СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

18 березня 2008 року

Справа № 2-11/11362-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Щепанської О.А.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Шабдінова Зіра, довіреність № б/н від 01.08.07;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Скіф-Тур" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Цикуренко А.С.) від 06.11.2007 року у справі № 2-11/11362-2007А

за позовом приватного підприємства "Скіф-Тур" (вул. Інтернаціональна, 144, оф. 13,Євпаторія,97403)

до          Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 2/40,Євпаторія,97416)

про спонукання

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Скіф-Тур" звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про зобов’язання Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим внести відповідні зміни до особового рахунку позивача шляхом зарахування оплати податкових зобов’язань з єдиного податку в сумі 8440,00 грн. згідно платіжних доручень.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Цикуренко А.С.) від 06.11.2007 року у справі №2-11/11362-2007А у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що позивачем був пропущений строк давності для звернення до суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погодившись з постановою господарського суду першої інстанції, приватне підприємство "Скіф-Тур" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано оцінці доводам податкової інспекції щодо своєчасного повідомлення позивача про наявність податкового боргу, що виник у зв’язку з неперерахуванням установою банку до бюджету сум податку.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 26.02.2008 року у зв’язку з відпусткою у складі колегії було замінено суддю Щепанську О.А. на суддю Гонтаря В.І.

У судовому засіданні, призначеному на 26.02.2008 року, представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, представник податкової інспекції у судове засідання не з’явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні було оголошено перерву до 18.03.2008 року.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Сотула В.В. від 18.03.2008 року у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі у складі колегії було замінено суддю Гонтаря В.І. на суддю Щепанську О.А.

Судова колегія вважає можливим розглянути спір за відсутністю представника податкової інспекції, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду спору по суті, а згідно частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що приватне підприємство "Скіф-Тур" на підставі платіжних доручень №24 від 20.06.2001 року на суму 5940,00 грн. та №24а від 25.06.2001 року на суму 2500,00 грн. сплатило суму єдиного податку за червень 2001 року, загальна сума склала 8440,00 грн.

Проте, зазначену суму коштів до Державного бюджету України установою банку перераховано не було, у зв’язку з чим у особовому рахунку платника податків, приватного підприємства "Скіф-Тур", виникла недоїмка по сплаті єдиного податку.

На підставі несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум єдиного податку за відповідний період Євпаторійською об’єднаною державною податковою інспекцією, правонаступником якої є відповідач у справі на адресу позивача були виставлені перша податкова вимога 31/136 від 06.11.2001 року та друга податкова вимога №№2/391 від 07.12.2001 року на суму 7401,45 грн. основного платежу.

Господарський суд першої інстанції під час вирішення спору застосував строк позовної давності, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому початком перебігу строку позовної давності судом була визначена дата отримання позивачем першої податкової вимоги №31/136 від 06.11.2001 року, тобто коли позивач дізнався про наявність податкового боргу з єдиного податку в сумі 7401,45 грн.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню, у зв’язку з наступним.

Відповідно до вимог частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова колегія вважає, що під час вирішення спору суд першої інстанції помилково вважав, що перебіг строку позовної давності почався з дати отримання першої податкової вимоги №31/136 від 06.11.2001 року, оскільки предметом спору не були неправомірні дії податкового органу щодо визначення суми податкового боргу в сумі 7401,45 грн.

Відповідно до позовних вимог приватного підприємства "Скіф-Тур", позивач вважав, що порушення його законних інтересів відбулось у зв’язку з невнесенням до картки особового рахунку платника податків сплати сум єдиного податку на підставі платіжних доручень №24 від 20.06.2001 року та №24а від 25.06.2001 року в розмірі 8440,00 грн.

Тобто предметом спору є спонукання податкового органу до внесення змін до особової картки платника податків у зв’язку з сплатою податкових зобов’язань неперерахованих до Державного бюджету України з вини установи банку, а про порушення законних інтересів позивач дізнався у межах строку позовної давності, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, про що свідчать матеріали справи (аркуші справи 7, 32-34).

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку про те, що позивачем строк позовної давності пропущений не був.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що платіжними дорученнями №24 від 20.06.2001 року та №24а від 25.06.2001 року була проведена оплата податкового зобов'язання з єдиного податку на загальну суму 8440,00 грн. Дана сума була перерахована за рахунок погашення податкових зобов'язань, виниклих у платника податків у червні 2001 року через АК АПБ «Україна». Однак, у зв'язку з ліквідацією банку, вказана сума до теперішнього часу до бюджету не поступила та не була відображена податковим органом у картці особового рахунку підприємства.

Вказані позивачем обставини щодо погашення податкового боргу підтверджуються наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №24 від 20.06.2001 року та №24а від 25.06.2001 року на загальну суму єдиного податку в розмірі 8440,00 грн. з відмітками банку про списання коштів з розрахункового рахунку приватного підприємства "Скіф-Тур".

Пунктом 1.2 статті 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" встановлено, що податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів в порядку і в терміни, визначені цим Законом.

Положеннями частини 3 та частини 4 статті 9 Закону України "Про систему оподаткування" визначено, що зобов'язання юридичної та фізичної особи по сплаті податків та зборів (обов'язкових платежів) припиняється у зв'язку зі сплатою податку, збору (обов'язкового платежу).

У розумінні Закону України „Про платіжні системи та переказ грошей в Україні” переказ грошей - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок одержувача або видачі йому в наявній формі. Ініціатором переказу вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ грошей шляхом формування і подачі відповідного документа на переказ або використання спеціального платіжного засобу.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України „Про платіжні системи і переказ грошей в Україні” при використанні розрахункового документа ініціація переказу вважається завершеною з моменту ухвалення банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк повинен забезпечити фіксацію дати ухвалення розрахункового документа на виконання. Проведення самого переказу грошей є обов'язковою функцією, яку повинна виконувати платіжна система (пункт 1.29 статті 1 Закону). Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 Закону України „Про платіжні системи і переказ грошей в Україні”, якими зокрема передбачається право одержувача на відшкодування банком, який обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому унаслідок порушення цим банком термінів виконання документа на переказ.

Положенням пункту 22.4 статті 22 Закону України „Про платіжні системи і переказ грошей в Україні” не суперечать положення підпункту 16.5.2 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, згідно якому день подачі до установ банків платіжного доручення по всіх видах податкових платежів вважається день його реєстрації.

Згідно підпункту 16.6.1 пункту 16.5 статті 16 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” за порушення термінів зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів до державних цільових фондів з вини банку такий банк сплачує пеню за кожен день прострочення, а також несе іншу відповідальність, встановлену Законом, за порушення порядку своєчасного і повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державний цільовий фонд.

При цьому, платник податків, зборів (обов'язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів і державні цільові фонди, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що за наявності провини банку, платник податків звільняється від будь-якої відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування платежів до бюджету.

Положеннями частини 5 статті 50 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки, збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету вважаються зарахованими до доходу бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету. Цим кодексом регулюються бюджетні відносини, тоді як платник податків не є безпосередньо суб'єктом бюджетних відносин і несе відповідні зобов'язання щодо платежів до бюджету і до державних цільових фондів на підставі норм законодавства про оподаткування.

При таких обставинах, судова колегія приходить до висновку, що позивач належним чином сплатив у 2001 році суму єдиного податку, у зв'язку з чим дії відповідача щодо відмові відобразити в особовому рахунку позивача його сплату судова колегія вважає протиправними. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та заснованими на вимогах закону, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, судові витрати, здійснені позивачем, підлягають поверненню з Державного бюджету України.

Керуючись статтею 195, пунктом 3 частини 1 статті 198, статтею 202, пунктом 3 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "Скіф-Тур" задовольнити.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.11.2007 року у справі № 2-11/11362-2007А скасувати.

3. Позов задовольнити.

4. Зобов'язати Державну податкову інспекцію в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим внести зміни до особового рахунку платника податку - приватного підприємства "Скіф-Тур" - шляхом зарахування оплати податкових зобов'язань з єдиного податку (код платежу 16050100) в сумі 8440,00 грн. згідно платіжних доручень №24 від 20.06.2001 року та №24а від 25.06.2001 року.

5. Повернути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Скіф-Тур" (вул. Інтернаціональна, 144, оф. 13,Євпаторія, 97403) 127,50 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат по сплаті збору на інформаційно-технічне обслуговування судового процесу.

Постанова набирає законної сили з моменту оголошення.

Постанову може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          О.А. Щепанська

І.В. Черткова