ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.08                                                                                           Справа№ 22/393а

Господарський суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Желік М.Б.

при секретарі судового засідання Дімітровій О.

у відкритому судовому засіданні у м.Львові

розглянувши справу за позовом

Державної податкової інспекції (надалі ДПІ)

у Франківському районі Львівської області

До

Товариства з обмеженою відповідальністю “Авран” м.Львів

До

Товариства з обмеженою відповідальністю “Інжпром ЛТД”, м.Київ

Про

визнання недійсним господарського зобов‘язання, що вчинене з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства та застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України

з участю представників:

представника позивача –Кармелюк Т.Б. (довіреність за №3/10 від 18.05.2007 року);

представники відповідачів –не з‘явились

ВСТАНОВИВ:

що ДПІ у Франківському районі Львівської області звернулась з позовом в господарський суд про визнання недійсним господарського зобов‘язання між ТзОВ “Авран” і ТзОВ “інжиром ЛТД” та застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України за наявністю наміру у однієї із сторін згаданого зобов‘язання.

Підставами позову є те, що оспорюване господарське зобов‘язання є вчиненим з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за наявністю наміру у ТзОВ “Інжиром ЛТД”, та підлягає визнанню недійсним із підстав визначених ст.207 ГК України, оскільки спрямоване на несплату сум податків та ухилення від оподаткування.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав з викладених підстав, просить їх задоволити.

Відповідачі в судові засідання уповноважених представників не забезпечили, кореспонденція суду адресовано на їхню адресу повертається на адресу суду.

Враховуючи викладені обставини, справа розглядається у відповідності до вимог ч.6 ст.71 КАС України, на основі наявних доказів.

У відповідності до вимог п.11 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, органи державної податкової служби уповноважені подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними, а тому справа згідно п.8 ст.3 КАС України, розглядається за правилами цього Кодексу.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

На виконання договору виконання робіт №18-БР від 20.09.2006 року ТзОВ “Авран” суми ПДВ віднесено до податкового кредиту на підставі податкових накладних від 30.10.2006 року №101 та від 03.10.2006 року №71, отриманих від ТзОВ “Інжиром ЛТД”.

Також, представник позивача стверджує що згідно даних ДПІ у Дніпровському районі м.Київ на ТзОВ “Інжиром ЛТД” працює одноосібно Підколодний В.В., зазначає що, Підколодний В.В. не підписував податкові декларації, являється психічно хворим інвалідом та знаходиться на відповідному обліку, що підтверджується Довідкою П“ятихатської центральної районної лікарні.

Орган державної податкової служби вважає, що згадане господарське зобов‘язання вчинялось з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та підлягає визнанню недійсним із підстав визначених ст.207 ГК України, оскільки спрямовано на несплату сум податків.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України, який набрав чинності з 01.01.2004, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави й суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї зі сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

При цьому, суд звертає увагу на те, що положення ст. ст. 207 та 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону „Про державну податкову службу в Україні”, можуть на підставі п. 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Однак, орган державної податкової служби звернувся з позовом про визнання недійсним господарського зобов‘язання на підставі ст.207 ГК України та застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що орган державної податкової служби звернувся з вимогою про визнання недійсним згаданого господарського зобов‘язання –юридичних наслідків згаданого правочину, що відповідає вимогам ч.1 ст.207 ГК України та способам захисту визначеним абз.2 ч.1 ст.16 ЦК України.

Необхідними умовами для визнання зобов‘язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов‘язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі якої виникло таке зобов‘язання.

В підтвердження наміру у ТзОВ “Інжиром ЛТД” орган державної податкової служби посилається на матеріали зустрічної перевірки –інформаційну довідку ДПІ у Дніпровському районі м.Києва за №4113/7/264/30, з якої вбачається, що згадане приватне підприємство зареєстроване як платник податку на додану вартість, однак, показники декларацій з податку на додану вартість за період, в якому вчинялось оспорене господарське зобов‘язання, є нульовими; не знаходиться за місцем державної реєстрації, також зазначають що опитана мати Підколодного В.В. пояснила що її син є психічно хворим і до діяльності ТзОВ “Інжпром ЛТД” не має ніякого відношення.

Даючи правову оцінку згаданій підставі позовних вимог, суд врахував те, що дана підстава може вказувати лише на обставин правопорушення щодо несплати податків, неправомірне їх декларування, не звітування контрагента фізичної особи - підприємця, відповідальність за що передбачена чинним законодавством, і не може вказувати на вчинення правочину чи господарського зобов‘язання з метою яка завідомо суперечить інтересам держави чи суспільства.

Таким чином, сам по собі факт не декларування сум податку на додану вартість ТзОВ “Інжпром ЛТД” не може тягнути за собою визнання недійсним спірного господарського зобов‘язання.

Щодо довідки П“ятихатської центральної районної лікарні, то з неї вбачається тільки те що, Підколодний В.В. взятий на облік в лікарні та звертався за медичною допомогою. Належних доказів обмеження дієздатності чи правоздатності Підколодного В.В. позивачем не подано

Інших доказів в підтвердження обставин наявності наміру у ТзОВ “Інжпром ЛТД” та підставності позовних вимог органом державної податкової служби не представлено.

Щодо вимоги органу державної податкової служби про застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України, то суд першої інстанції зазначає наступне.

Враховуючи, те, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження правові підстави застосування такої санкції, передбаченої ч.1 ст.208 ГК України, в задоволенні даної вимоги щодо відповідачів слід відмовити.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги є безпідставні і необґрунтовані, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі із сторін адміністративного процесу не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          В задоволенні позову відмовити.

2.          Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3.          Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                     Желік М.Б.