СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

17 січня 2008 року

Справа № 2-8/11770-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Латиніна О.А.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Прокопанич Г.К.,

за участю представників сторін:

позивача: Закир`яєва З.Ф. посвідчення № 2 від 25.10.2006 року;

відповідача: Усатенко Н.О. дов. б/н від 206.08.2007 року;

третьої особи: Зарін А.Є. дов. № б/н від 16.07.2007 року;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Алуштинське лісове господарство" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Чумаченко С.А. ) від 05 жовтня 2007 року у справі № 2-8/11770-2007

за позовом           Державного підприємства "Алуштинське лісове господарство" (пров. Заводський, 6, м.Алушта, АР Крим, 98500)

до Малоріченської сільської ради (вул. Комсомольська, 8, с.Малоріченське, м. Алушта, АР Крим, 98520)

3-тя особа - Обслуговуючий кооператив "Лєтній сад Ю.Б.К." (вул. Пролетарська, 12-а, м.Сімферополь, 95001)

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Алуштинське лісове господарство” звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Малоріченської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Обслуговуючий кооператив „Лєтній сад Ю.Б.К.” про визнання недійсним рішення 7-ої сесії 5-го скликання Малоріченської сільської ради від 31.08.2006 року № 7/60.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням Малоріченської сільської ради від 31.08.2006 року № 7/60 Обслуговуючому кооперативу „Лєтній сад Ю.Б.К.” було надано згоду на збір матеріалів попереднього узгодження місцерозташування земельної ділянки площею 9,9942 га в с.Сонячногірське в районі погранпосту для розширення рекреаційного комплексу, чим порушено право позивача на постійне користування землею, а також норми Розділу 8 Лісового кодексу України, статей 149, 151, 152 Земельного кодексу України.

Рішенням господарського суду АР Крим від 05.10.2007 у справі № 2-8/11770-2007 у задоволенні позову Державного підприємства „Алуштинське лісове господарство” відмовлено.

При прийнятті рішення, суд першої інстанції встановив, що у позивача відсутній документ, що посвідчує право власності або права постійного користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим, немає підстав стверджувати про наявність порушеного права.

Не погодившись з рішенням суду, Державне підприємство „Алуштинське лісове господарство” звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в які просить рішення господарського суду АР Крим від 05.10.2007 у справі № 2-8/11770-2007 скасувати, як прийнятого при неповному дослідженні обставин справи та з порушенням норм матеріального права, прийняти нове рішення та задовольнити позов.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 16 по 17 січня 2008 року. У судове засідання 17 січня 2008 року представника сторін та третьої особи не з`явились.

При повторному розгляді справи в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України Севастопольський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Державне підприємство „Алуштинське лісове господарство” звернулось до господарського суду АР Крим із позовною заявою до Малоріченської сільської ради, в якій просить визнати недійсним рішення 7-ої сесії 5-го скликання Малоріченської сільської ради від 31.08.2006 №7/60.

В обґрунтування позову зазначається, що при прийняті відповідачем оскаржуваного рішення було порушено право постійного користування Державного підприємства „Алуштинське лісове господарство”. Так, на думку позивача оскаржуване рішення прийнято всупереч частині 9 статті 149 та частинам 3, 5 статті 151 Земельного кодексу України. Позивач вказує, що оскарженим рішенням відповідач надав дозвіл на збір матеріалів попереднього узгодження місця розташування, що фактично є вилученням у Державного підприємства „Алуштинське лісове господарство” земельної ділянки без його згоди як землекористувача.

Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін та третьої особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

31.08.2006 на 7-ій сесії 5-го скликання Малоріченської сільської ради було прийнято рішення № 7/60 „Про надання ОК „Лєтній сад Ю.Б.К” дозволу на збір матеріалів узгодження місця розташування земельної ділянки”, відповідно до якого Обслуговуючому кооперативу „Лєтній сад Ю.Б.К.” надано дозвіл на збір матеріалів попереднього узгодження місця розташування земельної ділянки площею 9,9942га в с. Сонячногірське в районі погранпосту, з земель Алуштинського Державного лісового мисливського господарства для будівництва та обслуговування рекреаційного комплексу.

Рішення прийнято на підставі заяви Обслуговуючого кооперативу „Лєтній сад Ю.Б.К.” про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування рекреаційного комплексу, на підставі та в порядку статті 33 Закону України „Про місцеве самоврядування”, статей 12, 93, 124 Земельного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не порушив норми частини 9 статті 149 та частин 3, 5 статті 151 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 151 Земельного кодексу України, юридичні особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, зобов'язані до початку проектування погодити із власниками землі і землекористувачами та сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінетом Міністрів України і Верховною Радою України місце розташування об'єкта, розмір земельної ділянки та умови її вилучення (викупу) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів, умови проживання населення і охорону довкілля.

Відповідно до частині 3 статті 151 Земельного кодексу України, погодження місць розташування об'єктів, розмірів передбачуваних для вилучення (викупу) земельних ділянок та умов їх відведення провадиться відповідними сільськими, селищними, міськими радами, державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінетом Міністрів України відповідно до їх повноважень щодо вилучення цих ділянок, а також Верховною Радою України.

Нормами частини 9 статті 149 Земельного кодексу України встановлено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою – восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Зазначені норми, на порушення яких відповідачем посилається Державне підприємство „Алуштинське лісове господарство” у позовній заяві, регулюють правовідносини, пов'язані із вилученням земельних ділянок.

Проте, рішенням „Про надання ОК „Лєтній сад Ю.Б.К.” дозволу на збір матеріалів узгодження місця розташування земельної ділянки” від 31.08.2006 року № 7/60 Малоріченська сільська рада не вилучала земельну ділянку з земель Державного підприємства „Алуштинське лісове господарство” та не припиняла право постійного користування позивача.

Неможливість вилучення оскаржуваним рішенням також підтверджується наступним.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою статті 151 цього Кодексу документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування.

Частиною 15 статті 151 Земельного кодексу України встановлено, що матеріали погодження місця розташування об'єкта повинні включати: викопіювання з генерального плану або іншої містобудівної документації населеного пункту, копію плану земельної ділянки з нанесенням на ній варіантів розміщення об'єкта із зазначенням загальної площі, яку необхідно вилучити. Зазначаються також склад угідь земельної ділянки, що вилучається, та умови її відведення.

Згідно зі статтею 123 Земельного кодексу України, відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Із зазначених норм витікає, що збір матеріалів погодження місця розташування об'єкта є первісним етапом передачі в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам.

На цьому етапі здійснюється вибір юридичними особами земельних ділянок, правові засади та механізм якого встановлено Постановою Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів” № 427 від 31.03.2004 року.

Згідно з Порядком вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів, вибір земельних ділянок проводиться до початку проектування об'єктів. Юридична особа, заінтересована у відведенні земельної ділянки, звертається з клопотанням до сільської, селищної, міської ради, районної, Київської чи Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень якої належить вирішення питання про вибір земельної ділянки. Сільська, селищна, міська рада, районна, Київська чи Севастопольська міська держадміністрація реєструє клопотання в день його подання з присвоєнням реєстраційного номера, розглядає клопотання і в п'ятиденний строк після реєстрації надсилає постійно діючій комісії з питань вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів (далі - комісія), утвореній відповідною радою або держадміністрацією. До роботи в комісії також залучаються власники та користувачі земельних ділянок, які пропонуються до вибору, представник заявника. Комісія протягом двох тижнів після отримання матеріалів:

- обстежує бажане місце розташування об'єктів, погоджує орієнтовний розмір земельної ділянки, умови її вилучення або зміни цільового призначення з урахуванням містобудівної документації, місцевих правил забудови та комплексного розвитку території;

- вивчає питання щодо запобігання негативному впливу на навколишнє природне середовище, забезпечення формування екологічної мережі, поліпшення малопродуктивних угідь шляхом нанесення родючого шару ґрунту, знятого під час будівництва об'єктів, тощо;

- пропонує інші земельні ділянки для можливого розміщення об'єктів насамперед з малопродуктивних земель та земель несільськогосподарського призначення.

Результати роботи комісії оформляються актом, у якому зазначаються:

- склад комісії;

- назва об'єкта, для розміщення якого здійснюється вибір земельної ділянки, його основні характеристики, орієнтовний розмір земельної ділянки з урахуванням перспективи її розширення тощо;

- умови вилучення (викупу) земельної ділянки;

- основні характеристики земельної ділянки (правовий режим земель, склад угідь та їх продуктивність, якісна характеристика ґрунтового покриву, наявність особливо цінних земель, будівель, споруд, багаторічних та деревно-чагарникових насаджень тощо);

- орієнтовна сума збитків, яка підлягатиме відшкодуванню власнику землі чи землекористувачу;

- орієнтовна сума втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, пов'язаних з вилученням земель;

- можливість поліпшення малопродуктивних земель шляхом нанесення родючого шару ґрунту, знятого під час будівництва об'єктів, тощо.

У разі неможливості вибору земельної ділянки в акті зазначається мотивоване обґрунтування відмови.

На підставі зазначених норм суд апеляційної інстанції вважає, що без збору матеріалів погодження місця розташування об'єкта та вибору юридичними особами земельних ділянок для розміщення об'єктів, неможливо звертатись до відповідних органів з питанням щодо вилучення земельної ділянки у власника або землекористувача, які відповідно до вимог Порядку вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів, залучаються до роботи комісії.

Щодо повноважень відповідача приймати спірне рішення, судова колегія приймає до уваги те, що, відповідно до норм статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування” від 21.05.1997 № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності або право постійного користування земельною ділянкою підтверджується державним актом. У даному випадку позивач не надав суду державний акт на право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Тому, судова колегія, з урахуванням частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що позивач не довів факту порушення його права постійного землекористування оскаржуваним рішенням відповідача.

При вказаних обставинах Севастопольський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про повне з'ясування судом першої інстанції обставин і їх достовірності, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими. Висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права не встановлені.

Таким чином, вимоги Державного підприємства „Алуштинське лісове господарство”, викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування рішення господарського суду АР Крим від 05.10.2007 року у справі № 2-8/11770-2007 відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, 103 п.1 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Алуштинське лісове господарство” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 05 жовтня 2007 року у справі № 2-8/11770-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  О.А.Латинін

Судді                                                                                Л.М. Заплава

Г.К. Прокопанич