СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

14.10.2008

Справа №2-25/8525.1-2008

За позовом ТОВ «Будівельна компанія
«Декор - Люкс», Запорізька область, м. Енергодар,  вул.. Козацька, 14, кв. 88

До відповідача Міністерства оборони
України  в особі Центрального
спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового), м. Київ, вул...
Артема, 59

За участю третіх осіб  1. Міністерства оборони України, м. Київ,
Повітрянофлотський проспект, 6

2. КЕВ м. Сімферополя, м.
Сімферополь, вул.. Павленко, 9

За участю Заступника Військового
прокурора ВМС України, м. Севастополь, вул.. Леніна, 41

Про визнання договору дійним та
визнання права власності

За зустрічним позовом Військового
прокурора ВМС України, м. Севастополь, вул.. Леніна, 41 в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України, м. Київ,              Повітрянофлотський проспект, 6

До відповідача ТОВ «Будівельна
компанія «Декор -  Люкс», Запорізька
область, м. Енергодар,  вул.. Козацька,
14, кв. 88

За участю третьої особи КЕВ м.
Сімферополя, м. Сімферополь, вул.. Павленко, 9

Про визнання недійсним договору

Суддя   Копилова О.Ю.

Представники:

Від позивача (за первинним позовом)
-    не з'явився

Від відповідача (за первинним
позовом) -   не з'явився

Від третіх осіб -  1. Чепель К.О., представник, дов. від
02.06.2008 року; 2. не з'явився

Від військового прокурора -   Бучко Р.В., посвідчення

Обставини справи:

Позивач - ТОВ «Будівельна компанія
«Декор -  Люкс» звернувся до
Господарського суду АР Крим з позовною заявою до відповідача - Міністерства
оборони України  в особі Центрального
спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового), просить суд  визнати договір № 13-б/3/6 від 23.03.2006
року  про компенсацію пайової участі
(паю) Міністерства оборони України у договорі від 13.03.2006 року № 13-б/3 про
спільне будівництво (реконструкція) об'єктів житлово -  цивільного призначення, створення  інженерної інфраструктури для їх будівництва  (реконструкції) згідно розробленого та
затвердженого у встановленому  порядку
проекту шляхом пайової участі сторін - дійсним;
визнати право власності на об'єкти житлово - цивільного призначення,
розташовані на території військового містечка № 215, м. Сімферополь, вул..
Ангарська, 38б, а саме:

за ТОВ «Будівельна компанія «Декор
- Люкс».

Позовні вимоги мотивовані тим,
що  між сторонами  23.03.2006 року був укладений договір №
13-б/3/6 про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України у
договорі від 13.03.2006 року № 13-б/3 про спільне будівництво (реконструкцію)
об'єктів житлово - цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури
для їх будівництва (реконструкції) згідно розробленого та затвердженого у
встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін, однак,
відповідач,  ухиляється від нотаріального
посвідчення угоди, на підставі того, що
на момент укладення договору № 13-б/3 відповідач не мав  достатнього пакету документів, необхідних для
нотаріального  посвідчення оспорюваної
угоди, що, в свою чергу, і обумовило звернення позивача до суду з відповідним
позовом.

Рішенням Господарського суду АР
Крим  від
25.09.2007 року у справі № 2-13/14036-2007  позов задоволено, визнано дійсним договір
№13-б/3/6 від 23.03.2006 року про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства
оборони України в договорі від 13.03.2006 року №13-6/3 про спільне будівництво
(реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної
інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і
затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін.
Визнано за ТОВ «Будівельна компанія «Декор-Люкс» право власності на об'єкти
житлово-цивільного призначення, які розташовані на території воєнного городка
№215 (м. Сімферополь, вул. Ангарська 38 б).

Постановою Вищого господарського
суду України від 12.06.2008 року у справі № 2-13/14036-2007 касаційне
подання  Заступника військового  прокурора ВМС України задоволено частково,
рішення Господарського суду АР Крим від 25.09.2007 року у справі №
2-13/14036-2007 скасовано, справу передано до Господарського суду АР Крим на
новий розгляд.

За резолюцією Голови Господарського
суду АР Крим Луцяка М.І. справу передано на розгляд судді Господарського суду АР
Крим Колосовій Г.Г.

Ухвалою Господарського суду АР Крим
від 21.07.2008 року справу № 2-13/14036-2007 прийнято до провадження судді
Господарського суду АР Крим Колосової Г.Г. із привласненням справі №
2-24/8525.1-2008.

Крім того, до участі у справі в
якості третіх осіб залучено
Міністерство оборони України та КЕВ м. Сімферополя.

Відповідач  - Міністерство оборони України заперечує
проти позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, просить
суд в задоволенні позовних вимог відмовити у  повному обсязі.

Надалі, справу передано на розгляд
судді Господарського суду АР Крим Копиловій О.Ю.

Ухвалою Господарського суду АР
Крим  від
01.09.2008 року справу № 2-24/8525.1-2008 прийнято до провадження судді
Господарського суду АР Крим Копилової О.Ю. зі привласненням справі №
2-25/8525.1-2008,  справу призначено до
слухання.

Крім того, суд вважає за необхідне
зауважити те, що 21.08.2008 року до Господарського суду АР Крим надійшов
зустрічний позов Військового прокурора ВМС України в інтересах держави в
особі  Міністерства оборони України, до
відповідача - ТОВ «Будівельна компанія «Декор - Люкс», третя особа - КЕВ м.
Сімферополь.

Так, позивач за зустрічним позовом
просить суд  визнати недійсним договір №
13-б/3 від 13.03.2006 року між Міністерством оборони України та ТОВ «Будівельна
компанія «Декор - Люкс» про спільне будівництво (реконструкцію) об'єктів
житлово - цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх
будівництва (реконструкції), відповідно до розробленого та затвердженого  у встановленому порядку проектом шляхом
пайової участі; визнати недійсним договір № 13-б/3/6 від 23.03.2006 року
між  Міністерством оборони України та ТОВ
«Будівельна компанія «Декор - Люкс» про компенсацію  пайової участі (паю) Міністерства оборони України  в договорі від 13.03.2006 року № 13-б/3;
зобов'язати сторін повернути все отримане в натурі по зазначених договорах;
визнати право власності  за державою
Україна в особі Міністерства оборони України на нерухоме майно - військового
містечка № 215, розташоване по вул.. Ангарський, 38б м. Сімферополь.

Ухвалою Господарського суду АР Крим
від 17.09.2008 року прийнято зустрічну позовну заяву Військового прокурора ВМС
України  в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України до відповідача - ТОВ «Будівельна компанія «Декор -
Люкс», за участю третьої особи - КЕВ м. Сімферополь до спільного розгляду з
первинним позовом.

Надалі, до Господарського суду АР
Крим надійшли пояснення КЕВ м. Сімферополя, відповідно до якої третя особа
просить суд  визнати недійсним договір №
13-б/3/6 від 23.03.2006 року про спільну діяльність у будівництві житла (без
об'єднання вкладів учасників) та договір № 13-6/3 від 13.03.2006 року про
врегулювання відносин до договору  про
спільну діяльність у будівництві житла (без об'єднання вкладів  учасників).

Позивач, відповідач та тертя особа
за первинним позовом в судове засідання не з'явились, явку своїх представників
в судове засідання не забезпечили, про причини відсутності суду не повідомили.
Про дату слухання справи повідомлені належним чином - рекомендованою
кореспонденцією.

Розгляд справи відкладався  в порядку ст.. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника відповідача та думку прокурора, суд -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст.. 1130
Цивільного кодексу України за договором про
спільну  діяльність  сторони
(учасники) зобов'язуються
спільно  діяти  без
створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить
законові.

Спільна діяльність може
здійснюватися на основі об'єднання вкладів
учасників  (просте товариство) або
без об'єднання вкладів учасників.

У відповідності до ст.. 1131
Цивільного кодексу України договір про спільну
діяльність  укладається  у
письмовій формі.

Умови  договору
про  спільну  діяльність,
у  тому  числі координація спільних дій  учасників
або  ведення  їхніх
спільних справ,  правовий  статус виділеного для спільної діяльності
майна, покриття витрат та збитків
учасників,  їх  участь
у  результатах спільних  дій  та  інші умови визначаються за домовленістю
сторін, якщо  інше  не
встановлено  законом  про
окремі  види   спільної діяльності.

13.03.2006 року між державою
Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони
України УСБУ «Укроборонбуд» (сторона 1) та ТОВ «Будівельна компанія «Декор -
Люкс» (сторона 2) укладений договір № 13-б/3 про спільне будівництво
(реконструкцію) об'єктів житлово - цивільного призначення, створення інженерної
інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого та
затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі
сторін,  у відповідності до п. 2.1.
якого, сторони відповідно до умов цього договору спрямовують свої сумісні дії
та зусилля на проектування та будівництво будівель та споруд колишнього
військового містечка № 215, розташованого
в м. Сімферополь, вул.. Ангарська, 38б, на земельній ділянці, загальною
площею 38,48 га, з будівлями та спорудами соціально - побутового призначення та
інженерними мережами відповідно до проекту, що буде розроблено та затверджено у
встановленому порядку, а також, об'єктів житлово - цивільного призначення, його
матеріально - технічне забезпечення, належну експлуатацію. Організацію
управління майном, що призведе до створення спільної сумісної власності Сторін
цього договору.

Договір укладено без об'єднання
вкладів сторін в  момент його укладення.

У відповідності дол. п. 2.5.
договору, предметом договору  є спільна
діяльність сторін про проектуванню та будівництву будівель та споруд колишнього
військового містечка № 215.

Згідно до п. 3.1. договору, майно,
створене  в результаті спільної
діяльності сторін та визначене в п. 2.5. даного договору є спільною сумісною
власністю сторін договору.

Пунктом 4.1. договору встановлено,
що  після завершення будівництва
об'єкту,  визначеного в п. 2.5. договору,
сторони набувають права спільної часткової власності на майно, створене за умов
цього договору пропорційно розміру фактично вкладених грошових коштів на момент
виконання цього договору в натурі.

Так, пунктом 10.1 договору
встановлено, що за взаємною згодою сторін сторона 2 має право здійснити викуп
пайової участі (паю) сторони 1, що полягає в укладенні цивільно - правових угод
за якими буде здійснено перехід права власності на майно, що складає розмір
пайової участі (паю) замовника за даним договором.

У відповідності до п. 10.2 викуп
стороною 2  складових пайової участі
(паю) сторони 1 за даним договором и може бути здійснений тільки за ринковими
цінами не нижчими від оціночної вартості нематеріального активу та майна, що
складають розмір пайової участі (паю) сторони 1, визначеному у пункті 2.5.
даного договору.

Викуп стороною 2 пайової участі
(паю) сторони 1 за даним договором може бути здійснений шляхом  укладення цивільно - правових угод (правочинів)
купівлі - продажу, міни матеріальних та нематеріальних активів, тощо які за
домовленістю сторін та у випадках, передбачених чинним законодавством України
підлягають нотаріальному посвідченню.

Передача від сторони 1 до сторони 2
майна, що складає розмір пайової участі (паю.) сторони 1 за даним договором,
здійснюється шляхом підписання акту приймання - передачі.

Після переходу права власності на
майно, що становить розмір пайової участі (паю) сторони 1 за даним договором,
сторона 1 втрачає будь які права на нього.

Після переходу права власності на
майно, що становить розмір пайової участі (паю) сторони 1 за даним договором,
сторони складають двосторонній акт про припинення дії даного договору.

У відповідності до п. 10.6.,
договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами  та діє до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за договором або до складення двостороннього акту про припинення
дії цього договору.

Надалі, 23.03.2006 року між
сторонами укладений договір № 13-б/3/6 про компенсацію пайової участі (паю)
Міністерства оборони України в договорі від 13.03.2006 року № 13-б/3 про
спільне будівництво  (реконструкцію)
об'єктів житлово -  цивільного
призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва
(реконструкції), відповідно до розробленого та затвердженого  у встановленому порядку проекту шляхом
пайової участі сторін.

Так, пунктом 2 вищезазначеного
договору встановлено, що сторона 2 (ТОВ «Будівельна компанія «Декор -   Люкс» здійснює компенсацію вартості пайової
участі (паю) сторони 1( Міністерства оборони України в особі філії Центрального
спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) «Укроборонбуд») у
договорі від 13.03.2006 року № 13-б/3 шляхом викупу пайової участі сторони в
договорі, що становить розмірі пайової участі (паю) сторони1, у відповідності
до наведеного переліку у пункті 2 вказаного договору.

Так, у відповідності до договору,
оціночна вартість пайової участі (паю), відповідно до умов  договору, сторона 1 згідно з експертним
звітом, становить 304744,63 грн. з урахуванням ПДВ.

Викуп стороною 2 пайової участі
(паю) сторони 1  в договорі від
13.03.2006 року № 13-б/3 здійснюється за 304744,63 грн. з урахуванням ПДВ.

У відповідності до п. 3 договору,
сторона2 перераховує стороні 1 кошти на рахунок філії Центрального
спеціалізованого будівельного управління «Укроборонбуд».

У відповідності до п. 5 договору,
сторона 2 зобов'язується компенсувати вартість пайової участі (паю) сторони 1
за договором від 13.03.2006 року № 13-б/3 в строк до 31.12.2007 року.

Згідно до п. 6 договору сторона 2
приймає у власність майно, що становить розмір пайової участі (паю) сторони 1
за договором від 13.03.2006 року № 13-б/3 шляхом підписання акту прийому -
передачі майна протягом 3 днів з моменту перерахування коштів в сумі,
зазначеної в пункті 2.

Акт прийому - передачі майна стає
невід'ємною частиною цього договору.

Так, у матеріалах справи, а.с.
24-26, наявний акт прийому - передачі розміру пайової участі (паю) за договором
№ 13-б/3/6 від 23.03.2006 року, датований 23.03.2006 року.

Крім того, 23.03.2006 року між
сторонами за договором складений та підписаний акт про припинення дії договору
від 13.03.2006 року № 13-б/3, а.с 27.

Так, позивач за первинним позовом
просить суд визнати договір № 13-б/3/6 від 23.03.2006 року  про компенсацію пайової участі (паю)
Міністерства оборони України у договорі від 13.03.2006 року № 13-б/3 про
спільне будівництво (реконструкція) об'єктів житлово -  цивільного призначення, створення  інженерної інфраструктури для їх
будівництва  (реконструкції) згідно
розробленого та затвердженого у встановленому
порядку проекту шляхом пайової участі сторін - дійсним;  визнати право власності на об'єкти житлово -
цивільного призначення, розташовані на території військового містечка № 215, м.
Сімферополь, вул.. Ангарська, 38б згідно до наведеного переліку.

Однак, суд вважає позовні вимоги
первинного позову необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з
огляду на наступне.

Дійсно, 23.03.2006 року між
сторонами укладений договір № 13-б/3/6 про компенсацію пайової участі (паю)
Міністерства оборони України в договорі від 13.03.2006 року № 13-б/3 про
спільне будівництво  (реконструкцію)
об'єктів житлово -  цивільного призначення,
створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції),
відповідно до розробленого та затвердженого
у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін.

Умовами оспорюваного договору
встановлено, що викуп стороною 2 (позивач у справі) пайової участі (паю)
сторони 1  в договорі від 13.03.2006 року
№ 13-б/3 здійснюється за 304744,63 грн. з урахуванням ПДВ.

23.03.2006 року між сторонами
складений акт прийому - передачі розміру пайової участі (паю) за договором №
13-б/3/6 від 23.03.2006 року.

Як на підставу позовних вимог,
позивач за первинним позовом посилається на тій факт, що відповідач ухиляється
від нотаріального посвідчення оспорюваного договору, як то вимагається умовами
чинного законодавства України.

У відповідності до ст.. 209
Цивільного кодексу України правочин,
який  вчинений  у
письмовій  формі,   підлягає нотаріальному  посвідченню
лише у випадках,  встановлених
законом або  домовленістю  сторін.

Нотаріальне  посвідчення правочину здійснюється нотаріусом
або іншою посадовою особою,  яка
відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії,  шляхом вчинення на документі,  в якому викладено текст правочину,
посвідчувального напису.

Згідно до ст.. 210 Цивільного
кодексу України правочин підлягає державній реєстрації  лише
у  випадках, встановлених  законом.
Такий  правочин  є вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Статтею 220 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов  договору, що
підтверджується  письмовими  доказами,
і  відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У
цьому  разі  наступне
нотаріальне  посвідчення   договору
не вимагається.

У відповідності до ст.. 32
Господарського процесуального кодексу України
Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд
у  визначеному  законом
порядку  встановлює наявність  чи
відсутність  обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення
для правильного вирішення господарського спору.

Згідно до ст.. 33 Господарського
процесуального кодексу України Кожна сторона повинна  довести
ті  обставини,  на
які  вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Із наявних у справі матеріалів
вбачається, що за умовами договору№14/03-06/04 від 06.03.2006 року підлягало
відчуженню майно, яке закріплено за військовою частиною на праві оперативного
управління і, відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим майна
Збройних Сил України», є військовим.

Порядок відчуження такого майна
визначається Кабінетом Міністрів України
(ст. 6 Закону України №1075-ХІV).

Затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 28.12.2000 року №1919 Положення про порядок реалізації
військового майна Збройних Сил України передбачає, що рішення про відчуження
військового майна, яке є придатним для подальшого використання, а також
цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок, та іншого
нерухомого майна, приймає Кабінет Міністрів України, а списаного військового
майна - Міністерство оборони України (п.3, 4, 6, 7 Положення).

Рішення про відчуження
військового  майна, яке є предметом
спірного договору зазначені органи не приймали, і,    вчинення дій по відчуженню військового
майна у іншому,  ніж передбачено
законодавством порядку, не може породжувати правових наслідків, а тому,
висновок позивача за первинним щодо права позивача на військове майно є
безпідставним.

Слід підкреслити те, що дану
позицію підтримує Вищий господарський суд України, відповідно до постанови
Вищого господарського суду України від 13.03.2008 року у справі №
2-17/5520-2007.

Крім того, первинний позов містить
вимогу про визнання права власності на об'єкти житлово - цивільного
призначення, розташовані на території військового містечка № 215, м.
Сімферополь, вул.. Ангарська, 38б згідно до наведеного переліку, обґрунтована
посиланнями на  ст.. 334, 392 Цивільного
кодексу України.

Так, слід зазначити наступне.

У відповідності до п. 3 ст. 334
Цивільного кодексу України право  власності  на
майно  за  договором,
який підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача  з  моменту
такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду
про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 392 Цивільного кодексу
України визначено, що власник майна може
пред'явити  позов  про
визнання  його права власності,
якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,  а також у разі втрати ним документа,  який засвідчує його право власності.

Так, судом дані твердження позивача
спростовуються  у зв'язку з тим, що
вимога про визнання права власності тісно пов'язана та ґрунтується на вимозі
про визнання договору дійним. Але, оспорюваний договір судом не може бути визнаний
дійсним за підставами, викладеними вище, тому, визнання права власності на
майно, з мотивуванням приписами ст.. 334 Цивільного кодексу України, неможливо.

Щодо вимог зустрічного позову, суд
вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Так, між сторонами (Міністерством
оборони України в особі Центрального спеціалізованого будівельного управління
«Укроборонбуд» та TOB «Будівельна компанія «Декор-Люкс») укладено договори про
спільну діяльність та про викуп паю.

Позивач за зустрічним позовом
посилається на те, що договір №13-6/3/6 від 23 березня 2006 року про
компенсацію пайової участі Міністерства Оборони України по договору №13-6/3 є
фактично договором купівлі-продажу пайового внеску Міністерства Оборони
України, а саме - військового майна.

Зустрічний позов мітсить посилання
на те, що порядок відчуження військового майна чітко встановлений Законом
України “Про правовий режим майна у Збройних Силах України”(далі Закон) та
Положенням про порядок відчуження військового майна ЗС України, затвердженого Постановою
КМ України № 1919 від 28 грудня 2000 року (далі Положення).

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 6
Закону та п. 6 Положення будівлі і споруди військового містечка № 215 є
державною власністю - військовим майном, рішення про відчуження якого приймає
Кабінет Міністрів України шляхом затвердження за пропозицією Міністерства
оборони України погодженого з Міністерством економіки переліку такого майна.

Так, 13.03.2006 року між сторонами
у справі укладений договір № 13-б/з про спільне будівництво (реконструкцію)
об'єкта житлово-цивільного призначення шляхом пайової участі сторін. Відповідно
до п.2.5 договору пайовим внеском Міністерства оборони України  є нерухоме майно, визначене цим пунктом, яке
розташоване на земельній ділянці загальною площею 38,48 га, що знаходиться у
користуванні Збройних сил України. Пунктом 10.1 цього договору сторони
домовилися, що за взаємною згодою сторін ТОВ «Будівельна компанія «Декор-Люкс»
має право здійснити викуп пайової участі (паю) Міністерства оборони України, що
полягає в укладенні цивільно-правових угод, за якими буде здійснено перехід
права власності на майно, що складає розмір пайової участі (паю) Міністерства
оборони України (замовника) за цим договором.

22.03.2006 року сторонами у справі
укладений договір № 13-б/з/6 про  компенсацію
пайової участі Міністерства оборони України у договорі від 13.03.2006 року №
13-б/з шляхом викупу пайової участі Міністерства оборони України у договорі, що
становить розмір паю (п.2 договору).

Але, слід зауважити те, що вимоги
первинного та зустрічного позову є взаємовиключними.

Враховуючи те, що суд відмовив у
задоволенні первинного позову з вищенаведених підстав, вимога про визнання
договору недійсним, дійсність якого не визнана судом, є неспроможною.

Так, щодо вимоги про визнання права
власності  на нерухоме майно військового
містечка № 215, розташоване в м. Сімферополь, вул.. Ангарська, 38б, суд вважає
її необґрунтованою та документально не підтвердженою, оскільки, насамперед,
суду не надано переліку майна з визначенням індивідуальних ознак.

У судовому засіданні були оголошені
вступна та резолютивна частини рішення згідно статті 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та
підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального
кодексу України 20.10.2008 року.

З огляду на викладене, керуючись,
82-84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні первинного позову
відмовити у повному обсязі.

2.          В задоволенні зустрічного позову
відмовити у повному обсязі.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Копилова О.Ю.