КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

18.03.08 р.                                                                                          № 13/35

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Писана Т.О (доповідач по справі),

суддів:

Мостової Г. І.

Фаловської І.М.

секретар судового засідання Рустам’ян Е.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гуйван П.Д.–представник за дов. №01-6/8765 від 21.11.2007р.,

від відповідача: Йора Т.П. –представник за дов. №19-09/16 від 30.01.2008р.,

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»та апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго»на рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2007р.

у справі №13/35 (суддя Босий В.П.)

за позовом           відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго», м.Полтава,

до           відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м. Київ в особі Полтавського обласного управління,

м.Полтава,

про                     визнання дій неправомірними та заборону вчинення певних дій,

в с т а н о в и в:

Відкрите акціонерне товариство «Полтаваобленерго»звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м. Київ в особі Полтавського обласного управління про визнання дій неправомірними та заборону вчинення певних дій.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.12.2007р. у справі №13/35 припинено провадження щодо зобов’язання відповідача закрити окремий розподільчий рахунок № в ОПЕРВ Полтавського обласного управління ВАТ «Ощадбанк»; в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з відповідача на користь відповідача державне мито у розмірі 21,25 грн. та 29,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2007р.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.02.2008р. у справі №13/35 прийнято до провадження апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго»на рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2007р.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2007р., залишивши його резолютивну частину без змін, а мотивувальну частину змінити в частині виключення з її змісту висновків, що ВАТ «Полтаваобленерго»не набуло права власності на кошти, які були перераховані відповідачем на відкритий ним рахунок №; згідно з вимогами нормативних актів щодо відкриття рахунків у банках, які діяли на час проведення розрахунків, здійснюється виключно на підставі поданої клієнтами заяви та інших документів; окремий розподільчий рахунок № не може вважатися таким, що відкритий та належить ВАТ «Полтаваобленерго»; закриття рахунку без заяви позивача та без укладення необхідного в таких випадках договору, закриття його на підставі правових норм, що передбачають регулювання договірних відносин, є неправомірними. Також відповідачем заявлено клопотання про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.03.2008р. у справі №13/35 прийнято апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»на рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2007р. по справі №13/35 до провадження та об’єднано з апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго»в одне апеляційне провадження.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго», вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Представник відповідача підтримав вимоги його апеляційної скарги відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд повторно розглядає справу та перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції, ВАТ «Державний Ощадний банк України»на виконання визнаного в подальшому недійсним протоколу-погодження №595 від 6 вересня 2000 року без заяви та згоди ВАТ «Полтаваобленерго»відкрив на ім’я останнього окремий розподільчий рахунок №, через який банком проводилися кошти за даним протоколом-погодження № 595.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що для вирішення даного спору преюдиційними є факти, встановлені рішеннями господарських судів України по справі № 20/108, №12/134, № 12/104, що набрали законної сили. Зокрема, рішенням господарського суду Полтавської області від 09.10.2003 р., постановами Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2004 р. та Вищого господарського суду України від 08.12.2004 року, залишеною без змін ухвалою Верховного Суду України №3-596к05 від 14.02.2005 року цивільно-правову угоду - протокол - погодження №595 від 06.09.2000 року визнано недійсною. При цьому при розгляді справи № 20/108 судами було встановлено, що розрахунки за оскаржуваним протоколом-погодження №595 від 06.09.2000 року проводилися на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 325-9 від 21 серпня 2000 року і повинні були здійснюватися відповідно до порядку, передбаченого цим розпорядженням КМУ. Розпорядження КМУ № 325-р, зокрема, визначає перелік господарюючих суб’єктів, котрі можуть здійснювати розрахунки за спожиту електричну енергію в порядку, передбаченому даним розпорядженням. Як випливає з частини першої п. 1 розпорядження КМУ № 325-р, обов’язковими учасниками розрахунків мають бути енергопостачальні компанії та державне підприємство «Енергоринок». Натомість серед можливих учасників розрахунків, визначених розпорядженням КМУ, відсутні банківські установи, в тому числі ВАТ «Державний Ощадний банк України». Пунктом 2 розпорядження визначено, що розрахунки за електричну енергію в порядку, який запроваджено, можуть відбуватися лише за наявності таких умов: за згодою всіх сторін розрахунків; на підставі актів звіряння та спільних протокольних рішень, підписаних всіма учасниками розрахунків; за умови відкриття енергопостачальними компаніями та ДП «Енергоринок»окремих розподільчих рахунків в установах уповноваженого банку.

Оскаржуваним у справі № 20/108 протоколом-погодження №595 від 6.09.2000р. було передбачено погашення дебіторської та кредиторської заборгованості ВАТ «Полтаваобленерго». Тому, як відповідно до припису п.1 розпорядження КМУ №325-р, так і згідно із змістом протоколу-погодження №595 від 6.09.2000 року розрахунки за спожиту електричну енергію мали відбуватися за обов’язкової участі позивача –ВАТ «Полтаваобленерго». Натомість судами України при розгляді справи № 20/108 було встановлено, що ВАТ «Полтаваобленерго»згоди на участь у проведенні даних розрахунків не надавало. Позивач не підписував протоколу № 595 від 06.09.2000р.

При розгляді справи №20/108 судами України було встановлено, що при проведенні розрахунків за протоколом-погодження № 595 від 6.09.2000 р., визнаним в подальшому недійсним, від імені ВАТ «Полтаваобленерго»всі дії вчинялися ВАТ «Державний Ощадний банк України»в особі його Полтавського представництва. Відповідно до ст. 62 ЦК УРСР, що діяв на час правовідносин, вчинення дій однією особою від імені іншої особи створює, змінює чи припиняє права та обов’язки останньої, якщо повноваження на вчинення даних дій виникли із закону, довіреності чи адміністративного акту. Оскільки ВАТ «Державний Ощадний банк України»не міг надати доказів надання йому повноважень від ВАТ «Полтаваобленерго», він під час розгляду справи №20/108 посилався на наявність у нього повноважень щодо здійснення розрахунків за розпорядженням КМУ №325-р від імені енергопостачальних організацій без їх заяви і згоди на підставі нормативних актів України. Судами України при розгляді спору у справі №20/108 протокол-погодження №595 від 06.09.2000 р. був визнаний недійсним з огляду на те, що ВАТ «Полтаваобленерго», будучи обов’язковим учасником розрахунків, не брало в них участі, а ВАТ «Державний Ощадний банк України», який брав участь в розрахунках і вчиняв дії від імені ВАТ «Полтаваобленерго»не мав на це повноважень.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»розрахункові банківські операції –це рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи. Оскільки, як встановлено судом першої інстанції, розпорядження позивача на проведення розрахункових операцій не надходило, а дії відповідача не були санкціоновані законом, зміни права власності на активи не відбулося, ВАТ «Полтаваобленерго»не набуло права власності на кошти, що були перераховані відповідачем на відкритий ним рахунок .

В розпорядженні КМУ №325-р вказується, хто саме мусить відкривати рахунки в установах банку для проведення передбачених розпорядженням розрахунків. Це енергопостачальні компанії та ДП «Енергоринок». Як встановлено місцевим господарським судом, позивач не брав участі у розрахунках за протоколом-погодження №595 від 6.09.2000 р. відповідно до порядку, встановленого розпорядженням КМУ №325-р. Тому позивач не відкривав і не міг відкривати окремого розподільчого рахунку в установах уповноваженого банку, яким на той час був визначений відповідач - ВАТ «Державний Ощадний банк України». Окремий розподільчий рахунок № на ім’я ВАТ «Полтаваобленерго»був відкритий відповідачем 31.08.2000 року без звернення та заяви ВАТ «Полтаваобленерго»та без укладання відповідного договору, передбаченого законодавством України про банківську діяльність. Відповідач не надав доказів стосовно наявності у нього повноважень від позивача щодо вчинення таких дій.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 92 Конституції України засади організації та експлуатації енергосистем визначаються виключно законом. Таким є Закон України від 16.10.97 р. № 575/97-ВР «Про електроенергетику». Зазначений Закон згідно із Законом України від 22.06.00 р № 1821-III було доповнено ст. 15-1, якою встановлено порядок проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії. Цей порядок передбачає, що для проведення розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричної енергії України та спожиту електричну енергію енергопостачальники, що здійснюють підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, їх відокремлені підрозділи та оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установах уповноваженого банку розподільчі рахунки. Отже, цим Законом визначено, що енергопостачальники, що здійснюють підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, їх відокремлені підрозділи мають відкрити зазначені рахунки.

Відповідно до п. 2 ч. 2 розпорядження Кабінету Міністрів України № 325-р від 21.08.00 р. енергопостачальні організації, які є учасниками розрахунків, відкривають окремі розподільчі рахунки в установах уповноваженого банку для проведення зазначених розрахунків. Отже, як у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 21.08.00 р. № 325-р, так і в інших актах законодавства зазначається, що саме власник банківського рахунку має його відкрити.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд вірно встановив, що на час проведення розрахунків у вересні 2000 року порядок відкриття банківських рахунків визначався актами законодавства України, зокрема Законом України «Про електроенергетику»(зі змінами), розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.00р. № 325-р., Інструкцією про відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою постановою Національного банку України від 18.12.98 р. № 527. Згідно з вимогами цих нормативних актів відкриття рахунків у банках здійснюється виключно на підставі поданої клієнтами заяви та інших документів.

Апелянт - ВАТ «Державний Ощадний банк України»вважає, що відповідно до постанови КМУ №1136 від 19 липня 2000 року, якою був затверджений порядок і терміни відкриття розподільчих рахунків для зарахування коштів за електричну енергію (Порядок), даний порядок дозволяє йому на свій розсуд без отримання заяви від клієнта на відкриття рахунку та без укладення відповідних договорів відкривати рахунки на ім’я суб’єктів господарювання. Як вірно зазначено судом першої інстанції, така позиція відповідача є помилковою.

Пункт 2 Порядку встановлює лише те, що розподільчі рахунки відкриваються саме уповноваженим банком, яким на той час (у 2000 році) був визначений ВАТ «Державний Ощадний банк України». Механізм відкриття даних рахунків постановою КМУ №1136 не встановлено. Порядок відкриття банківських рахунків на час проведення розрахунків у 2000 році визначався Інструкцією про відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою постановою НБУ № 527 від 18.12.1998 р. Згідно з вимогами цього нормативного акта відкриття рахунків у банках здійснюється останніми виключно на підставі поданої клієнтом заяви.

Посилання ВАТ «Державний Ощадний банк України»на те, що він вправі відкривати розподільчі рахунки для суб’єктів господарювання без їх на те згоди і заявки, спростовуються діями самого «Ощадбанку». Зокрема, при відкритті 01.08.2000 року розподільчого рахунку № на ім’я ВАТ «Полтаваобленерго»була подана заява клієнта, укладений відповідний договір про здійснення розрахункового обслуговування. Тобто, банк керувався вимогами нормативних актів НБУ, про що і було зазначено у п. 1.1 договору №2607/28 між ВАТ «Державний Ощадний банк України»та ВАТ «Полтаваобленерго». В той же час, при відкритті розподільчого рахунку № для проведення операцій за протоколом-погодження №595 ВАТ «Державний Ощадний банк України»не застосував зазначені вимоги НБУ щодо порядку відкриття рахунку у банку.

Оскільки, ВАТ «Полтаваобленерго»не подавало заяву до ВАТ «Ощадний банк України»про відкриття передбаченого розпорядженням КМУ № 325-р окремого розподільчого рахунку, окремий розподільчий рахунок №, через який проводилися розрахунки за недійсним протоколом-погодження №595, був відкритий ВАТ «Державний Ощадний банк України»неправомірно. Згідно із ст. 63 ЦК УРСР правочин, вчинений від імені іншої особи особою, не уповноваженою на його вчинення або з перевищенням повноважень, створює, змінює чи припиняє права та обов’язки для представляємого лише в разі подальшого схвалення дій останнім. Як видно з матеріалів справи та встановлено в судовому рішенні по справі №20/108, позивач своїми діями ніколи не схвалював відкриття рахунку №, на його ім’я, не відображав рух коштів по спірному рахунку в своїх облікових документах. Тому цей рахунок не може вважатися таким, що відкритий та належить ВАТ «Полтаваобленерго».

При розгляді справи місцевим господарським судом встановлено, що відповідач у серпні 2000 року відкрив окремий розподільчий рахунок № для ВАТ «Полтаваобленерго»для проведення розрахунків за електричну енергію в порядку, передбаченому розпорядженням КМУ №325-р від 21.08.2000 р. У 2000 році через даний рахунок були проведені кошти на загальну суму 10085057,75 грн., в тому числі 3597675 грн. за протоколом-погодження №468 від 31.08.2000 р., 5742491 грн. за протоколом-погодження №468 від 31.08.2000 р., 744891,75 грн. за протоколом-погодження №468 від 31.08.2000 р. В подальшому за позовами ВАТ «Полтаваобленерго»всі вказані протоколи-погодження були визнані недійсними, рішення набули законної сили (рішення арбітражного суду Полтавської області від 06.06.2001 р. по справі №12/134, рішення арбітражного суду Полтавської області від 25.04.2001 р. по справі №12/104, рішення господарського суду Полтавської області від 09.10.2003 р. по справі №20/108.)

Відповідач як під час розгляду вказаних вище справ, так і при розгляді даної справи посилався на положення постанови НКРЕ України № 905 від 30.08.2000 р. «Про перерахування коштів на виконання розпорядження КМУ», в якій зазначається, що уповноважений банк перераховує на додатковий розподільчий рахунок оптового постачальника електричної енергії кошти, які надходять на додаткові розподільчі рахунки ліцензіатів з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, за умови визначення у графі «Призначення платежу»: «Оплата електричної енергії згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2000 № 325-р». Тобто, уповноважений банк вправі здійснювати перерахування коштів з розподільчих рахунків енергокомпаній без їхніх платіжних доручень.

На підставі постанови НКРЕ №905, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що дії уповноваженого банку, визначені вказаною постановою, можуть відбуватися лише тоді, коли здійснюються розрахунки за електричну енергію в порядку, визначеному розпорядженням КМУ № 325-р від 21.08.2000 року. Про це прямо зазначено в частині 1 та п.1 частини другої постанови № 905. Як установлено рішеннями судів України по справам №12/104, №12/104, №20/108, розрахунки за протоколами-погодження №468 від 31.08.2000 р., №465 від 31.08.2000 р., №595 від 06.09 2000 р. були проведенні з порушенням чинного законодавства України, вони, зокрема суперечили порядку, передбаченому розпорядженням КМУ №325-р. і з цієї підстави визнані недійсними. Так, як зазначено в рішенні арбітражного суду Полтавської області від 06.06.2001 р. по справі №12/134 (абз.5 арк.2), в рішенні арбітражного суду Полтавської області від 25.04.2001р. по справі №12/104 (абз.2 арк.2), в рішенні господарського суду Полтавської області від 09.10.2003 р. по справі № 20/108 (абз. 8, 10 арк. 2), залишених без змін вищими судовими інстанціями, порушення законодавства при проведенні розрахунків через окремий розподільчий рахунок № , полягало в тому, що хоча ВАТ «Полтаваобленерго»згідно з розпорядженням КМУ №325-р має бути учасником розрахунків, всупереч зазначеним вимогам воно не було стороною спірних протоколів-погодження, їх не підписувало, згоди на участь у цих угодах не давало, в зв’язку з чим будь-яких операцій на виконання зазначених протоколів не проводило.

З урахуванням судових рішень по справах №12/104, 12/134, 20/108, що набрали законної сили, та на підставі аналізу актів законодавства, що регулювали порядок вчинення дій учасниками розрахунків за електричну енергію, зокрема, розпорядження КМУ № 325-р від 21.08.2000 р., постанови КМУ №1136 від 19.07.2000 р., постанови НКРЕ № 905 від 30.08.2000 р., місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку, що ВАТ «Державний Ощадний банк України»як уповноважений банк вправі без платіжних доручень перераховувати на розподільчий рахунок оптового постачальника електричної енергії кошти, що надійшли на розподільчий рахунок енергопостачальної організації, лише в тому випадку, коли енергопостачальна організація є учасником розрахунків за відповідним протоколом-погодження. Тобто тоді, коли, як це визначено в п.1 і 2 розпорядження КМУ №325-р, енергопостачальна організація надала згоду на проведення розрахунків, підписала відповідні акти звіряння та протокол-погодження, відкрила окремий розподільчий рахунок в уповноваженому банку. Якщо енергопостачальна організація не є учасником розрахунків за відповідним протоколом-погодження, дії уповноваженого банку щодо обслуговування рахунків енергопостачальної організації, в тому числі перерахування коштів від її імені без платіжних доручень, є неправомірними, що і було встановлено судами України в відповідних рішеннях, які набули законної сили.

Як свідчать матеріали справи, своїм рішенням від 31.10.2007 року відповідач закрив окремий розподільчий рахунок № в зв’язку з відсутністю коштів на рахунку та не проведенням фінансових операцій протягом трьох останніх років. При цьому ВАТ «Державний Ощадний банк України»послався на ст. 1075 ЦКУ та лист НБУ №25-118/1918-12202 від 23.11.2004 р. В ч. 4 ст. 1075 ЦКУ зазначено, що банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі відсутності операцій за рахунком клієнта протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку. Як випливає із змісту наведеної норми, вона стосується припинення договірних відносин. В той же час, як це встановлено при розгляді спору, між позивачем та відповідачем не існувало жодних договірних відносин щодо відкриття та обслуговування розподільчого рахунку №.

Порядок відкриття банківських рахунків на час проведення розрахунків визначено Інструкцією про відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою постановою Національного банку України від 18.12.98 р. №527. Відповідно до п.1. 2 зазначеної інструкції Банки відкривають рахунки зареєстрованим в установленому чинним законодавством порядку юридичним особам та фізичним особам-суб'єктам підприємницької діяльності, фізичним особам на умовах, викладених у цій Інструкції та в договорі між установою банку і власником рахунку. Умови договору не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Оскільки, рахунок № був відкритий відповідачем без заяви позивача та без укладення необхідного в таких випадках договору, закриття його на підставі правових норм, що передбачають регулювання договірних відносин, є неправомірним.

Суд першої інстанції визнав заявлені позивачем вимоги про визнання окремого розподільчого рахунку № в ОПЕРВ Полтавського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України»таким, що не належить ВАТ «Полтаваобленерго»; про визнання незаконними дій ВАТ «Державний Ощадний банк України»в особі Полтавського обласного управління щодо обслуговування та про закриття окремого розподільчого рахунку № в ОПЕРВ Полтавського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України»такими, що не відповідають способам захисту порушеного права, у зв’язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог. За оцінкою колегії суддів такий висновок є вірним з огляду на наступне.

Відповідно до ст.20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання. Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначеного суб'єкта захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення: примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, зі змісту наведених норм закону вбачається, що вимоги позивача про визнання окремого розподільчого рахунку № в ОПЕРВ Полтавського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України»таким, що не належить ВАТ «Полтаваобленерго», про визнання незаконними дії ВАТ «Державний Ощадний банк України»в особі Полтавського обласного управління щодо обслуговування та про закриття окремого розподільчого рахунку № в ОПЕРВ Полтавського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України»може мати місце лише в аспекті юридичної оцінки обставин справи та обґрунтованості заявлених вимог в процесі розгляду спору про право матеріальне, проте не може бути предметом окремого позову. Тому позовні вимоги в цій частині були вірно визнані місцевим господарським судом такими, що задоволенню не підлягають.

В частині позову про зобов’язання відповідача закрити відповідний рахунок суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, оскільки відсутній предмет спору, так як 31.10.2007р. відповідач своїм рішенням закрив окремий розподільчий рахунок №. Оскільки, відповідач закрив окремий розподільчий рахунок № в ОПЕРВ Полтавського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України»після порушення провадження у справі, то судові витрати покладено на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ст. 49 ГПК України.

Колегія суддів, на підставі наявних в справі матеріалів, дійшла до висновку що відповідно до ст. 43 ГПК України суд першої інстанції повно і всебічно дослідив подані сторонами докази у їх сукупності з матеріалами справи, дав їм вірну правову оцінку, на підставі чого виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства, підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, апеляційний господарський суд,

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»на рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2007р. у справі №13/35 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго»на рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2007р. у справі №13/35 залишити без задоволення

3. Рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2007р. у справі №13/35 залишити без змін.

4. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя:                                                                      Писана Т.О

Судді:

Мостова Г. І.

Фаловська І.М.

Дата відправки 24.03.08