с.Заводське, біля клубу контейнер з обладнанням та вежу з антенно-фідерними пристроями базової станції стільникового зв’язку також без рішення позивача про виділення для такого розташування вищевказаної земельної ділянки.

Крім того, ч.3 ст.3 ГК України передбачено, що діяльність негосподарюючих суб'єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб'єктів.

З огляду на вищенаведенні норми права та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, який визнав недійсним спірний договір з моменту його укладення, оскільки укладення такого договору не входить до компетенції органу місцевого самоврядування як негосподарюючого суб’єкта.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 11.10.07р. у цій справі –без змін.

2.          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно ст.ст.107, 109 ГПК України.

3.          Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуюча-суддя О.П. Дубник

суддя Я.В.Дух

суддя Г.Г.Якімець

Постанова підписана 11.02.08р.