ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2008 р.

№
11/304/06

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
судді

Добролюбової
Т.В.

суддів

Гоголь
Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали  касаційної скарги

Підприємця ОСОБА_1

на
ухвалу

Одеського
апеляційного господарського суду  від
24.10.2007

у
справі

№11/304/06(2319/1)

за
позовом

Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

до

Фермерського
господарства “Курсор”

орган
ДВС, дії(бездіяльність) якого оскаржуються

Відділ
державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції в
Миколаївській області

про

стягнення
63 800,00 грн передплати та          21
000,00 грн штрафу

В
судовому засіданні взяли участь представники позивача: ОСОБА_1 -паспорт; ОСОБА_2 -за дов.
від 14.02.08;

Представники
відповідача та ДВС у судове засідання не з'явилися, належно повідомлені про час
і місце розгляду касаційної скарги.

Фізичною
особою  -підприємцем ОСОБА_1 у червні
2006 року заявлений позов, з урахуванням уточнень, про визнання недійсним
договору купівлі -продажу від 22.08.05, укладеного між нею і Фермерським
господарством “Курсор” та стягнення з останнього 63 800,00 грн -безпідставно
отриманих грошових коштів. Позивач посилався на приписи статті 230  Цивільного кодексу України.

доповідач: Добролюбова
Т.В.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 11.08.06, ухваленим суддею Василяка К.Л., позовні
вимоги задоволено частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача
63 800,00 грн  - безпідставно отриманих
грошових коштів. В решті позовних вимог відмовлено. Місцевий суд обгрунтовував
рішення приписами статей  203, 526, 1212,
1213 Цивільного кодексу України.

Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Колоколова С.І. -головуючого, Разюк Г.П., Петрова
М.С., постановою від 26.09.06, перевірене рішення суду першої інстанції залишив
без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства “Курсор” -без
задоволення.

Підприємець ОСОБА_1 у липні
2007 року звернулась до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на
дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Врадіївського
районного управління юстиції. Обґрунтовуючи скаргу, заявник вказував на те, що
постанова про закінчення виконавчого провадження від 13.06.07, прийнята
відносно особи - громадянки ОСОБА_1, яка не є учасником виконавчого
провадження.  Крім цього заявник вважав,
що при проведенні виконавчих дій державним виконавцем порушено вимоги Закону
України "Про виконавче провадження".

Ухвалою  господарського суду Миколаївської області від
30.07.07, ухваленою суддею Семеновим А.К, скаргу і додані до неї документи
повернуто без розгляду. Мотивуючи ухвалу суд зазначив, що постанову про
закінчення виконавчого провадження від 11.06.07 позивач отримав 13.06.07,
проте, до суду зі скаргою звернувся лише 21.07.07, тобто, з пропуском  десятиденного строку, встановленого статтею
1212 Господарського процесуального кодексу України.

Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Колоколова С.І. -головуючого, Разюк Г.П., Петрова
М.С., ухвалою від 13.09.07, апеляційну скаргу Фізичної особи  -підприємця ОСОБА_1 повернув без розгляду на
підставі пунктів 2, 4 статті 97 Господарського процесуального кодексу України.
Суд дійшов висновку про порушення заявником строку на звернення з апеляційною
скаргою та відсутність клопотання про відновлення такого строку. Разом з цим,
суд вказував на відсутність доказів направлення копії апеляційної скарги  відповідачеві у справі.

Одеський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Бандури Л.І.
-головуючого, Поліщук Л.В., Туренко В.Б., розглянувши клопотання Фізичної
особи  -підприємця ОСОБА_1  про відновлення строку на подачу апеляційної
скарги,  ухвалою від 24.10.07  відмовив у його задоволенні,
повернувши апеляційну скаргу заявникові без розгляду. Суд дійшов висновку про
відсутність поважних причин пропуску такого строку. Ухвала обґрунтована
приписами статей 53, 93   Господарського
процесуального кодексу України.

Підприємець
ОСОБА_1 звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою,
в якій просить ухвалу апеляційного суду від 24.10.07 скасувати. Обґрунтовуючи
свої вимоги скаржник вказує на те, що 02.07.07 направив скаргу на дії
Державного виконавця до Врадіївського районного суду, проте, ухвалою від
09.07.07, вказана скарга залишена без розгляду на підставі пункту 4 частини 3
статті 121 Цивільного процесуального кодексу України. Скаржник наголошує на
тому, що отримав зазначену ухвалу 13.07.07, і через 8 днів, а саме 21.07.07
звернувся з даною скаргою до господарського суду Миколаївської області, яка ухвалою
місцевого суду від 30.07.07, на думку скаржника, безпідставно повернута без
розгляду. Заявник також зазначає про те, що вказану ухвалу отримав  17.08.07, що підтверджується штемпелем на
конвертах. Підприємець зауважує, що з апеляційною скаргою на ухвалу від
30.07.07  звернувся  21.08.07, тобто в межах встановлено
строку,  проте, ухвалою суду апеляційної
інстанції від 13.09.07 апеляційна скарга повернута заявникові без
розгляду.  Скаржник вказує, що виконавши
вимоги ухвали від 13.09.07 вдруге звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу
місцевого суду. На думку заявника, апеляційний суд помилково визнав, пропущеним
позивачем строк на апеляційне оскарження ухвали у справі та необґрунтовано
відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне
оскарження. Скаржник зазначає про порушення судом приписів статей  53, 94, 97 Господарського процесуального
кодексу України.

Від  Фермерського господарства “Курсор” відзиву на
касаційну скаргу судом не отримано.

Від
Відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції
в Миколаївській області отримано заяву, в якій просить розглянути  справу за відсутності його представника.

Вищий  господарський
суд  України  заслухавши
доповідь  судді  Добролюбової Т.В. і пояснення присутніх у
судовому засіданні представників сторін та доводи касаційної скарги,
перевіривши  правильність застосування
апеляційним  судом  приписів
процесуального
законодавства,  відзначає  наступне.

Відповідно
до частини 2 статті 106 Господарського процесуального кодексу України
апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду. Частиною 1 статті 93 названого Кодексу унормовано, що
апеляційна скарга подається  протягом
десяти днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом. Як
вбачається з матеріалів справи, ухвала господарського суду Миколаївської
області про повернення скарги Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 без розгляду
прийнята 30.07.07. Зі штампу на звороті цієї ухвали вбачається про
відправлення її сторонам у справі 02.08.07.
Проте, як свідчить штамп на конверті, ця ухвала
отримана заявником  14.08.07.
Відповідно до поштового штампу на копії конверту, вперше апеляційна скарга на ухвалу
господарського суду Миколаївської області від 30.07.07 була подана  Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 в межах
десятиденного строку для подання апеляційної скарги, а саме, 22.08.07.  Однак, ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 13.09.07 повернута заявникові, з підстав передбачених
статтею 97 Господарського процесуального кодексу України, а саме: ненадання
доказів направлення копії апеляційної скарги ФГ "Курсор";  не подання клопотання про відновлення строку
на апеляційне оскарження. Однак, апеляційний суд не врахував, що ухвала від
30.07.07 про повернення скарги без розгляду прийнята без виклику представників
сторін, проте, необхідною умовою здійснення стороною права апеляційного
оскарження є її обізнаність з текстом ухвали про повернення скарги без
розгляду, що дає можливість стороні викласти свої вимоги та зазначити підстави,
з яких порушено питання про перегляд ухвали в апеляційному порядку. Тому, щодо
поважних причин пропуску встановленого законом процесуального строку слід відносити,
зокрема, отримання заявником ухвали після закінчення процесуального строку
на його оскарження. При цьому, дійшовши висновку про порушення скаржником
строку суд мав приймати до уваги не дату
відправлення ухвали, а дату, коли скаржник одержав її, тобто, мав
реальну можливість ознайомитися з її змістом та реалізувати надане законом
право на апеляційне оскарження. Отже, суд апеляційної інстанції помилково
визнав строк на подання апеляційної скарги -пропущеним. Частиною 4 статті 97
Господарського процесуального кодексу України
унормовано, що після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 та 3
частини першої цієї статті, сторона має право повторно подати апеляційну
скаргу. Фізична особа -підприємець ОСОБА_1 цим правом скористалась, подавши 26.09.07,
повторно, апеляційну скаргу на ухвалу від 30.07.07, додавши до неї
докази направлення скарги відповідачеві та клопотання про відновлення строку на
апеляційне оскарженні. Апеляційний господарський суд ухвалою від 24.10.07
відмовив у відновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження, з огляду на
відсутність поважності причин такого пропуску.
Проте, такий висновок апеляційного суду, зроблений без врахування
дійсних обставин справи. Відповідно до частини першої статті 53 Господарського
процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи з своєї
ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого
законом процесуального строку поважною і відновити його. Господарський
процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений
процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.
Апеляційний суд, не прийняв до уваги той факт, що повернута судом вперше подана
апеляційна скарга Фізичної особи -підприємцем ОСОБА_1, була направлена
вчасно і помилково визнана такою, що подана з порушенням строку на
апеляційне оскарження. Скаржником було усунуто обставини, які спричинили
повернення апеляційної скарги, повторну апеляційну скаргу подано в найкоротші
терміни. Встановлені законом строки вчинення процесуальних дій мають своїм
завданням забезпечення ефективного захисту порушених прав особи. Таким чином,
відмовивши у відновленні пропущеного процесуального строку на подання
апеляційної скарги, Одеський апеляційний господарський суд всупереч статті 19
Конституції України, обмежив суб'єкта оскарження у здійсненні прав,
передбачених пунктом 8 частини 3 статті 129 Конституції України.

Враховуючи викладене, оскаржену ухвалу не
можна визнати законною й обґрунтованою, у зв'язку з чим її слід скасувати, а
справу передати для здійснення апеляційного провадження до Одеського
апеляційного господарського суду.

Керуючись
статтями  53, 93, 1115, 1117,
1119,  11110, 11111,
11113  Господарського
процесуального кодексу  України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу
Одеського апеляційного господарського суду від 24.10.07 у справі
№11/304/06(2319/1) скасувати.

Матеріали
справи скерувати для розгляду апеляційної скарги  до
Одеського апеляційного господарського суду.

Касаційну скаргу Підприємця ОСОБА_1  задовольнити.

Головуючий, суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець