ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2008

Справа №2-25/10021-2008

За позовом Прокурора Сімферопольського району, м. Сімферополь, вул.. К. Маркса, 6 в інтересах держави в особі 1. Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Кечкеметська, 114; 2. Сімферопольської районної державної адміністрації, м. Сімферополь, вул.. Павленка, 1

До відповідача Сімферопольської районної ради, м. Сімферополь, вул.. Павленка, 1

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору 1. ДП «Привоз – Охорона», м. Сімферополь, вул.. Київська, 144

2. ТОВ «Сімферопольський Райагропром», Сімферопольський район, смт Молодіжне, 11 км Московського шосе

Про скасування рішення 11 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17.08.2007 року «Про узгодження створення та місця розташування агропромислового парку»

Суддя Копилова О.Ю.

Представники:

Від позивачів – 1. Платика Д.В., представник, дов. від 23.09.2008 року; 2. не з’явився

Від відповідача – Шевченко І.О., представник, дов. від 14.04.2008 року, Харута К.С., представник, дов. від 10.06.2008 року

Від третіх осіб – 1. Дікарєва Д.Ю., представник, дов. від 17.11.2008 року; 2. Шпилева С.А., представник, дов. від 12.11.2008 року

За участю прокурора - Горна К.В., посвідчення

Обставини справи:

Прокурор Сімферопольського району в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель АР Крим, Сімферопольської районної державної адміністрації звернувся до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до відповідача - Сімферопольської районної ради, просить суд скасувати рішення 11 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17.08.2007 року «Про узгодження створення та місця розташування агропромислового парку».

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваним рішенням порушуються інтереси держави в особі Сімферопольської районної державної адміністрації.

За резолюцією Голови Господарського суду АР Крим Луцяка М.І. від 05.11.2008 року у зв’язку з завантаженістю судді Господарського суду АР Крим Чонгової С.І., справу № 2-21/10021-2008 передано на розгляд судді Господарського суду АР Крим Копилової О.Ю.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 05.11.2008 року справу № 2-21/10021-2008 прийнято до провадження судді Господарського суду АР Крим Копилової О.Ю. із привласненням справі № 2-25/10021-2008, справу призначено до слухання.

13.11.2008 року до Господарського суду АР Крим надійшло клопотання Сімферопольської районної Ради про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в порядку ст.. 27 Господарського процесуального кодексу України, ДП «Привоз – Охорона» та ТОВ «Сімферопольський Райагропром».

Крім того, 13.11.2008 року до суду надійшли заперечення відповідача у справі, відповідно до яких відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 13.11.2008 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в порядку ст.. 27 Господарського процесуального кодексу України, ДП «Привоз – Охорона» та ТОВ «Сімферопольський Райагропром».

21.11.2008 року до Господарського суду АР Крим надійшли доповнення до заперечень Сімферопольської районної ради у справі, відповідно до яких відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Крім того, 21.11.2008 року до Господарського суду АР Крим третьою особою - ТОВ «Сімферопольський Райагропром» надані суду заперечення у справі, відповідно до яких третя особа просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні третя особа - ДП «Привоз – Охорона» надала суду заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель АР Крим, м. Сімферополь, пояснень по справі суду не надав, представник у судовому засіданні проти позову не заперечував, але пояснень по справі суду не надав.

Сімферопольська районна державна адміністрація, пояснень по справі суду не надав, представник у судові засідання не з’являвся, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Розгляд справи відкладався в порядку ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та думку прокурора, суд –

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2006 року № 447-р «Про схвалення Концепції створення індустріальних (промислових) парків» схвалена концепція створення індустріальних (промислових) парків з метою вирішення ряду проблем, пов'язаних, зокрема, з уповільненням темпів економічного розвитку і недостатньою інвестиційною активністю; створення таких парків є одним із перспективних шліхів залучення інвестицій в економічний розвиток регіонів, так у межах території індустріальних (промислових) парків формується комплекс об'єктів виробничої інфраструктури (електро-, газо-, водопостачання, водовідведення, телекомунікації тощо) та надання супутніх послуг (охорона, транспортні та інші послуги) з метою залучення інвесторів для провадження ними виробничої, науково-дослідної, іншої господарської діяльності. Індустріальний (промисловий) парк може створюватися на території площею до 700 гектарів та може бути приватним, регіональним та державним.

07 серпня 2007 року з доповненням від 14 серпня 2007 року до Сімферопольської районної ради надійшло звернення від групи юридичних осіб про створення за рахунок власних коштів (колективного інвестора) на території Сімферопольського району Агропромислового Парку (об'єкта загального користування, необхідного для обслуговування населення Сімферопольського району).

Сімферопольська районна рада, рішеннями 11 сесії 5 скликання прийняла від 17 серпня 2007 року рішення «Про узгодження створення та місцярозташування Агропромислового парку» та 15 сесії 5 скликання від 26 червня 2008 року «Про внесення змін в рішення 11 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17.08.2007 року «Про узгодження створення та місця розташування агропромислового парку», на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2006 року № 447-р «Про схвалення Концепції створення індустріальних (промислових) парків», погодила створення за рахунок коштів колективного інвестора – юридичних осіб ТОВ «Сімферопольський Райагропром» та ДП «Привоз-Охорона» на території Сімферопольського району Агропромислового Парку (об'єкта загального користування, пов'язаного з обслуговуванням жителів територіальної громади Сімферопольського району) та погодила процедуру створення агропромислового парку і доручила ТОВ «Сімферопольський Райагропром» і ДП «Привоз-Охорона» розробити й подати на розгляд і узгодження Сімферопольській районній раді містобудівне обґрунтування розміщення Агропромислового Парку з урахуванням комплексного розвитку території, що забезпечує нормальне функціонування на цій ділянці та прилеглих територіях всіх об’єктів, умови проживання населення та охорону навколишнього середовища.

13 вересня 2007 року Прокуратурою Сімферопольського району Сімферопольській районній раді був винесений протест № 1671исх./07 на рішення 11 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17 серпня 2007 року «Про узгодження створення та місцярозташування Агропромислового парку», відповідно до якого вимагається рішення 11 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17 серпня 2007 року «Про узгодження створення та місцярозташування Агропромислового парку» - скасувати.

02 листопаду 2007 року рішенням 12 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради «Про розгляд протесту прокурора» вирішено відмовити в задоволенні протесту Прокуратури Сімферопольського району № 1671исх./07 від 13 вересня 2007 року на рішення 11 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17 серпня 2007 року «Про узгодження створення та місцярозташування Агропромислового парку».

Суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи при цьому з наступних підстав.

Статтею 7 Конституції України визначено, що в Україні визнається та гарантується місцеве самоврядування.

Статтею 140 Конституції України гарантовано право територіальної громади на місцеве самоврядування - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування - ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницький орган місцевого самоврядування - це виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

В силу ч. 4 ст. 140 Конституції України та ч. 2 ст. 2, ч. 1 та 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представлення інтересів жителів територіальної громади району (в цілому, а не окремого села, селища), тобто місцеве самоврядування (зокрема і прийняття відповідних рішень) здійснюється районними радами - органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією та законами.

Відповідно до ст. 10 Земельного кодексу України та п. 21 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної ради вирішуються, зокрема, питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцева районна державна адміністрація є виконавчим органом районної ради, який здійснює виконавчі функції і повноваження місцевого самоврядування;, та відповідно до ст. ст. 43 та 44 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві державні адміністрації, як виконавчі органи місцевих рад, здійснюють повноваження делеговані їм відповідними радами.

Зазначені положення цілком кореспондуються з приписами ст. 119 Конституції України, якою зазначено, що місцеві державні адміністрації на відповідній території забезпечують, зокрема, взаємодію з органами місцевого самоврядування; та реалізацію делегованих відповідними радами повноважень.

Таким чином, в силу Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві районні державні адміністрації, як виконавчий орган ради, не наділені правом прийняття рішень від імені територіальної громади, крім прийняття рішень за делегованими ним, на підставі відповідного рішення ради, повноваженнями.

Такий висновок суду цілком узгоджується і з приписами Земельного кодексу України, в ст. 10 якого зазначено, що до повноважень районних рад у галузі земельних відносин на території району, зокрема, належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Так, ст. 20 Земельного кодексу України зазначено, що (при зміні цільового призначення земель) рішення про передачу земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель, а також рішення про затвердження проектів землеустрою та про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення - приймаються органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державне прогнозування та розроблення програм економічного і соціального розвитку України» органи місцевого самоврядування розробляють прогнози економічного і соціального розвитку районів і міст на середньостроковий період, програми економічного і соціального розвитку районів і міст на короткостроковий період та забезпечують контроль за виконанням відповідних показників програм економічного і соціального розвитку районів і міст на короткостроковий період.

Розпорядження Кабінету міністрів України від 01 серпня 2006 р. № 447-р «Про схвалення Концепції створення індустріальних (промислових) парків» було прийнято зокрема і відповідно до Закону України «Про державне прогнозування та розроблення програм економічного і соціального розвитку України».

Як вже зазначалось судом, відповідно до Розпорядження Кабінету міністрів України від 01 серпня 2006 року № 447-р «Про схвалення Концепції створення індустріальних (промислових) парків» концепція створення індустріальних (промислових) парків схвалена з метою вирішення ряду проблем, пов'язаних, зокрема, з уповільненням темпів економічного розвитку і недостатньою інвестиційною активністю; та такий парк може створюватися на території площею до 700 гектарів та може бути приватним, регіональним та державним.

Відповідно до описової частини рішення 11 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17 серпня 2007 року «Про узгодження створення та місцярозташування Агропромислового Парку» Сімферопольський район є основним районом – сільгоспвиробником в Автономній Республіці Крим, отже доцільно створити саме агропромисловий парк.

Крім того, у зазначеному рішенні 11 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17 серпня 2007 року «Про узгодження створення та місцярозташування Агропромислового Парку» зауважено, що створення на території Сімферопольського району Агропромислового Парку (об'єкта загального користування, пов'язаного з обслуговуванням жителів територіальної громади Сімферопольського району) дозволить вирішити на території району цілій ряд завдань, зокрема: розмістити комплекс об’єктів агро - виробничої інфраструктури (виробничі будівлі й спорудження, виробничі площадки, склади й складські площадки, адміністративні будівлі, збутові будівлі й спорудження, об'єкти по забезпеченню електро-, газо-, водопостачанням, зв'язком), а також по наданню супутніх послуг (охорони, транспортних і ін.); розмістити об'єкти для приймання, заготівлі, зберігання, обробки й переробки, сортування, фасування, упакування, передпродажної підготовки й збуту сільськогосподарської й іншої продукції, зробленої сільськогосподарськими товаровиробниками району (сільськогосподарськими підприємствами всіх організаційно-правових форм господарювання й всіх форм власності, селянськими фермерськими господарствами, громадянами, що провадять сільгосппродукцію в особистому селянському господарстві й ін.); розмістити об'єкти для задоволення потреб населення району в придбанні різноманітного асортиментів сільськогосподарських і інших товарів; розвивати інфраструктуру району й залучати додаткових інвесторів у район; забезпечити новими робітниками місцями жителів району; збільшити надходження в бюджет району за рахунок додаткових податків, зборів і інших обов'язкових платежів.

Таким чином, рішення, прийняте 11 сесією 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17 серпня 2007 року «Про узгодження створення та місцярозташування Агропромислового Парку» цілком відповідає діючому законодавству України та не порушає будь-яких інтересів держави або її виконавчих органів.

Пунктом 15 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України, на день прийняття Сімферопольською районною радою оскаржуваного рішення, передбачено заборону на здійснення купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Отже, приписами Земельного кодексу України прямо зазначається, що дія мораторію не розповсюджується на відчуження зазначених земельних ділянок у разі їх викупу для суспільних потреб.

При цьому, відповідно до абз. «ґ» ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб.

Як вже зазначалось, відповідно до ст. 140 Конституції України, територіальної громаді гарантовано право самостійно вирішувати питання місцевого значення.

Відповідно до зазначеної нормі Конституції України, територіальна громада має право визначити, що створення на її території агропромислового парку, як об’єкта, необхідного для задоволення потреб (обслуговування) жителів відповідної територіальної громади, є суспільною потребою. Прийняття ж такого рішення про узгодження створення та місця розташування агропромислового парку від імені територіальної громади, відповідно до ст.ст. 140 та 143 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 10 та 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 10 Земельного кодексу України, здійснюється представницьким органом місцевого самоврядування (радою).

Відповідно до приписів ст. 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, безпосередньо викуп земельних ділянок для суспільних потреб у межах, визначених Земельним кодексом України.

Прийняття рішення стосовно такого викупу (тобто вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин) до компетенції місцевих державних адміністрацій не віднесено, що цілком відповідає приписам ст.ст. 140 та 143 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 10 та 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 10 Земельного кодексу України.

Відповідно до зазначених норм, вирішення питання стосовно викупу земельних ділянок у комунальну власність територіальної громади району, за рахунок коштів місцевого бюджету району - віднесено виключно до компетенції районної ради; безпосередньо ж сам викуп земельних ділянок на підставі прийнятого районною радою рішення (у комунальну власність територіальної громади району, за рахунок коштів місцевого бюджету району) - здійснюється виконавчими органами, тобто районною державною адміністрацією.

Земельним кодексом України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування мають право здійснювати викуп у комунальну власність територіальної громади земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, але тільки для визначених ст. 146 Земельного кодексу України потреб. Земельним кодексом України обмежені повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування по розпорядженню бюджетними коштами щодо викупу земельних ділянок, а не обмежений перелік суспільних потреб.

Крім того, як встановлено судом, у рішенні 11 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17 серпня 2007 року «Про узгодження створення та місцерозташування Агро-Промислового Парку» вирішується питання не стосовно викупу земельних ділянок у власність територіальної громади (комунальну власність) за рахунок коштів місцевого бюджету, а стосовно викупу земельних ділянок у власність юридичних осіб та за рахунок коштів цих юридичних осіб.

Позивачами також не враховано те, що на момент звернення до суду із позовом, відповідач – Сімферопольська районна рада, 26 червня 2008 року на 15 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради прийняла рішення «Про внесення змін в рішення 11 сесії 5 скликання Сімферопольської районної ради від 17.08.2007 р. «Про узгодження створення та місця розташування агропромислового парку», яким вирішено виключити пункт рішення, який на думку позивачів зачіпає права власників земельних ділянок.

Зазначаючи в позові, що прокурор звертається з позовом в інтересах держави - органу виконавчої влади, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, в особі Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель АР Крим, та Сімферопольської районної державної адміністрації, - прокурор не зазначив у чому саме полягає порушення їх прав і яку саме шкоду може бути спричинено державі.

Отже позивачами не доведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення Сімферопольська районна рада вийшла за межі наданих їй повноважень, а також порушила права та законні інтереси позивачів, та закони України.

Позивачами не виконані вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов’язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в іншу чергу відповідач надав суду докази, якими підтвердив обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

За такими обставинами позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

У відповідності до ст.. 35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Так, рішенням залізничного районного суду м. Сімферополя від 21.09.2007 року у цивільній справі № 2-3317/2007 за позовом Веселова В.В., до Сімферопольської районної ради, ДП «Привоз – Охорона», ТОВ «Сімферопольський Райагропром», про визнання незаконним та недійсним рішення Сімферопольської районної Ради 11 сесії 5 скликання від 17.08.2007 року «Про узгодження створення та місцярозташування Агропромислового парку» - відмовлено цу повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 22.10.2007 року апеляційну скаргу Веселова В.В. – Шпилєвої С.А. – відхилено, рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя від 21.09.2007 року залишено без змін.

У судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення згідно статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 27.11.2008 року.

З огляду на викладене, керуючись, ст. 82-84 Господарського процесуального Кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Копилова О.Ю.