ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2008 р.

Справа № 12/302.

За позовом Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, яку представляє філія управління магістральних газопроводів „Прикарпаттрансгаз” м.Івано-Франківськ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації „Чернівцігаз” м.Чернівці

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –ЧФ ДК „Газ України” м.Чернівці

про стягнення 120591,08 грн.

Суддя Бутирський А.А.

Представники:

Від позивача –Римарук Ю.І. –юрисконсульт (довіреність від 15.01.2008 року)

Від відповідача –Мартинюк В.І. –представник (довіреність від 09.01.2008 року)

Від третьої особи –Миронов С.І. –головний юрисконсульт (довіреність від 29.12.2007 року)

В засіданні приймали участь

Рішення прийнято 19.03.2008 року у зв’язку з оголошенням перерви у судовому засіданні 12.03.2008 року

Спір вирішується поза межами двохмісячного строку, передбаченого статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторін.

СУТЬ СПОРУ: Дочірня компанія „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, яку представляє філія управління магістральних газопроводів „Прикарпаттрансгаз” м.Івано-Франківськ, звернулася з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації „Чернівцігаз” м.Чернівці про стягнення 120591,08 грн. заборгованості, яка виникла у результаті неоплати відповідачем природного газу, що протранспортований у лютому-жовтні 2007 року на виконання умов договору №1-ВЛ/Ч від 10.02.2004 року.

У судовому засіданні позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог і просить стягнути додатково з відповідача 1518,49 грн. боргу за послуги, що надані у листопаді-грудні 2007 року. Подана заява приймається судом, оскільки узгоджується з положеннями статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

У зв’язку з викладеним, вирішується спір про стягнення з відповідача 122109,75 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що природного газу він не отримував, акти про кількість про транспортованого газу не складались.

Третя особа позов підтримала, підтвердивши факт транспортування позивачем газу у лютому-грудні 2007 року на суму 122109,75 грн.

Розглянувши подані документи, з’ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2004 року між сторонами укладено договір №1-ВЛ/Ч на транспортування природного газу (далі –Договір), предметом якого є надання позивачем послуг по одоризації, редукуванню та транспортуванню природного газу для власних та виробничо-технологічних витрат відповідача. На момент вирішення спору Договір є чинним в силу положень пункту 11.1 Договору.

Згаданий договір підписаний відповідачем з протоколом розбіжностей, в якому у пункті 4.1 Договору слово „Замовником” замінено словом „Чернівецькою філією ДК „Газ України”, а пункт 6.1 Договору викладено в наступній редакції: „Оплата послуг по транспортуванню газу здійснюється Замовником (відповідачем у справі) на підставі актів прийому-передачі газу по тарифу, що зазначений у пункті 4.1 даного договору, грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок Трансгазу (позивача у справі) вартості послуг, що були надані Трансгазом у звітному місяці транспортування газу до 10 числа, наступного за звітним місяцем”.

Протокол розбіжностей підписаний позивачем без будь-яких застережень.

Згідно пункту 4.1 Договору кількість перетранспортованого позивачем Чернівецькою філією ДК „Газ України” щомісячно підтверджується актами, складеними позивачем і Чернівецькою філією ДК „Газ України” на підставі показників контрольно-вимірювальних приладів позивача.

Відповідно до пункту 4.2 Договору кількість протранспортованого газу позивачем для власних та виробничо-технологічних потреб відповідача щомісячно підтверджується актами, складеними позивачем і відповідачем на підставі розрахунків згідно „Порядку нормування виробничо-технологічних витрат у сфері транспортування, постачання і споживання природного газу в системах газопостачання України”, затвердженого наказом Держнафтогазпрому від 29.07.1998 року №169.

Пункт 6.2 Договору передбачає, що оплата послуг по транспортуванню газу здійснюється відповідачем на підставі актів прийому-передачі газу по тарифу, що зазначений у пункті 4.1 даного договору, грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок позивача вартості послуг, що були надані позивачем у звітному місяці транспортування газу до 10 числа, наступного за звітним місяцем.

Актів прийому-передачі газу, укладених між сторонами у лютому-грудні 2007 року позивачем не надано.

За таких обставин справи у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Договір №1-ВЛ/Ч на транспортування природного газу від 10.02.2004 року за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 6.1 Договору сторони передбачили, що оплата наданих послуг здійснюється виключно на підставі актів прийому-передачі газу, які складаються сторонами відповідно до пункту 4.2 Договору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, натомість позивач не надав доказів надання відповідачеві послуг по транспортуванню газу.

Доводи позивача спростовуються матеріалами справи та не беруться до уваги з наступних підстав.

Реєстри споживання природного газу споживачами Чернівецької області та акти визначення обсягів споживання природного газу за лютень-грудень 2007 року не є доказами у справі у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки складені без участі відповідача. Більш того, згадані документи підписані Чернівецькою філією ДК „Газ України” та Чернівецькою філією Дочірнього підприємства „Укргазмережа”, які не є сторонами Договору.

Посилання позивача на пункт 4.1 Договору також не приймаються судом, оскільки даний пункт регламентує взаємовідносини позивача та Чернівецької філії ДК „Газ України”, хоча остання і не є стороню Договору.

Що стосується пункту 6.1 Договору, то посилання у ньому на пункт 4.1 Договору є помилковим, тому що тариф врегульований пунктом 5.1 Договору.

Також слід зазначити, що акти визначення обсягів споживання газу за лютий, березень, квітень, липень 2007 року підписані позивачем та Чернівецькою філією ДК „Газ України”, а акти за серпень-грудень 2007 року –позивачем та Чернівецькою філією Дочірнього підприємства „Укргазмережа”.

Судові витрати віднести на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, передбаченого для оскарження, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя

А.А. Бутирський