ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.11.08 р.                     Справа № 34/142пн

Суддя господарського суду Донецької області Кододова О.В.

При секретарі судового засідання Котельниковій Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом – Товариства з обмеженою відповідальністю „ДАК”, м. Донецьк

до відповідача - Виконавчого комітету Ворошиловського району у м. Донецьку

про визнання права власності.

за участю представників сторін:

від позивача –Кітаєва С.А. (за довіреністю)

від відповідача – Васильева О.А. (за довіреністю)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Товариством з обмеженою відповідальністю „ДАК”, м. Донецьк до Виконавчого комітету Ворошиловського району у м. Донецьку про визнання права власності на самовільно прибудовані нежитлові приміщення №6 та №7, загальною площею 45,9кв.м., розташовані на 16 поверху житлового будинку №107а по вул. Челюскінців м. Донецька.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу №1872 від 25.06.1996року, свідоцтво про право власності від 22.07.1996року, лист №07/454 від 12.03.2001року, додаткову угоду до договору, рішення виконкому Ворошиловської районної Ради №163/4 від 11.04.2001р., технічний паспорт від 15.08.2003року, висновок про технічний стан конструкцій прибудованих приміщень, договір оренди земельної ділянки.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечує та через канцелярію суду надав відзив від 25 листопада 2008року (вхід. №02-41/45769) у якому проти позову заперечує та зазначає, що у відповідності до рішення виконавчого комітету Донецької міської ради від 16.12.2005року „Про внесення змін до Правил забудови м. Донецька, власник вбудованого приміщення повинен був звернутися до виконавчого комітету Донецької міської ради із заявою про надання дозволу на проектування та будівництво об’єкту у відповідності з ДБН А.2.2-3-97 та отримати дозвіл на будівництво у головному управлінні архітектурно-будівельного контролю.

За клопотанням сторін справа слухалась без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, встановив :

Між Донецьким регіональним відділенням Фонду державного майна України (продавець) та Спільним українсько-кіпрським підприємством у формі закритого акціонерного товариства „ДАК” (покупець) 25 червня 1996року укладено договір №1872 купівлі-продажу, за умовами даного договору продавець зобов’язується передати у власність покупця приміщення загальною площею 67,2кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, 107а.

24 липня 1996року позивачу видано свідоцтво про власність на вбудоване приміщення за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, 107а.

Додатковою угодою від 28 березня 2000року до договору купівлі-продажу №1872 від 25 червня 1996року сторонами внесено зміни до договору купівлі-продажу в адресі приміщення, а саме цифру та букву будинку змінено на цифру „107”.

Розпорядженням Донецького міського голови №643 від 21.05.1998року Спільне українсько-кіпрське підприємство у формі закритого акціонерного товариства „ДАК” перереєстроване у приватне підприємство „ДАК”.

Рішенням власника Кисельова О.О. від 20 липня 2000року вирішено створити приватне підприємство, шляхом виділення із приватного підприємства „ДАК”, найменувати створене приватне підприємство „МАК” та встановлено, що ПП „МАК” є правонаступником ПП „ДАК” у частині розділювального балансу.

03 серпня 2000року розпорядженням Донецького міського голови №1167 зареєстровано ПП „МАК” .

Рішенням власника Кисельова О.О. від 08 листопада 2000року вирішено здійснити реорганізацію ПП „МАК” шляхом його приєднання до товариства з обмеженою відповідальністю „ДАК”.

Відповідно до ч.3 рішення вирішено передати у якості внеску до с статутного фонду ТОВ „ДАК” у тому числі об’єкт нерухомості: вбудоване приміщення, розташоване по вул. Челюскінців, 107”а” у м. Донецьку, загальною площею 67,2кв.м., балансовою вартістю 161571,10грн.

Рішенням виконавчого комітету Ворошиловської районної ради від 11 квітня 2001року №163/4 вирішено оформити право власності на приміщення площею 67,2кв.м., розташоване по вул. Челюскінців, 107, за товариством з обмеженою відповідальністю „ДАК”.

Позивачу 25 вересня 2001року видано свідоцтво про право власності на приміщення площею 67,20кв.м. з уточненою адресою (а.с. 23).

29 грудня 2003року між Виконавчим комітетом Донецької міської Ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „ДАК” (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки №5828 №Ю-22901/2003.

За умовами п.1.1. укладеного Договору оренди, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування без виділення в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 56,3кв.м., що знаходиться на території Ворошиловського району м. Донецька по вул. Челюскінців,107 із при будинкової території будівлі для сплати до місцевого бюджету орендної плати за землю.

Відповідно до п.2.1 Договору оренди, договір укладається на термін оренди або перебування у власності орендаря нежилого приміщення, що знаходиться на земельній ділянці за вищезгаданою адресою.

Додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки №5828 Ф-24702/2004 сторонами внесено зміни щодо площі земельної ділянки яка надана в оренду та замінено 56,30кв.м. на земельну ділянку площею 110,10кв.м.

Як вбачається з технічного паспорту виданого КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 15 серпня 2003року позивачем самовільно збудовані приміщення №7, №6 площею 45,90кв.м. за адресою м. Донецьк, вул. Челюскінців, 107.

Відповідно до висновку Проектного та науково-дослідницького інституту Донецький Промстройниипроект про технічний стан конструкцій прибудованих приміщень 16 поверху будинку №107а по вул. Челюскінців у м. Донецьку приєднання нежитлових приміщень №6 та №7 до офісу ТОВ „ДАК” у житловому будинку №107 по вул. Челюскінців не погіршило несучу здатність конструкцій будівлі. Нежитлові приміщення ТОВ „ДАК” до подальшої експлуатації придатні у якості офісу. Планування, санітарно - гігієнічні умови, інженерне обладнання відповідають вимогам ДБН В.2.2-9-99 „Громадські будівлі та споруди” .

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належне затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм та правил .

За приписами ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до п. 2 ст.20 Господарського Кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Позивач не надав доказів того, що відповідач не визнає або оспорює право власності позивача на самовільно збудовані нежитлові приміщення №6 та №7.

Відповідно до приписів ст.33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За умовами ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з приводу встановлення права власності: листи, заяви, поштові квитанції які б свідчили про звернення позивача до відповідача з цим питанням. Таким чином у матеріалах справи відсутні докази порушеного права позивача з боку відповідача або інших осіб.

Згідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом при винесенні рішення враховано, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення або невизнання відповідачем його права.

Позивач не надав жодних доказів того що відповідач не визнає його право власності.

Судом не приймається до уваги посилання позивача у судовому засіданні 25 листопада 2008року на те, що Донецька міська санітарно-епідеміологічна станція листом від 26.01.2006року відмовила йому в підписанні акту вводу в експлуатацію, за тих підстав, що Донецька міська санітарно-епідеміологічна станція не є стороною у справі.

Крім того, суд вважає, що заслуговує на увагу твердження відповідача про те, що позивачем порушені вимоги п. 1 ч.3 глави 5 рішення Донецької міської ради від 16.12.2005року №23/17, згідно якого власник вбудованого приміщення повинен був звернутися до виконавчого комітету Донецької міської ради із заявою про надання дозволу на проектування та будівництво об’єкту у відповідності до ДБН А.2.2-3-97 та отримати дозвіл на будівництво в Головному управлінні архітектурно – будівельного контролю.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на норми ч.3 ст.376 ЦК України за тих підстав, що як вбачається із матеріалів справи позивач самовільно збудував приміщення №6,7 не на земельній ділянці, а на 16 поверсі багатоквартирного будинку без відповідних дозволів на проектування та будівництво об’єкту.

Відтак вимоги позивача про визнання права власності на самовільно прибудовані нежитлові приміщення №6 та №7, загальною площею 45,9кв.м., розташовані на 16 поверху житлового будинку №107а по вул. Челюскінців м. Донецька задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

За згодою сторін судом була оголошена вступна та резолютивна частина рішення, про що зазначене у протоколі судового засідання.

На підставі Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений і підписаний 01.12.2008року

Суддя Кододова О.В.