ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008 р.

№ 10/255

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Удовиченка О.С.

суддів :

Мамонтової О.М.

Хандуріна М.І.

розглянувши касаційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві

на ухвалу

та постанову

господарського суду Полтавської області від 09.08.2007р.

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.10.2007р.

у справі

№ 10/255

господарського суду

Полтавської області

за заявою

ДПІ у м. Полтава

до

ВАТ “Полтавафарфор”

про

банкрутство

арбітражний керуючий

Авраменко І.М.

В судове засідання представники не з"явились

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтава (надалі УПФУ Київського району в м. Полтава ) звернулося до господарського суду Полтавської області з заявою про розірванні мирової угоди, укладеної під час провадження у справі про банкрутство ВАТ "Полтавафарфор".

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.08.2007р (суддя Білоусов С.М.) відмовлено в розірванні мирової угоди.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.10.2007р (судді: Міщенко П.К., Тарасенко К.В., Яковлєв М.Л.) ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.08.2007р залишено без змін, апеляційну скаргу УПФУ Київського району в м. Полтава залишено без задоволення.

УПФУ Київського району в м. Полтава звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.08.2007р та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.10.2007р, прийняти нове рішення про розірвання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.09.2004р та поновити провадження у справі про банкрутство ВАТ "Полтавафарфор".

В обґрунтування своїх касаційних вимог скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень норм матеріального права, зокрема: ст.39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.09.2004р затверджено мирову угоду між кредиторами та боржником ВАТ "Полтавафарфор" предметом якої відповідно до п. 1.1. є домовленість сторін про прощення (списання) частини кредиторської заборгованості ВАТ “Полтавафарфор”, надання відстрочки погашення кредиторських вимог перед Управлінням Пенсійного фонду України Київського району в місті Полтава на шість місяців з дня затвердження мирової угоди Господарським судом Полтавської області та розстрочки, відповідно до п. 2.1., на 42 місяці у розмірах і порядку, передбачених Додатком 3, що є невід’ємною частиною даної мирової угоди. Крім того, боржнику - ВАТ “Полтавафарфор”, надано право дострокового погашення кредиторських вимог перед Управлінням Пенсійного фонду України Київського району в місті Полтава. (а.с. 50-52 т.4)

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розмір відстроченої та розстроченої заборгованості перед Управлінням Пенсійного фонду України Київського району в місті Полтава склав 1741074,33 грн.

Доводи скаржника щодо того, що при вирішенні питання про розірвання мирової угоди судам необхідно враховувати ту третину вимог, яка не виконана щодо УПФУ Київського району в м. Полтава станом на 07.08.2007р і складає 994900 грн., не приймаються колегією у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.5 ст.39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода може бути розірвана за рішенням господарського суду у разі невиконання боржником умов мирової угоди щодо не менш як третини вимог кредиторів.

Таким чином, право ініціювати розірвання мирової угоди мають кредитори, що володіють не менш ніж третиною від загального розміру грошових вимог кредиторів до боржника, або кредитори, які для досягнення встановленого Законом розміру об’єднали свої грошові вимоги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що загальний розмір грошових вимог кредиторів, визнаних судом складає 7383813,09 грн. (а.с. 53 т.4) При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що третина вимог кредиторів складає 2461271,03 грн., а заборгованість перед УПФУ Київського району в м. Полтава складає 1741074,33 грн., що є менша ніж третина вимог кредиторів.

За таких обставин, колегія вважає, що у місцевого господарського суду були відсутні правові підстави для задоволення заяви про розірвання мирової угоди.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для їх скасування.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.08.2007р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.10.2007р. залишити без змін.

Головуючий О.С. Удовиченко

Судді                                                                        О.М. Мамонтова

М.І. Хандурін