ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

13.02.08                                                                                           Справа № 12/157

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Городечної М.І.

суддів Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Укренергопродукт” (вх. № 406 від 05.10.2007 року)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.08.2007 року у справі № 12/157

за позовом Закритого акціонерного товариства “Укренергопродукт”, м. Київ

до Державної виконавчої служби у Глибоцькому районі Чернівецької області, смт. Глибока, Чернівецької області

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління юстиції у Чернівецькій області.

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державного казначейства України у Чернівецькій області

про стягнення 24461,60 грн.

з участю представників:

від позивача: Маковеєв В.П.

від відповідачів та третіх осіб: не з‘явились.

Представнику позивача роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.08.2007 року у справі № 12/157 відмовлено в позові Закритому акціонерному товариству “Укренергопродукт” до Державної виконавчої служби у Глибоцькому районі Чернівецької області про стягнення 24461,60 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Зокрема, в апеляційній скарзі позивач вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з‘ясування обставин справи. В обгрунтування зазначеного, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано, що відповідач (лист від 05.02.2003 року № 39) просив продовжити строк для можливості погашення заборгованості, отже, погоджено продовження строку позовної давності. Тобто, продовжує скаржник, в позивача не було підстав вважати що його право буде порушено. Позивач неодноразово протягом 2003-2005 років звертався з претензіями про погашення суми боргу. Позивач переконався про те, що його право порушено після неотримання відповіді на претензію від 01.04.2005 року та ухиленням відповідача від спілкування в телефонних розмовах, і з цього часу відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України почався перебіг строку позовної давності по спірних правовідносинах.

Відділ Державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області (відповідач у справі) у відзиві на апеляційну скаргу заперечив доводи та вимоги позивача, посилаючись, зокрема, на те, що між сторонами не укладалось жодних угод щодо збільшення строку позовної давності. Також відповідач зазначив про те, що безпідставним є твердження скаржника про те, що строк позовної давності по спірних правовідносинах розпочався з моменту залишення без відповіді його претензії від 01.04.2005 року, оскільки позивач довідався про порушення свого права значно раніше, що стверджується актом звірки взаєморозрахунків та неодноразовим направленням ним протягом 2003-2004 років претензій відповідачу.

Головне управління юстиції у Чернівецькій області (третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача) у відзиві на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позову Закритого акціонерного товариства “Укренергопродукт”, посилаючись на те, що Законом України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” його, як розпорядника державних коштів, позбавлено права на оплату позивачу послуг за договором відповідального зберігання. Дана обставина, продовжує Управління, є об‘єктивною обставиною, за яку сторона не відповідає і відповідно до ст.ст. 525, 607 ЦК України є підставою для припинення зобов‘язання згідно ст. 607 ЦК України.

28.01.2008 року в апеляційний суд надійшло клопотання позивача (вх. № 633) про збільшення позовних вимог на 6586,84 грн., а разом суму позову до 31048,74 грн. Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши дане клопотання, дійшла висновку про те, що дане клоптання не підлягає до задоволення, оскільки ст. 101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу лише в межах позовних вимог, заявлених суду першої інстанції, і не приймає та не розглядає вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В судовому засіданні 12.12.2007 року було оголошено перерву до 19.12.2007 року до 11 год. 30 хв.

Відповідач та треті особи явку представників в судове засідання не забезпечили. Однак, колегія суддів апеляційої інстанції, враховуючи повідомлення їх про час та місце розгляду даної справи, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення їм під розписку ухвали суду від 16.01.2008 року, заслухання пояснень їх представників в попередніх судових засіданнях, вважає, що судом забезпечено право даних осіб на судовий захист, та є можливим відповідно до ст. 101 ГПК України здійснення апеляційного провадження в даному судовому засіданні та прийняття за наслідками перегляду рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.08.2007 року у справі № 12/157 відповідної постанови апеляційного суду.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення другої сторони, дослідивши наявні докази у справі, в порядку передбаченому ст. 101 ГПК України, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

11.01.2001 року між Державною виконавчою службою Глибоцького районого управління юстиції Чернівецької області та Чернівецькою філією ЗАТ “Укренергопродукт” укладено договір відповідального збереження, згідно якого товариство зобов‘язувалось прийняти на відповідальне збереження товарно-матеріальні цінності та транспорті засоби Служби згідно актів прийому-передачі та нести повну матеріальну відповідальність за їх збереження згідно чинного законодавства, а Служба зобов‘язувалась здійснювати оплату послуг в розрахунку: 6 грн. за 1 добу (в тому числі ПДВ) за транспорті засоби, та 1 грн. за 1 добу за кожен кв.м. площі, яку займають матеріально-товарні цінності, шляхом оплати до 10 числа кожного місяця згідно рахунків-фактур, яку виставляє Товариство на підставі актів прийому передачі товарно-матеріальних цінностей та транспортних засобів.

Таким чином, даний Договір по своїй правовій природі містить ознаки договору схову, оскільки відповідає всім правовим вимогам відносин між сторонами, що регулюються главою 36 ЦК УРСР. Крім цього, даний Договір вчинений в належній формі, підписаний повноважними представниками обох сторін та засвідчений їх печатками, що відповідає положенням ст.ст. 41-44 ЦК УРСР, тобто є правомірним правочином, оскільки відповідачем не подано суду доказів його визнання недійсним судом.

Факт права вимоги ЗАТ “Укренергопродукт” замість Чернівецької філії ЗАТ “Укренергопродукт” стверджується довідкою Головного міжрегіонального упрвління статистики в м.Києві від 29.11.2007 року № 21-10/7156, статутом ДП “ЗАТ “Укренергопродукт”, договором про відступлення права вимоги (цесії) від 30.05.2004 року.

Як вбачається з поданих апеляційному суду реєстру актів прийому-передачі транспотних засобів, копій актів прийому-передачі транспортних засобів, відповідачем було передано на зберігання позивача 13 транспортних засобів, перелік та час перебування яких на зберіганні позивача підтверджено обома сторонами в акті взаємозвірки транспортних засобів від 14.11.2003 року.

Вартість перебування даних транспортних засобів на зберіганні позивача, як вбачається з вищезазначеного акту взаємозвірки, становить 9192 грн. Відповідачем частково сплачено вартість даних послуг, а саме, що визнається позивачем, сплачено 1000 грн.

Також по актах прийому-передачі № 284 від 12.04.2001 року, № 287 від 01.06.2001 року та № 288 від 01.06.2001 року відповідачем було передано на зберігання позивача автомобілі Форд-екскорт, УАЗ-469 та кузов автомобіля Мерседес-240Д, з терміном зберігання - вилучено 18.09.2003 року.

Вартість зберігання зазначених автомобілів згідно розрахунку позивача становить 10374 грн.

Крім цього, як вбачається з актів прийому-передачі від 11.06.2001 року, від 12.07.2001 року та від 29.08.2001 року відповідачем було передано на зберігання позивача товарно-матеріальні цінності, які вилучені відповідачем 18.09.2003 року. Вартість зберігання зазначеного майна згідно розрахунку позивача становить 153 грн.

Таким чином, загальна суму наданих позивачем відповідачу послуг становить 18719 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неналежність виконання відповідачем своїх зобов‘язань за договором відповідального збереження від 11.01.2001 року та наявність заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 18719 грн.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції про неможливість задоволення позову про стягнення вищезазначеного боргу в зв‘язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦК України).

В даному випадку, місцевим судом зроблено помилковий висновок про те, що строк виконання відповідачем свого обов‘язку щодо сплати наданих йому послуг встановлений п. 1.2 Договору, зокрема щодо оплати по акту звірки –10.12.2003 року, а за зберігання автомобілів Форд-екскорт та УАЗ-469 –10.10.2003 року. Судом першої інстанції не було враховано, що п. 1.2 договору встановлено строк оплати за умови настання певного факту –виставлення позивачем рахунків-фактур. В даному випадку сторонами не доведено суду доказів виставляння позивачем відповідачу зазначених рахунків-фактур. Таким чином, строк виконання відповідачем зобов‘язання щодо оплати наданих йому позивачем послуг визначено моментом вимоги позивача про таку оплату. В матеріалах справи наявні листи-претензії з вимогами про оплату від грудня 2003 року та 09.02.2004 року, однак без доказів їх направлення чи отримання саме відповідачем у справі. Єдиним листом-вимогою, факт отримання якого відповідачем підтверджується, є лист-претензія № 12 від березня 2005 року, з штампом відповідача та датою отримання - 17.03.2005 року на ньому. Даною вимогою позивач просить відповідача сплати йому 18428 грн., що складає вартість наданих послуг по зберіганню автомобілів, зазначених в акті звірки від 14.11.2003 року - на суму 9192 грн. та двох автомобілів, переданих по актах прийому-передачі від 12.04.2001 року та 01.06.2004 року - на суму 10236 грн., та по зберіганню товарно-матеріальних цінностей, переданих по актах прийому-передачі від 11.06.2001 року, від 11.08.2001 року та від 12.07.2001 року, однак не зазначено вартості даних послуг.

Таким чином, у відповідача виникло зобов‘язання щодо оплати наданих йому послуг по договору від 12.01.2001 року відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України: в семиденний строк з моменту отримання вимоги, тобто до 25.03.2005 року.

Відповідачем відповідно до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано доказів оплати вищенаведеного боргу.

Таким чином, відповідно до ст. 261 ЦК України з 25.03.2005 року почався перебіг строку позовної давності щодо зобов‘язання відповідача по оплаті позивачу 18428 грн. боргу за надані послуги по зберіганню згідно договору від 12.01.2001 року.

Таким чином, відсутні правові пістави для висновку про пропуск позивачем, встановленого ст. 257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності, враховуючи дату подання позову, як вбачається з поштового штампу на конверті, в якому було направлено в господарський суд Чернівецької області дану позовну заяву,- 08.06.2007 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ЗАТ “Укренергопродукт” є підставними та підлягають задоволенню в розмірі 18428 грн., а в позові щодо стягнення 291 грн. (18719 грн. - сума основного боргу згідно позовної заяви мінус 18428 грн. - сума заявленої вимоги): 138 грн. за зберігання автомобілів по актах прийому-передачі від 12.04.2001 року та 01.06.2004 року та 153 грн. за зберігання товарно-матеріальних цінностей, переданих по актах прийому-передачі від 11.06.2001 року, від 11.08.2001 року та від 12.07.2001 року, слід відмовити в зв‘язку з відсутністю вимоги про оплату.

Також апеляційний суд вважає підставними позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача за період з 01.04.2005 року по 31.03.2007 року 4160,21 грн. інфляційних нарахувань на суму основного боргу та 1198,07 грн. 3% річних з простроченої суми, оскільки їх нарахування повністю відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.08.2007 року у справі № 12/157 підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване. При цьому, керуючись наданими апеляційному суду ст. 103 ГПК України повноваженнями, колегія суддів приходить до висновку про прийняття за наслідками скасування рішення суду першої інстанції нового рішення про часткове задоволення позову Закритого акціонерного товариства “Укренергопродукт” до Державної виконавчої служби у Глибоцькому районі Чернівецької області: слід стягнути 18428 грн. основного боргу, 4160,21 грн. інфляційних нарахувань та 1198,07 грн. 3% річних, а в решті позову –відмовити.

Судові витрати по розгляду справи відповідно до ст.ст. 49, 105 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Укренергопродукт” частково задоволити.

2.          Рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.08.2007 року у справі № 12/157 скасувати. Прийняти нове рішення. Позов частково задоволити. Стягнути з Державної виконавчої служби у Глибоцькому районі Чернівецької області на користь Закритого акціонерного товариства “Укренергопродукт” 18428 грн. основного боргу, 1198 грн. 07 коп. трьох відсотків річних, 4160 грн. 21 коп. інфляційних нарахувань. В решті позову відмовити.

3.          Стягнути з Державної виконавчої служби у Глибоцькому районі Чернівецької області на користь Закритого акціонерного товариства “Укренергопродукт” 237 грн. 86 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання позовної заяви, 118 грн. 97 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги та 114 грн. 78 коп. в вішкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Доручити господарському суду Чернівецької області видати наказ на виконання даної постанови.

5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6.          Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

7.          Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Головуючий-суддя Городечна М.І.

Судді Юркевич М.В.

Кузь В.Л.