ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2008 р.

Справа № 8/119/05-НР

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого : Михайлова М.В.,

Суддів: Поліщук Л.В.

Журавльова О.О.

(згідно розпорядження голови суду від 21.01.2008 р. №18 розгляд апеляційної скарги здійснюється даною судовою колегією)

При секретарі:           Бритавській Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Тимошенко А.А., за довіреністю;

від відповідача: Євтєєва Т.В., за довіреністю;

від 3-ої особи: не з'явився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Баядера"

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2007 року

у справі № 8/119/05-НР

за позовом Приватного підприємства "Баядера", Донецька обл., м. Горлівка, вул. Озерянівська, 2; адреса для кореспонденції: м. Одеса, вул. Колонічна, 7

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест - Транс", м. Миколаїв, вул. Очаківська, 1-б

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:           Терлецький Василь Васильович, Миколаївська область, м. Баштанка, вул. Промислова, 28/4

про стягнення 12558 грн.00 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2005 року Приватне підприємство "Баядера" (далі –Позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 12558,00 грн., завданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Еверест - Транс" (далі –Відповідач) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22.04.2005р. провадження у справі було порушено.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10 грудня 2004 року в місті Горлівка Донецької області за адресою: вулиця Озерянівська, 2 сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) –наїзд автомобілю "Мерседес-Бенц" 1838, державний номер 116-79НІ на складське приміщення бази Приватного підприємства "Баядєра", в результаті чого були спричинені механічні пошкодження приміщення, а саме було зруйновано два бетонних прольоти бетонного козирку парапету складу, залізобетонна стійка та кільце. Як зазначив позивач, зазначений автомобіль належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Еверест - Транс", в момент скоєння ДТП автомобілем на законних підставах керував водій Терлецький Василь Васильович –співробітник Відповідача. ДТП, на думку позивача, сталась з вини останнього. Терлецький В.В. незважаючи на наявність на навісі розвантажувальної рампи знаку "Рух транспортних засобів, висота яких перевищує 4 м, заборонено" та не врахувавши, що висота автомобіль, яким він керував дорівнює 4,03 м, здійснив під'їзний маневр для розвантаження, в результаті чого не впорався з керуванням своїм транспортним засобом і завдав матеріальних збитків Відповідачу. В обґрунтування позову позивач надав до суду схему ДТП та протокол про адміністративне правопорушення АА №974900, в якому зафіксовані винні дії Терлецького В.В. та зазначено, що ДТП сталось внаслідок порушення Терлецьким В.В. п.3.18 Правил дорожнього руху, а також постанову Баштанського районного суду Миколаївської області по адміністративній справі №3-96/2005р. від 29.01.2005 р., якою Терлецького В.В. притягнено до адміністративної відповідальності за скоєну ДТП.

Для визначення суми матеріальних збитків Позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертна компанія "Укравтоекспертиза-Холдинг" для проведення експертизи з метою визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт. У звіті про вартість ремонтно-відновлювальних робіт, наданому ТОВ "Експертна компанія "Укравтоекспертиза-Холдинг", встановлено, що збиток, спричинений Позивачу внаслідок ДТП становить 11868,00 грн. За експертні послуги ПП "Баядєра" було сплачено 720 грн. Таким чином, Позивач визначив збитки, спричинені йому Відповідачем, в сумі 12588,00 грн., що складається з 11868,00 грн. вартості ремонтно-відновлювальних робіт та 720 грн. вартості експертних послуг.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов він посилався на порушення Позивачем п. 10.5.16 Національного Стандарту України "Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування" ДСТУ 4100-2002, згідно з якими висота, яку зазначають на знаку 3.18, повинна бути меншою від фактичної на 0,2-0,4 м, зокрема для шляхопроводів, якими проходить автомобільна дорога або залізниця, відповідно на 0,3 або 0,4м. Тобто, якщо фактична висота на місці ДТП становила 4м, то на знаку 3.18 повинна бути зазначена висота 3,6-3,8м. На місці ДТП фактична висота становить 4,0м та встановлений знак з зазначеним габаритом по висоті 4,0 м., що є порушенням законодавства. В усних поясненнях вважав, що в схемі ДТП невірно зазначена висота автомобіля 4,03м.

В процесі розгляду справи, господарський суд Миколаївської області зупиняв провадження у справі для проведення будівельно-технічної експертизи, доручивши її проведення Донецькому НДІСЕ. Висновок експертизи №2780/22 від 11.10.2005 р., наданий суду першої інстанції Донецьким НДІСЕ, не спростував відомостей, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення АА №974900 та постанові Баштанського районного суду Миколаївської області по адміністративній справі №3-96/2005р. від 29.01.2005 р., та експертам не вдалось провести співставлення проектних висотних вимірів з натуральними через те, що надана Позивачем документація не має необхідних показників, а об'єкт дослідження зруйнований та змінився його вигляд.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 18 листопада 2005 року (суддя Гриньова Т.В.) позов Приватного підприємства "Баядера" задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест - Транс" на користь Приватного підприємства "Баядера" 12588 грн. матеріальних збитків, 125,88 грн. держмита, 118 грн. за ІТЗ судового процесу; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест - Транс" на користь Донецького Науково-дослідного інституту судових експертиз 523,01 грн. за судову експертизу №2780/22 по даній справі.

При винесенні рішення місцевий суд врахував матеріали протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №974900 від 10.12.04, схеми ДТП та постанову Баштанського районного суду Миколаївської області від 20.01.05 по справі № 3/96-2005р, на підставі яких прийшов до висновку, що водій Товариства Терлецький В.В. при здійсненні службових обов’язків здійснив наїзд, внаслідок чого зруйновано два прольоти навісу та залізобетонна стійка Підприємства. При визначенні розміру матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями працівника Товариства, суд першої інстанції взяв до уваги висновок від 29.12.04, наданий ТОВ Експертна компанія "Укравтоекспертиза-Холдінг".

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції Відповідач 22.12.2005р. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 18 листопада 2005 року по справі №8/119, винести нове рішення, яким в задоволенні позову Приватного підприємства "Баядера" відмовити.

Свої вимоги скаржник мотивував тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, суд першої інстанції не повністю з’ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідача ПП "Баядера" зазначило, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а всі додаткові докази, що надані Відповідачем до суду апеляційної інстанції, не були предметом розгляду в суді першої інстанції без надання обґрунтувань неможливості подання таких доказів до попередньої судової інстанції, а тому не повинні прийматись судом апеляційної інстанції до уваги.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2006 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Андрєєвої Е.І., суддів Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.) апеляційну скаргу ТОВ "Еверест - Транс" задоволено, рішення господарського суду Миколаївської області від 18.11.2005р. у даній справі скасовано, провадження по справі припинено.

Постанова суду апеляційної інстанції ґрунтується на письмових поясненнях Терлецького В.В. та мотивована тим, що водій Товариства Терлецький В.В. без відома власника транспортного засобу на правах оренди (Відповідача) скористався транспортом, та саме в результаті його неправомірних дій скоїлась дорожньо-транспортна пригода. На підставі викладеного апеляційний суд прийшов до висновку, що співвідповідачем або третьою особою на стороні відповідача в даній справі має бути водій, який управляв транспортним засобом, а тому даний спір не підвідомчий господарським судам на підставі ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, Позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.02.2006р. скасувати та залишити в силі рішення господарського суду Миколаївської області від 18.11.2005р.

Свої вимоги скаржник обґрунтував тим, що апеляційним судом при винесенні постанови було порушено норми процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції при винесенні оскарженої постанови прийняв до уваги додаткові докази, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції не врахувавши, що Відповідачем не було надано обґрунтувань неможливості подання таких доказів до попередньої судової інстанції. До того ж всі додаткові докази Товариства, на підставі яких було скасовано рішення місцевого господарського суду, відносяться до його внутрішніх господарчих документів. Водночас, скаржник зауважив, що у суді першої інстанції Відповідач визнав факт заподіяння шкоди його працівником при виконанні службових обов’язків, та протиправне використання транспортного засобу водієм не доводив. Також скаржник вказав, що апеляційний суд в порушення ст.15 Кримінально-процесуального кодексу України, визнав Терлецького В.В. винним у незаконному заволодінні транспортним засобом Товариства без наявності відповідного вироку.

У своєму відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Еверест-Транс" проти доводів скаржника заперечувало, вважаючи їх безпідставними, у зв’язку з чим просило постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.02.2006р. залишити без змін, а касаційну скаргу Позивача - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 травня 2006 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Першикова Є.В., суддів Савенко Г.В., Шаргала В.І.) касаційну скаргу ПП "Баядєра" задоволено частково, рішення господарського суду Миколаївської області від 18.11.2005р. та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 21.02.2006р. у справі №8/119 скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій спір був розглянутий не в повному обсязі, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. Водночас в постанові вказано, що судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки клопотанню ТОВ "Еверест-Транс" про витребування додаткових доказів, що є порушенням норм процесуального права.

При цьому Вищий господарський суд зазначив, що при новому розгляді справи місцевому господарському суду слід вжити заходів щодо з’ясування правового режиму, на підставі якого джерело підвищеної небезпеки, яким здійснено ДТП, знаходиться у користуванні ТОВ "Еверест-Транс", а також заходів щодо з’ясування правового становища водія в контексті трудових відносин з Відповідачем та виконання ним службових обов’язків.

Ухвалою суду першої інстанції від 09 червня 2006р. про порушення провадження у справі (суддя Василяка К.Л.) справу №8/119/05-НР прийнято до нового розгляду.

Ухвалою суду першої інстанції 05 липня 2006р. провадження у справі зупинено у зв'язку з оскарженням ТОВ "Еверест-Транс" до Верховного суду України постанови Вищого господарського суду України від 25.05.2006р.

Ухвалою Верховного суду України 27 липня 2006р. відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 25.05.2006р.

Розпорядженням голови господарського суду Миколаївської області від 28.08.2006р. про заміну судді господарського суду Миколаївської області по справі № 8/119/05-НР у зв'язку з відпусткою судді Василяки К.Л. справу передано для подальшого розгляду та вирішенню по суті судді Горобченко Д.М.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.08.2006р. провадження у справі поновлено та прийнято до свого провадження суддею Горобченко Д.М.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13 вересня 2006р. (суддя Горобченко Д.М.) провадження у справі припинено на підставі п.1 ст.80, ст.86 ГПК України у зв’язку з тим, що співвідповідачем або третьою особою на стороні відповідача в даній справі має бути водій, який керував транспортним засобом в момент скоєння ДТП та вина якого визнана - Терлецький Василь Васильович. А через те, що Терлецький В.В. є фізичною особою, даний спір не підлягає розгляду господарськими судами України.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.09.2006р. ПП "Баядера" подало апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення по суті позовних вимог та задовольнити позов ПП "Баядера" до ТОВ "Еверест-Транс".

Апеляційна скарга Позивача мотивована тим, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про час і місце судового засідання, чим порушив його процесуальні права, передбачені ст.22 ГПК України. До того ж, на думку скаржника місцевий господарський суд дійшов безпідставного висновку щодо неправомірного заволодіння водієм відповідача автомобілем "Мерседес-Бенц 1838" д/н 116-79 НІ, оскільки вина водія в угіні автомобілю може бути встановлена лише вироком суду у кримінальній справі. З врахуванням наведеного скаржник вважає, що завдану йому шкоду повинно відшкодовувати ТОВ "Еверест-Транс", а не водій автомобілю, тому господарський суд першої інстанції неправомірно припинив провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач просить залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду Миколаївської області без змін, оскільки Позивачем не було здійснено покладеного на нього обов'язку добросовісного користування належними йому процесуальними правами із своєї недбалості і будь-якої вини в цьому суду першої інстанції немає.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28 листопада 2006 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Петрова М.С., суддів Колоколова С.І., Разюк Г.П.) апеляційну скаргу Приватного підприємства "Баядєра" задоволено частково, ухвалу господарського суду Миколаївської області від 13.09.2006р. у даній справі скасовано, справу передано на розгляд господарського суду Миколаївської області.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що під час нового розгляду справи місцевий суд всупереч вимогам ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України не здійснив дій на виконання вказівок постанови Вищого господарського суду України, щодо встановлення всіх обставин справи і вирішення клопотання Позивача про витребування додаткових доказів, що призвело до невизначеності в якості кого водій Відповідача мав би приймати участь у даному спорі. Крім того, апеляційний суд встановив, що місцевий суд під час нового розгляду справи неналежним чином повідомив Позивача про час і місце судового засідання, яке відбулося 13.09.2006р., оскільки згідно поштового повідомлення Позивач отримав відповідну ухвалу суду лише 13.09.2006р., що унеможливило своєчасне прибуття його представника у судове засідання.

Ухвалою суду першої інстанції від 14 грудня 2006р. (суддя Василяка К.Л.) справу №8/119/05-НР прийнято до провадження.

Ухвалою суду першої інстанції 16 січня 2007р. провадження у справі зупинено у зв'язку з оскарженням ТОВ "Еверест-Транс" до Вищого господарського суду України постанови Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2006р.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2006р. Відповідач 10.01.2007р. звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить оскаржену постанову скасувати, а ухвалу господарського суду Миколаївської області від 13.09.2006р. залишити без змін.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженої постанови апеляційним судом було порушено норми процесуального права, а саме звертає увагу на те, що процесуальним законодавством не передбачено право суду апеляційної інстанції направляти справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу Позивач щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2006р. залишити без змін, а касаційну скаргу відповідача - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 05 квітня 2007 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Першикова Є.В., суддів Савенко Г.В., Ходаківської І.П.) касаційну скаргу ТОВ "Еверест-Транс" залишено без задоволення, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2006р. –без змін.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що судом апеляційної інстанції був проведений об'єктивний правовий аналіз матеріалів справи, що дало йому змогу зробити правомірний висновок, що враховані судом першої інстанції документи були прийняті до уваги без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, та з порушенням принципів належності та допустимості доказів, встановлених ст.34 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України звернула увагу на те, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права у зв'язку з тим, що ухвала суду першої інстанції про призначення справи до розгляду на 13.09.2006р. була надіслана сторонам з порушенням вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.02 № 75, а отже відповідна ухвала місцевого суду винесена з порушенням законодавчо визначеного порядку розгляду справ в господарських судах України.

Ухвалою Верховного суду України 05 липня 2007р. відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 05.04.2007р.

Розпорядженням голови господарського суду Миколаївської області від 25.07.2007р. про заміну судді господарського суду Миколаївської області по справі № 8/119/05-НР у зв'язку з відпусткою судді Василяки К.Л. справу передано для подальшого розгляду та вирішенню по суті судді Семенову А.К.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30 липня 2007р. справа №8/119/05-НР прийнята до свого провадження суддею Семеновим А.К., залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Терлецького Василя Васильовича.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та наполягав на її задоволенні в повному обсязі. 17.10.2007 р. Позивачем до суду були надані пояснення по справі, згідно з якими винним у скоєнні ДТП Позивач вважає Терлецького В.В. як співробітника Відповідача (ТОВ "Еверест-Транс"), тому Відповідачем по справі має бути ТОВ "Еверест-Транс".

У запереченнях проти позовної заяви Відповідач (ТОВ "Еверест - Транс") позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі та просив суд залучити до участі у справі №8/119/05-НР в якості відповідача Терлецького Василя Васильовича, провадження у справі припинити згідно п.1 ст. 80 ГПК України.

Третя особа без самостійних вимог (Терлецький В.В.) в судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Терлецький В.В. відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції не надав та просив розглянути справу без його участі. Це підтверджується його розписом на копії ухвали від 21.08.2007 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2007р. (суддя Семенов А.К.) провадження у справі припинено на підставі п.1 ст.80, ст.86 ГПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки стороною по справі №8/119/05-НР (відповідачем або співвідповідачем) має бути водій, який керував транспортним засобом в момент скоєння ДТП (Терлецький Василь Васильович), а він є фізичною особою, то даний спір не підлягає розгляду господарськими судами України.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2007 року по справі №8/119/05-НР, відновити розгляд справи та передати справу на розгляд місцевого господарського суду.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що при прийнятті судом ухвали мали місце численні порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає, що оскаржувальна ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем по справі повинна бути фізична особа Терлецький В.В., який нібито протиправно заволодів транспортним засобом Відповідача під час знаходження у відпустці. Водночас Відповідачем не було подано ніяких заяв до органів внутрішніх справ України про підробку Терлецьким В.В. документів підприємства, протиправне заволодіння транспортним засобом тощо. Оскільки протиправне (незаконне) заволодіння транспортним засобом відповідно до ст.289 Кримінального кодексу України кваліфікується як злочин, за який передбачено кримінальну відповідальність, для визначення існування факту протиправного заволодіння транспортним засобом та вини особи у скоєнні протиправного заволодіння транспортним засобом законодавчо встановлено відповідні процедури, такі як досудове слідство, порушення та розгляд кримінальної справи, винесення обвинувального вироку судом. Згідно ст.2 Кримінального кодексу України та ст.15 Кримінального процесуального кодексу України ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину інакше як за вироком суду й відповідно до закону. Водночас місцевим господарським судом в оскаржувальній ухвалі фактично вирішено питання встановлення факту протиправного заволодіння транспортним засобом та наявності вини Терлецького В.В. у протиправному заволодінні транспортним засобом, що є порушенням Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України. Отже, на думку скаржника, місцевий господарський суд вийшов за межі своїх повноважень. До того ж останнім не було взято до уваги докази, які надавав Позивач в обґрунтування своїх вимог, що є порушенням засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні в повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу, наданих до суду апеляційної інстанції 22.01.2008р., Відповідач просить ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2007 року по справі №8/119/05-НР залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Баядера" без задоволення, посилаючись при цьому на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не відповідають чинному законодавству. На думку Відповідача останній не повинен нести відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки учасником ДТП був Терлецький В.В. як фізична особа, не при виконанні ним трудових (службових) обов'язків, а отже в якості відповідача у даній справі повинен бути залучений саме Терлецький В.В., що робить дану справу непідсудною господарським судам України відповідно положенням статей 1, 12 ГПК України і є підставою для припинення провадження у справі на підставі п.1 ст. 80 ГПК України.

В судовому засіданні 05.02.2008р. Позивач надав пояснення по справі, в яких зокрема зазначив, що справа №8/119/05-НР вже знаходилась на розгляді Вищого господарського суду України, яким не було зазначено ніяких зауважень щодо непідвідомчості справи по факту сумнівів у наявності правовідносин між Позивачем і Відповідачем, але було дано припис при перегляді справи з'ясувати правовий режим, у якому знаходився транспортний засіб на час скоєння ДТП.

Сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги.

Терлецький Василь Васильович у судові засідання не з'являвся, хоча двічі ухвалами Одеського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 року та 05.02.2008 року зобов'язувався з'явитись у судові засідання для надання пояснень по справі.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву, наявні матеріали справи та обставини, на які посилається скаржник, а також перевіривши додержання та правомірність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, водій ТОВ "Еверест - Транс" Терлецький В.В., який скоїв дорожньо-транспортну пригоду 10.12.04 року, заволодів транс портним засобом неправомірно.

Згідно наказу №8-к від 10.03.03 року Терлецький В.В. був прийнятий на роботу у ТОВ "Еверест - Транс" водієм на сідельний тягач "Мерседес -Бенц" 1838 (т. 1, ар куш справи 171). 06.12.04 року Терлецький В.В. звернувся до керівництва ТОВ "Еверест - Транс" із заявою про надання відпустки за свій рахунок, тобто, без збережен ня заробітної плати (т.1, аркуш справи 122). Заява Терлецького В.В. була задоволена: згідно наказу №206 від 06.12.04 року, йому була надана відпустка за свій рахунок (без збереження заробітної плати) на період з 06.12.04 року по 15.12.04 року (т. 1, аркуш справи 121). З цим наказом Терлецький В.В. був ознайомлений під розпис. Факт зна ходження Терлецького В.В. у відпустці у вказаний період також підтверджується табе лем обліку робочого часу за грудень 2004 року (т.1, аркуш справи 125).

У період відпустки Терлецький В.В. свавільно, без повідомлення керівництва ТОВ "Еверест - Транс", використав транспортні засоби (автомобіль "Мерседес - Бенц 1838" державний номер 11679 НІ і напівпричіп - рефрижератор марки 8СНМІТ2 державний номер 14294 НІ) для поїздки у м. Горловку Донецької області в особистих цілях, де здійснив вищевказану дорожньо-транспортну пригоду та заподіяв приватно му підприємству "Баядера" збитки. З метою поїздки в м. Горлівку Терлецький В.В. без відома керівництва ТОВ "Еверест - Транс" використав бланки відповідних доку ментів (подорожній лист вантажного автомобіля і посвідчення про відрядження), які сам заповнив і сам же вніс необхідний запис в журнал реєстрації путьових листів (т. 1, аркуші справи 142,143, 161,162).

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт неправомірного заволодіння Терлецьким В.В. транспортними засобами та відповідними документами (подорожнім листом вантажного автомобіля і посвідчен ням про відрядження) підтверджується також такими доказами:

- письмовими поясненнями Терлецького В.В. (т. 1, аркуші справи 124, 170); письмовим поясненням керівника ТОВ "Еверест - Транс" Албула В.Цт.1. аркуш справи 169).

В судовому засіданні суду першої інстанції 17.10.07 року представник відповідача надав господарсь кому суду письмові пояснення Терлецького В.В. від 11.10.07 року, котрими він ще раз підтвердив неправомірність заволодіння транспортним засобом, яке належить ТОВ "Еверест - Транс" у грудні 2004 року.

Як було досліджено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, журнал реєстрації відряджень ТОВ "Еверест - Транс" не містить даних про відрядження Терлецького В.В. в м. Горлівку в період з 06.12.04 року по 15.12.04 року (т. 1, аркуш справи 159,160). Наказ про відрядження В.В. Терлецького в м. Горлівку у вказаний період керівництвом ТОВ "Еверест - Транс" не віддавався (т.1, аркуші справи 163, 164,167).

Одеський апеляційний господарський суд ухвалою від 22.01.2008 року зобов'язав Позивача надати докази існування правовідносин між Позивачем та Відповідачем на момент скоєння дорожньо –транспортної пригоди.

В своєму поясненні від 05.02.2008 року за вх. № 3094 Позивач пояснив, що Договір перевезення, на підставі якого транспортним засобом Відповідача здійснювалося перевезення вантажу, Позивач надати не може, оскільки Позивачем при укладенні угоди не було отримано від Відповідача другий примірник договору. Умови угоди були погоджені за допомогою засобів телефонного зв'язку у зв'язку з тим що підприємство Позивача знаходилося на той час у Донецької обл., а підприємство Відповідача у М.Миколаєві і можливості для негайного обміну оригінальними примірниками договору не було. В подальшому, після скоєння ДТП за участю транспортного засобу Відповідача, Відповідач відмовився надати Позивачу примірник укладеного договору.

В даному випадку, на думку Позивача, укладення правочину було підтверджено діями Відповідача, який, відповідним оформленням документів на перевезення вантажу, надав транспортний засіб для перевезення вантажу, а вантажовідправник надав вантаж для перевезення.

У матеріалах справи, як наголошує Позивач, є відповідна товарно-транспортна накладна, що була складена при прийнятті вантажу до перевезення та подорожній лист вантажного автомобіля на бланку суворої звітності і посвідчення про відрядження що були належно оформлені та завірені печатками та підписами відповідальних посадових осіб Відповідача та видані Відповідачем водію для здійснення перевезення.

У судовому засіданні 04.03.2008 року на вимогу суду про надання оригіналу товарно –транспортної накладної та бухгалтерських чи інших документів, які б підтвердили факт розрахунків за перевезення вантажу, представник Позивача відповів, що таких документів надати не може, в зв'язку з їх відсутністю у Позивача.

Відповідачем в суді першої інстанції була надана довідка згідно якої платежі товариству з обмеженої відпо відальністю "Еверест - Транс" від приватного підприємства "Баядера" за надані в грудні 2004 року транспортні послуги не надходили (т.1. аркуш справи 165).

Згідно довідки ТОВ "Еверест - Транс" ніякі заявки від приватного підприємства "Баядера" на надання йому послуг в грудні 2004 року до Відповідача не надхо дили. Договори про надання транспортних послуг товариством з обмеженою відпові дальністю "Еверест - Транс" з приватним підприємством "Баядера" у грудні 2004 року не укладались (т.1, аркуш, справи 166).

Таким чином судова колегія приходить до висновку про відсутність будь –яких правовідносин між Позивачем та Відповідачем стосовно перевезення товарів та надання інших транспортних послуг на момент скоєння дорожньо –транспортної пригоди.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шко да, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завда на джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній пра вовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) во лодіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Проте, відповідно до частини З статті 1187 Цивільного кодексу України особа, яка неправомірно заволоділа транс портним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних під ставах. Частиною 4 статті 1187 Цивільного Кодексу України встановлено: " Якщо не правомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у част ці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне зна чення.

Відповідно до п.6 Роз'яснення Вищого Господарського Суду України № 02-5/215 від 01.04.1994р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди", для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (стаття 33 ГПК України). Виходячи з цього, позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівниками відповідача під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

Однак, в порушення положень статті 33 ГПК України, Позивачем не було доведено належним чином наявності заподіяння шкоди працівником Відповідача при виконанні ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосереднього причинного зв'язку між правопорушенням та заподіянням шкоди, а також розміру відшкодування. Колегія суддів, враховуючи наведене, вважає, що це свідчить про необґрунтованість заявленого Позивачем позову.

06.12.2004р. громадянин Терлецький В.В., що працював водієм у Відповідача, звернувся до Відповідача з проханням надати йому відпустку за власний рахунок у зв'язку з сімейними обставинами.

Згідно наказу № 206 від 06.12.2004р. прохання Терлецького В.В. стосовно надання йому відпустки за власний рахунок на період з 06.12.2004р. по 15.12.2004р., з яким водій був ознайомлений під розпис. Знаходження Терлецького В.В. у період здійснення ним ДТП у відпустці підтверджується також табелем обліку робочого часу за грудень 2004 року, який ведеться Відповідачем щомісячно.

09.12.2004р. Терлецьким В.В. без відома Відповідача було використано транспорт Відповідача з корисною метою, що й призвело до вчинення ДТП. Факт самовільного використання водієм транспортного засобу Відповідача в особистих цілях підтверджується пояснювальною запискою Терлецького В.В. та наказом № 211 від 15.12.2004р. про оголошення даному водію догани Відповідачем. З даним наказом Терлецький В.В. був ознайомлений та підписав його без будь-яких зауважень.

Відповідно до п.3 Роз'яснення Вищого Господарського Суду України № 02-5/215 від 01.04.1994р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди", у випадку протиправного вибуття джерела підвищеної небезпеки, його володілець не несе відповідальності за заподіяну шкоду. За таких обставин відповідальність несе особа, яка вчинила протиправні дії.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (п.3), володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", при розгляді справ про відшкодування шкоди, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, оскільки ДТП, учасником якої був Терлецький В.В., мало місце у період, коли водій не виконував свої службові обов'язки, а навпаки, в період, коли він самовільно використав належний Відповідачу транспортний засіб, підстави для стягнення з Відповідача спричинених збитків відсутні.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем за даним позовом повинний бути Терлецький Ва силь Васильович.

У статті 15 КПК України зазначено: "Правосуддя в кримінальних справах здій снюється тільки судом. Ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а та кож підданий кримінальному покаранню інакше як за вироком суду й відповідно до закону."

Проте, суд першої інстанції по даній справі не вирішував питання про притягнення Терлецького В.В. до кримінальної відповідальності.

Звернення із заявою про злочин це право, а не обов'язок потерпілої особи.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні да ні, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює на явність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарсько го спору. Ці дані встановлюються такими засобами:

-          письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

-          поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судово

му процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та

інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Терлецький В.В., вже будучи залучений до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, ще раз надав письмові пояснення, котри ми визнав факт неправомірного заволодіння ним транспортним засобом і відповідни ми документами (подорожнім листом вантажного автомобіля і посвідченням про від рядження в м. Горлівку Донецької області) в період відпустки.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обста вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт неправомірного заволодіння Терлецьким В.В. транспортними засобами та відповідними документами доведений відповідачем на підставі вищенаведених дока зів, визначених у статті 32 ГПК України. Ці докази відповідно до статті 34 ГПК Украї ни є належні та допустимі.

Згідно статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно статті 18 ГПК України до складу учасників судового процесу входять: сторони, треті особи, прокурор, інші особи, які беруть участь у процесі у випадках, пе редбачених цим Кодексом.

Згідно статті 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і від повідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього ко дексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов про захист поруше ного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Вина Терлецького В.В. в заподіянні шкоди приватному підприємству "Баядера" встановлена судовим рішенням - постановою Баштанського районного суду Микола ївської області від 20 січня 2005 року і відповідно до статті 35 ГПК України не дово диться знову при вирішення справи №8/119/05-НР.

Отже, Терлецький В.В., який заподіяв шкоду майну ПП "Баядера" як фізична особа, не може бути відповідачем або співвідповідачем по справі, яка розглядається господарським судом.

У листі Верховного суду України і Вищого арбітражного суду України № 01-8/518а від 20.07.95 року "Щодо визначення підвідомчості цивільних справ та госпо дарських спорів" зазначено: "За загальним правилом підвідомчість цивільних справ та господарських спорів визначається законодавчими актами України. Однак, у випад ках, коли в законодавчих актах підвідомчість спорів визначена нечітко, слід виходити із суб'єктного складу учасників спору."

Визначення учасників спору не є виключним правом позивачів.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що провадження у справі № 8/119/05-НР слід припинити на підставі п.1 ст. 80 ГПК України –за непідвідомчістю господарським судам.

Всі інші зауваження, викладені у апеляційній скарзі та поясненні, колегія суддів не приймає до уваги з підстав викладених вище,

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.99, 101, 103,105,106 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Баядера" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2007 року по справі № 8/119/05-НР залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                               М.В. Михайлов

Суддя:                                                                       Л.В. Поліщук

Суддя:                                                                        О.О. Журавльов