ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"19" лютого 2008 р.                                        Справа № 18/150/12

Позивач: Відкрите акціонерне товариство „Носівський завод „Побідит”

17102, м. Носівка, вул. Мринський шлях, 179

Відповідач: Управління Пенсійного фонду України в Носівському районі

17100, м. Носівка, вул. Центральна, 6

про визнання недійсними рішення та вимоги

Суддя А.С. Сидоренко

Секретар судового засідання І.В.Морська

Представники сторін:

Від позивача: Кузнєцова В.О. –юриск-т, дов. від 24.04.2007р. № 37

Від відповідача: Романець І.Ф. –гол. спец. –юриск-т, дов. від 14.01.2008р. № 68/06-13

Постанова виноситься після перерв, оголошених в судових засіданнях з 22.01.2008р. по 05.02.2008р., з 05.02.2008р. по 14.02.2008р. та з 14.02.2008р. по 19.02.2008р. на підставі ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 19.02.2008р., на підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Відкритим акціонерним товариством „Носівський завод „Побідит” (надалі –Позивач) заявлено адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України в Носівському районі (надалі –Відповідач) про визнання недійсними рішення від 13.06.2006р. № 47 про застосування фінансових санкцій в сумі 61583,50 грн. та нарахування пені в сумі 68761,27 грн. за несвоєчасну сплату страхових внесків за період з 30.11.2002р. по 16.05.2006р. та вимоги про сплату боргу від 07.07.2006р. № Ю-001 на суму 130344,77 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ВАТ „Носівський завод „Побідит” посилається, зокрема, на здійснення розрахунку штрафних санкцій та пені з порушенням вимог законодавства. На думку Позивача, орган Пенсійного фонду України при застосуванні штрафних санкцій та нарахуванні пені за несвоєчасну сплату страхових внесків за період з 30.11.2002р. по 01.01.2004р. неправомірно керувався нормами Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, який набрав чинності лише з 01.01.2004р., що в свою чергу призвело до неправильності подальшого нарахування штрафних санкцій та пені.

Відповідач заперечив проти позову, посилаючись на те, що оскаржувані рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 13.06.2006р. № 47 та вимога про сплату боргу від 07.07.2006р. № Ю-001 прийняті у відповідності з вимогами чинного законодавства. Застосування фінансових санкцій та нарахування пені за період до 01.01.2004р. відбувалося на підставі норм Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", після 01.01.2004р. –на підставі норм Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Ухвалою суду від 24.05.2007р. провадження по справі зупинялось до отримання результатів судової експертизи, на вирішення якої були поставлені питання щодо документального підтвердження суми нарахованих штрафних санкцій та пені, призначеної за заявою Позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін та експерта, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Носівський завод „Побідит” зареєстроване розпорядженням Носівської районної державної адміністрації від 12.06.1997р., про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців внесені відомості за № 1 000108.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997р. № 400/97-ВР (далі –Закон № 400/97), платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема, є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Для вищевказаних платників збору, об'єктом оподаткування, відповідно до абз. 1 п. 1 ст. 2 Закону № 400/97, були фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно –правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" (крім сум виплат, що не враховуються при визначенні бази нарахування страхових внесків відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян"), а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно –правового характеру.

Збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України в порядку, визначеному законодавством України (ст. 3 Закону № 400/97).

У відповідності з п. 5.1 та п. п. 5.2.1 п. 5.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001р. № 16-6 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.11.2001р. за № 998/6189, чинної до 27.01.2004р., (надалі - Інструкція), зобов'язання зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування –це зобов'язання платника сплатити до Пенсійного фонду України відповідну суму коштів у порядку та в строки, визначені чинним законодавством. Зобов'язання визначається самостійно платником (п. п. 5.2 - 5.11 п. 5 цієї Інструкції) або органом Пенсійного фонду (п.п. 6.1 п. 6 цієї Інструкції).

Підприємства –платники, визначені підпунктами 2.1, 2.2 пункту 2 Інструкції, щомісяця здійснюють обчислення розміру збору, що підлягає сплаті, за ставками, визначеними підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 цієї Інструкції. При цьому не мають значення джерела фінансування виплат, статті витрат і види платіжних документів (розрахунково - платіжні відомості, особові рахунки, за якими проводились розрахунки оплати праці).

Сплата збору на обов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється відповідно до Законів України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (п. п. 5.2.4 Інструкції).

Преамбулою Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ, в редакції станом до 01.01.2004р., (далі –Закон № 2181-ІІІ) було визначено, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Згідно з п. 5.1 та п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

У відповідності з п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1 - 17.1.6 цього пункту, чи ні.

Відповідно до п.п. 16.1.1 п. 16.1 ст. 16 Закону № 2181-ІІІ після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пеня нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Зазначений розмір пені діє щодо всіх видів податків і зборів (обов'язкових платежів), крім пені щодо порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється окремим законодавством (п. 16.4 ст. 16 Закону № 2181-ІІІ).

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі –Закон № 1058), який регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, стягнення заборгованості за цими внесками (ст. 5 Закону № 1058).

Згідно ст. 1 Закону № 1058, страхові внески –кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 Закону № 1058 платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону. Страхувальники набувають статусу платників страхових внесків із дня їх реєстрації у територіальному органі Пенсійного фонду, а особи, визначені частиною першою статті 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь.

Статтею 14 Закону № 1058 визначено коло страхувальників, зокрема якими, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У відповідності до підпункту 2 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058 виконавчими органами Пенсійного фонду за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум –у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно;

20 відсотків зазначених сум –у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно;

50 відсотків зазначених сум –у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Частинами 13 –15 ст. 106 Закону № 1058 визначено, що про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Суми пені та штрафів можуть бути включені до вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування цих фінансових санкцій пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Відповідно до п. 16 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Погашення заборгованості зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що виникла до 1 січня 2004 року і не погашена в установленому законом порядку, здійснюється відповідно до статті 106 цього Закону.

13 червня 2006 року заступником начальника управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Дикою О.І. прийнято рішення № 47 про застосування фінансових санкцій в сумі 61583,50 грн. та нарахування пені в сумі 68761,00 грн. за несвоєчасну сплату страхових внесків за період з 30.11.2002р. по 16.05.2006р.

Суми фінансових санкцій та пені були включені до вимоги про сплату боргу № Ю –001 від 07.07.2006р.

За змістом ч. 17 ст. 106 Закону № 1058, заступник начальника управління Пенсійного фонду в районі має право накладати фінансові санкції від імені виконавчого органу Пенсійного фонду лише в разі відсутності начальника.

Матеріалами справи, зокрема, копією наказу від 13.06.2006р. № 95-від „Про відрядження”, копією посвідчення про відрядження від 13.06.2006р. № 167, підтверджується факт відсутності виконуючої обов’язки начальника управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Голенач Н.М. на момент прийняття оскаржуваного рішення і правомірність прийняття його заступником начальника управління Дикою О.І. відповідно до наказу від 08.02.2006р. № 12 „Про функціональні повноваження начальника управління та заступників начальника управління Пенсійного фонду України в Носівському районі”.

Ухвалою суду від 24.05.2007р. за заявою Позивача по справі була призначена судово –економічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання щодо документального підтвердження суми нарахованих штрафних санкцій та пені.

08 січня 2008 року до суду надійшов висновок експерта Чернігівського відділення Київського науково –дослідного інституту судових експертиз Стрельчук Л.І. № 681-ц від 27.12.2007р.

Як вбачається із даного висновку, документально підтверджується, що сума штрафних санкцій за несвоєчасну сплату страхових внесків за період з 30.11.2002р. по 16.05.2006р. становить 54849,65 грн., сума пені –55732,04 грн., всього –110581,69 грн. Тобто ці суми є меншими ніж ті, які визначені Відповідачем у рішенні від 13.06.2006р. № 47.

Відповідачем подано заперечення проти висновку експерта, оскільки, на його думку, даний висновок є необґрунтованим та таким, що суперечить іншим матеріалам справи. Зокрема, в додатках № 4 та № 5 експерт вказує суму боргу станом на 30.11.2002р. у розмірі 72480,94 грн., але ця сума не є правильною, оскільки несплачений залишок коштів за жовтень 2002 року складає 46628,45 грн. і ця сума не може бути іншою. Враховуючи те, що сума недоїмки по збору станом на 01.01.2004р. складала 100899,23 грн., то несплачений залишок за жовтень 2002 року вираховується як різниця між загальною сумою недоїмки і сумою збору за наступні місяці. Наведені в таблиці № 6 суми боргу, взяті для розрахунку штрафних санкцій та пені з 20.02.2004р., не відповідають сумам, вказаним у звітах ВАТ „Носівський завод „Побідит”. В таблицях № 4 та № 7 експертом допущені елементарні помилки в підрахунку днів затримки платежів.

Крім того, Відповідач вказує, що у висновку експерта не відображені деякі платіжні доручення про сплату Позивачем заборгованості по страховим внескам.

В судовому засіданні 05.02.2008р. експерт Стрельчук Л.І. надала пояснення щодо проведеної нею судово –економічної експертизи. Згідно її пояснень, експертиза проводилась на підставі первинних документів, наданих сторонами по справі. При дослідженні використані всі платіжні доручення, зазначені в особовій картці платника ВАТ „Носівський завод „Побідит” і незважаючи на те, що по деяким позиціям невірно визначена кількість днів, взагалом сума штрафних санкцій та пені визначена вірно. Сума боргу в розмірі 72480,94 грн. була визначена, виходячи з даних звіту Позивача за жовтень 2002 року.

У відповідності з ч. 5 ст. 82 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Дослідивши висновок експерта в судовому засіданні, суд вважає, що він частково суперечить іншим матеріалам справи.

Зокрема, при проведенні експертизи експертом були використані не всі платіжні доручення, якими Позивач здійснював сплату страхових внесків (наприклад, у додатку № 1 –2 до висновку експертизи експертом не враховане платіжне доручення № 43 від 10.02.2005р. на суму 900,00 грн.; в додатках № № 4 –7 не враховані платіжні доручення від 20.01.2005р. на суму 1700,00 грн., від 18.04.2005р. на суму 898,76 грн., від 18.05.2005р. на суму 1000,00 грн. та 1589,41 грн. При цьому вони зазначені в додатку № 1 –2 до висновку експертизи).

В судовому засіданні представник Позивача не зміг пояснити чому для проведення експертних досліджень не були надані всі платіжні доручення, якими здійснювалась сплата страхових внесків.

Натомість, Відповідачем при застосуванні штрафних санкцій та нарахуванні пені вищевказані платежі були враховані, що підтверджується наданими розрахунками з картки особового рахунку Позивача.

Також, при дослідженні правильності розрахунку штрафних санкцій та пені експертом в деяких випадках були невірно зазначені суми сплачених коштів (наприклад, платіжними дорученнями від 17.06.2005р. № 243 та № 249 Позивач сплатив 1800,00 грн. та 3200,00 грн. відповідно, а не 1503,28 грн.).

Зважаючи на те, що основна сума штрафних санкцій та пені підтверджена висновком експерта, повторна експертиза судом не призначалась.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Відповідачем належним чином доведено правомірність нарахування штрафних санкцій і пені та законність прийнятих рішення та вимоги, а тому позовні вимоги являються необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1, 5, 14, 15, 17, 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, ст. ст. 1 –3 Закону України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, ст. ст. 5, 16, 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст. ст. 2, 71, 82, 86, 94, 158 –163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Дана постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко

Постанова складена у повному обсязі 25 лютого 2008 року.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко