СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

23 січня 2008 року

Справа № 20-11/229

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

заявника: Кравець
Олександра Миколайовича, довіреність №
9/16-230   від 23.01.08,  Севастопольська квартирно-експлуатаційна
частина морська;

суб'єкта оскарження: Тропіної
Ольги Олександрівни, довіреність №
2/7/01/157 від 21.01.08, Відділ державної виконавчої служби Гагарінського
районного управління юстиції м. Севастополя;

стягувача: ОСОБА_2,
довіреність №  2040   від 01.08.06,  Суб'єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_1;

розглянувши апеляційну скаргу
Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини морської на ухвалу
господарського суду міста Севастополя (суддя Дмитрієв В.Є.) від 26.11.2007 у
справі № 20-11/229

за скаргою
Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини морської (вул. Хрустальова,
60,Севастополь,99040)

на дії           відділу державної виконавчої служби
Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя (пр. Жовтн.
Революції, 8,Севастополь,99038)

у справі

за позовом:  суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

до:
Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини морської

про стягнення 24895,07 грн.

про скарга на дії ВДВС

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Севастополя від 26.11.2007 у справі № 20-11/229 визнано доводи скаржника
неправомірними.

Скаргу Севастопольської
квартирно-експлуатаційної частини морської про визнання недійсною постанови
старшого державного виконавця Тропіної О.А. про відкриття виконавчого
провадження від 22.10.2007 № 12-885/07 по виконанню наказу по справі №
20-11/229 - відхилено.

В основу ухвали покладено головний
висновок суду про те, що порядок виконання рішень по стягненню коштів з
рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих
бюджетів або з бюджетних установ, Кабінетом Міністрів України не встановлений,
у наслідок чого їх виконання повинно здійснюватись державним виконавцем в
загальному порядку. А тому суд дійшов висновку про правомірність всіх дій
виконавчої служби.

Не погодившись з цим судовим актом,
Севастопольська квартирно-експлуатаційна частина морська звернулася до
Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в
якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права.

Так, заявник апеляційної скарги
зазначає те, що Кабінет Міністрів України в порушення частини 2 статті 9 Закону
України „Про виконавче провадження” не забезпечив прийняття нормативно-правових
актів, необхідних для реалізації цього закону.

Крім того, Севастопольська
квартирно-експлуатаційна частина морська посилається на те, що суд неправомірно
прийняв ухвалу на підставі роз'яснень управління Міністерства юстиції, яке не є
нормативно-правовим актом.

Повторно розглянувши справу у
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши
матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини морської
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
03.08.2007 господарським судом міста Севастополя згідно з рішенням  суду від 18.07.2007, яке набрало законної
сили 03.08.2007, виданий наказ на примусове виконання рішення про стягнення з
Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини морської на користь СПД
ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 24895,07 грн., а також витрати по
сплаті державного мита в сумі 248,95 грн. і витрати на  інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу в  розмірі 118,0 грн.

22.10.2007 постановою старшого
державного виконавця Державної виконавчої служби у Гагарінському районі м.
Севастополя Тропіної О.А. відкрито виконавче провадження по примусовому
виконанню наказу № 20-11/229.

Згідно зі статтею 2 Закону України
„Про виконавче провадження” примусове виконання рішень в Україні покладається
на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства
юстиції України.

Відповідно до Закону України „Про
державну виконавчу службу” примусове виконання рішень в Україні здійснюють
державні виконавці. Інші органи, установи, організації і посадові особи
здійснюють виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі
відповідно до статті 6 цього Закону на вимогу чи за дорученням державного
виконавця.

Частиною першою статті 9 Закону
України „Про виконавче провадження” встановлено, що у випадках, передбачених
законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються
податковими органами, установами банків, кредитно-фінансовими установами.
Рішення вказаних органів відповідно до закону можуть виконуватися також іншими
органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Згідно частини третьої
вищезазначеної статті органи, установи, організації та особи, зазначені у
частині першій цієї статті, не є органами примусового виконання, крім органів
та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної чи
адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини  2
статті  4  Закону
України   "Про державну
виконавчу  службу"  державний виконавець здійснює  примусове
виконання  рішень  у
порядку,  передбаченому законом.

При цьому, з рішення вбачається, що
суд першої інстанції також зазначив роз'яснення Міністерства юстиції України,
які викладені в листі  № 25-32/1680 від
19.11.2003, стосовно застосування положень частини другої статті 9 Закону
України „Про виконавче провадження”.

Однак, посилання Севастопольської
квартирно-експлуатаційної частини морської на те, що суд керувався цими
роз'ясненнями і тому рішення є незаконним є хибною, оскільки думка суду лише
співпадає з думкою, яка викладена в даних роз'ясненнях. Так, вбачається
відсутність правових підстав для закінчення державним виконавцем виконавчих
проваджень по виконанню рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких
обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або з
бюджетних установ з мотивів їх направлення для подальшого виконання до органів
Державного казначейства України на підставі частини другої статті 9 Закону
України „Про виконавче провадження” або відмови у відкритті виконавчих
проваджень по виконанню згаданих рішень.

Відповідно до Положення „Про
Державне казначейство України”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів
України від 21.12.2005 № 1232, Державне казначейство України при Міністерстві
фінансів України відповідно до покладених на нього завдань, управляє наявними
фінансовими ресурсами, що ним обліковуються, провадить безспірне списання
коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів
і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що
відповідно до закону має право на його застосування; забезпечує казначейське
обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного
казначейського рахунка.

Місцевий господарський суд
обґрунтовано зазначив, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України
„Про виконавче провадження”, до теперішнього часу порядок виконання рішень по
стягненню коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету
України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, Кабінетом Міністрів
України не встановлений, у наслідок чого їх виконання повинно здійснюватись
державним виконавцем в загальному порядку, визначеному Законом України „Про
виконавче провадження” та Порядком примусового списання (стягнення) коштів  з рахунків установ та організацій, відкритих
в органах Державного казначейства України, затвердженим наказом Державного
казначейства України № 175 від 05.10.2001, тобто шляхом направлення державними
виконавцями до органів державного казначейства платіжних вимог та супровідних
документів до них.

Питання про те, що Кабінет
Міністрів України в порушення частини 2 статті 9 Закону України „Про виконавче
провадження” не забезпечив прийняття нормативно-правових актів, необхідних для
реалізації цього закону не є предметом спору у даній справі, а тому таки
посилання є неспроможними.

Відповідно до пункту 7 Роз'яснення
Вищого господарського суду України від 28.03.2002 № 04-5/365 „Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України”, за
результатами розгляду скарги
виноситься  ухвала,  в  якій
господарський  суд  або
визнає  доводи  заявника
правомірними  і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця  щодо здійснення  заходів
виконавчого провадження недійсною,
чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган
Державної виконавчої служби здійснити
певні  виконавчі  дії,
якщо  він ухиляється від їх
виконання  без  достатніх
підстав,  або  визнає доводи скаржника неправомірними і
скаргу відхиляє.

З урахуванням викладеного, судова
колегія  вважає, що ухвала господарського
суду міста Севастополя є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її
скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1
статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини морської залишити без
задоволення.

2.          Ухвалу господарського суду міста
Севастополя від 26.11.2007 у справі № 20-11/229 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді