СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Луцьк, пр. Волі, 54 а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"29" січня 2008 р.

Справа № 02/109-5А.

від
29.01.2008
справа № 02/109-5АГосподарський суд Волинської області у складі: судді
Костюк С.В.,

при
секретарі судового засідання Сур'як О.Г.

за
участю представників сторін:

від
позивача: н/з

від
відповідачів: 1) Лобода Ю.В., довіреність 1829 від 01.06.2007р.

2) Ковальчук В.А.,
довіреність 1707 від 28.01.2008р.

Розглянув
справу

за
позовом підприємця ОСОБА_1 м. Нововолинськ

до
відповідачів: 1) Управління пенсійного фонду України в м. Нововолинськ;

2) Відділу Державної
виконавчої служби в м. Нововолисньк

про
визнання вимоги та постанови нечинними

Відповідно
до п. 6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, спір розглядається за нормами КАС
України.

В
судовому засіданні відповідачам роз'яснено права та обов'язки, передбачені
ст.ст.49, 50 КАС України. Заяви про відвід судді відповідно до ст.27 КАС
України та про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступило.

Суть
спору: Позивач просить визнати нечинними: вимогу Управління Пенсійного фонду м.
Нововолинська № Ф-70у від 01.09.2006р. про сплату боргу в сумі 221,82грн. та
Постанову про відкриття виконавчого провадження відділу державної виконавчої
служби Нововолинського міського управління юстиції від 04.10.2006р.про
стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 230,82грн. в користь УПФ.

Обгрунтовуючи
заявлену вимогу вказує, що оспорювані рішення є незаконними в зв'язку з тим, що
підприємець з 01.11.2005р. по 31.12.2005р. сплачував фіксований податок,
частина якого повинна була перераховуватись органами держказначейства до
Пенсійного фонду України.

Відповідач
- УПФ в м. Нововолинську (відповідач 1) в наданому суду запереченні вимоги
позивача повністю відхиляє, вказуючи, що підприємець як платник фіксованого
патенту зобов'язаний був сплачувати внески згідно ст.4 Закону № 400/97-ВР від
26.06.1997р. в редакції чинній з 01.01.2005р. по 30.03.2005р., а саме 32%.

Відповідач
ВДВС (відповідач 2) у відзиві на позов вказує, що Постанова про відкриття
виконавчого провадження від 04.10.2006р. була винесена на підставі вимоги УПФ №
Ф-70-у, яка є виконавчим документом, при її винесенні державний виконавець
керувався ст.ст. 3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Як
вбачається з представлених суду матеріалів, підприємець ОСОБА_1 знаходиться на
податковому обліку як суб'єкт підприємницької діяльності і здійснював у 2005
році підприємницьку діяльність за фіксованим розміром податку шляхом придбання
патенту НОМЕР_1.

01.09.2006р.
УПФ складено акт звірки сплати фіксованого податку фізичними особами -
суб'єктами підприємницької діяльності у 2005 році. Відповідно до даного акту
підприємець ОСОБА_1 зобов'язаний сплатити 221,82грн. фіксованого розміру
страхового внеску (83,84+83,84+81,14-27грн. сума страхового внеску, яка повинна
була б надійти до бюджету при сплаті фіксованого податку), також 21.09.2006р.
УПФ складена вимога № Ф-70 про сплату підприємцем ОСОБА_1 недоїмки по страхових
внесках в сумі 221,82грн.

04.10.2006р.
ВДВС Нововолинського МУЮ винесена Постанова про відкриття виконавчого
провадження про примусове виконання вимоги УПФ № Ф-70-у від 29.09.2006р. про
стягнення з ОСОБА_1 230,82 грн. боргу.

Зазначені
вимоги є предметом спору по даній справі.

Позивач
на адресу суду 29.01.2008р. направив телеграму, в якій вказує, що позовні
вимоги підтримує та просить справу розглянути без його участі.

Заслухавши
представників відповідачів та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а
також враховуючи судову практику Львівського апеляційного адміністративного
суду (справа № 22-а-2285/07) та Вищого адміністративного суду України
(Постанова від 22.11.2006р.) по аналогічних спорах, господарський суд дійшов
висновку, що відповідачі при винесенні оспорюваних актів діяли у відповідності
до чинного законодавства, а тому підстави для визнання їх нечинними відсутні.

При цьому суд виходить з наступного.

Відносини,
що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування, регулюються виключно Законом України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Згідно з п.1 ст.14 цього Закону
страхувальниками є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені
відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії
(у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи
зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та
інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за
договорами цивільно-правового характеру, а згідно зі ст.15- платниками страхових
внесків.

Враховуючи зазначене та положення ч.1
ст.19 цього Закону, зазначені суб'єкти зобов'язані нараховувати на суми
фактичних витрат на оплату праці працівників та допомоги по тимчасовій
непрацездатності страхові внески у розмірі 32,3 відсотка (до 31.03.2005р. - 32
відсотки) і сплачувати їх в установлені строки та в повному обсязі.

З метою уникнення надмірної сплати
страхових внесків за найманих працівників платниками єдиного та фіксованого
податків у зв'язку з одночасною дією Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»
сума коштів, що спрямовується до пенсійного фонду у вигляді частини ставки
єдиного та фіксованого податків у 2004 році, зараховувалася в рахунок сплати
страхових внесків.

Даний порядок сплати та зарахування
відновлено з 31.03.2005р. Законом України «Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів
України».

За
період з 01.01.2005р. по 30.03.03.2005р. платники (юридичні та фізичні особи),
які обрали особливий спосіб оподаткування згідно зі ст.45 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» (редакція чинна до 31.03.2005р.)
зобов'язані сплатити до пенсійного фонду у повному обсязі страхові внески.

Закон
України «Про вирішення питання про врегулювання щодо заборгованості суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України
частини податків до Пенсійного Фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року - І кварталу 2005 року» не містить норм, які б
звільняли платника фіксованого податку від сплати страхових внесків до
пенсійного фонду.

Щодо
позовної вимоги про визнання нечинною Постанови ВДВС від 04.10.2006р. про
відкриття виконавчого провадження, то як вбачається з матеріалів справи
зазначена винесена з метою примусового виконання вимоги Управління Пенсійного
фонду у м. Нововолинську № Ф 70-У від 29.09.2006р. на суму 230,82грн.

Відповідно
до п.9 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою
службою підлягають виконанню… рішення інших органів державної влади у випадках,
якщо за Законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу. Таким
законом є Закон України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» №
1058-ІУ від 09.07.2003, п.3 ст.106 якого передбачено, що вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом.

Крім
того, позивачем не представлено доказів про скасування в установленому порядку
вимоги УПФ від 29.09.2006р. № Ф 70-У, на підставі якої винесена Постанова про
відкриття виконавчого провадження від 04.10.2006р.

За
даних обставин позов підприємця ОСОБА_1 є безпідставним, а тому суд відмовляє в
його задоволенні. При цьому судом враховується також те, що позивачем
пропущений річний строк звернення до суду, встановлений п.2 ст.99 КАС України,
а клопотання про його поновлення не подано.

Керуючись
Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про
виконавче провадження», ст.ст. 86, 71, 158-160 КАС України, господарський суд

п
о с т а н о в и в :

1.
В позові підприємця ОСОБА_1 про визнання нечинними вимоги Управління Пенсійного
фонду м. Нововолинська № Ф 70-У від 01.09.2006р. Про сплату боргу в сумі
221,82грн. та Постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2006р.
відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції
відмовити.

Відповідно
до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо таку заяву не було подано.

На
постанову в 10-денний строк з дня виготовлення її повного тексту може бути
подано заяву про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана в 10-денний строк без
попереднього подання заяви.

Суддя
С.В.Костюк

Дата
виготовлення повного тексту

постанови
06.02.2008р.

Суддя
Костюк С.В.