ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.01.08

Справа № 17/29-08.

За
позовом:           1) Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1;

2)
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

до
відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про
визнання дійсним договору купівлі-продажу

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від позивачів: 1) не з'явився;

2) ОСОБА_4.

Від відповідача: не з'явився.

У засіданні брали участь: секретар
судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ
СПОРУ: позивач просить суд визнати дійсним Договір купівлі - продажу
нежитлового приміщення від 17.04.1998 р., укладений між Приватною фірмою
«ТЕОС», Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3та ОСОБА_1і Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2; визнати за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1право
власності на частку в спільному нерухомому майні в розмірі 633/1000 частин
об'єкту нерухомості - нежитлового приміщення-магазину, загальною площею 40,2
м2, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40, яка складається з  приміщення № 3 площею 20,0 кв.м. та ?
приміщення № 1 площею 5,45 кв.м., що разом складає 25,45 кв.м., а також за
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 право власності на частку в спільному
нерухомому майні в розмірі 367/1000 частин об'єкту нерухомості - нежитлового
приміщення-магазину, загальною площею 40,2 м2, розташованого за адресою: м.
Суми, вул. Баумана, 40, яка складається з
приміщення № 2 площею 9,3 кв.м. та ? приміщення № 1 площею 5,45 кв.м.,
що разом складає 14,75 кв.м

Відповідач
в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними в ній матеріалами. В письмовому відзиві проти
задоволення позовних вимог не заперечував.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника другого позивача,
дослідивши наявні докази, суд встановив:

17.04.1998
р. між ПФ «ТЕОС» ,ФОП ОСОБА_3., з одного боку, та ФОП ОСОБА_1. і ФОП ОСОБА_2 .
був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, згідно з умовами
якого 1-м позивачем було придбано у власність 627/1000 частин нежитлового
приміщення - торгівельного павільйону, розташованого за адресою: м. Суми, вул.
Баумана, 40. Придбана частка складається з приміщення № 3 площею 19,5 кв.м., ?
приміщення № 1 площею 5,7 кв.м. і має загальні площу 25,2 кв.м: 2-м позивачем,
в свою чергу, - 373/1000 частин нежитлового приміщення - торгівельного
павільйону, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40. Придбана
частка складається з приміщення № 2 площею 9,3 кв.м., ? приміщення № 1 площею
5,7 кв.м. і має загальні площу 15 кв.м.

Позивачі
прийняли у власність нерухоме майно: нежитлове приміщення - торгівельний
павільйон, який розташований в м. Суми, по вул. Баумана під № 40, загальною
площею 40,2 кв.м., що складається з приміщення № 1 площею 11,4 кв.м.,
приміщення № 2 площею 9,3 кв.м та приміщення № 3 площею 19,5 кв.м. згідно Акту
приймання - передачі майна від 17.04.1998 р., який міститься в матеріалах
справи.

Відповідно
до ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності у набувача майна
за договором виникає з моменту передання речі.

Таким
чином, суд дійшов до висновку про те, що у позивачів виникло право власності на
визначену кожному з них Договором купівлі - продажу нежитлового приміщення від
17.04.1998 р. частину нежитлового приміщення - торгівельного павільйону,
розташованого за адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40, а саме у 1-го позивача
виникло право власності на приміщення № 3 площею 19,5 кв.м. та ? приміщення № 1
площею 5,7 кв.м., що разом складає 25,2 кв.м. або 627/1000 частин від загальної
площі нежитлового приміщення - торгівельного павільйону, розташованого за
адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40, а у 2-го позивача виникло право власності
на приміщення № 2 площею 9,3 кв.м. та ? приміщення № 1 площею 5,7 кв.м., що
разом складає 15 кв.м. або 373/1000 частини від загальної площі нежитлового
приміщення - торгівельного павільйону, розташованого за адресою: м. Суми, вул.
Баумана, 40.

Після
виготовлення КП «Сумське міське БТІ» технічного паспорту від 03.01.2008 р.
з'ясувалося, що площа деяких приміщень торгового павільйону, розташованого за
адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40, що був придбаний позивачами, відрізняється
від площі, зазначеної в самому договорі. Так, фактично площа приміщення № 3
складає 20,0 кв.м., замість 19,5 кв.м., як було зазначено у договорі, а площа
приміщення № 1 складає 10,9 кв.м. замість 11,4 кв.м., як було зазначено у
договорі.

Таким
чином, з урахуванням зазначених коригувань, слід дійти висновку, що у 1-го
Позивача виникло право власності приміщення № 3 площею 20,0 кв.м. та ?
приміщення № 1 площею 5,45 кв.м., що разом складає 25,45 кв.м. або 633/1000
частин від загальної площі нежитлового приміщення - торгівельного павільйону,
розташованого за адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40.

В
свою чергу, з урахуванням даних технічного паспорту, у 2-го Позивача виникло
право власності на приміщення № 2 площею 9,3 кв.м. та ? приміщення № 1 площею
5,45 кв.м., що разом складає 14,75 кв.м. або 367/1000 частини від загальної
площі нежитлового приміщення - торгівельного павільйону, розташованого за
адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40.

З
01 липня 2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до ст. 4 Закону
України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень», право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній
реєстрації.

Відповідно
до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» підставою для реєстрації речових прав на нерухоме майно є
нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу майна. Крім того, ст. 657
Цивільного кодексу України, який набув чинності з 01.01.2004 р., для договорів
купівлі - продажу нерухомого майна було встановлено обов'язкову нотаріальну
форму.

Маючи
намір привести укладений раніше між сторонами
Договір купівлі - продажу нежитлового приміщення від 17.04.1998 р.,
Позивачі звернулися до продавців з листами від 18.04.2005 р. та 20.05.2005 р.,
в яких вимагали від останніх вчинити дії, спрямовані на нотаріальне посвідчення
укладеного договору. Але листами від 10.05.2005 р. та 11.06.2005 р.
Відповідач  відмовився від вчинення таких
дій.

Як
зазначалося вище, відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», право власності на нерухоме
майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно
до ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей належать
земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці (а саме -
нерозривно пов'язані із землею), переміщення яких є неможливим без їх знецінення
та зміни їх цільового призначення.

Відповідно
до Висновку спеціаліста-будівельника № 33 від 12.12.2007 р., нежитлова будівля,
розташована за адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40, пов'язана із землею
фундаментами колон та стрічковими фундаментами, а прийняті (і затверджені
Управлінням архітектури та містобудування м. Суми) конструктивні рішення при
будівництві цієї нежитлової будівлі виключають можливість її перенесення на
інше місце без виконання руйнівних робіт і як наслідок - її знецінення і зміни
функціонального призначення.

Таким
чином, суд дійшов висновку, що придбане Позивачами нежитлове приміщення -
торгівельний павільйон, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40 є
об'єктом нерухомості, а отже права на нього підлягають обов'язковій державній
реєстрації.

Але
Відповідач своєю відмовою від нотаріального посвідчення зробив неможливим
проведення такої реєстрації.

Відповідно
до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Тобто, оскільки Договір купівлі - продажу нежитлового
приміщення від 17.04.1998 р. був укладений під час дії Цивільного кодексу УРСР,
відповідно до ст. 128 цього нормативно-правового акту Позивачі набули права
власності на нежитлове приміщення - торгівельний павільйон, розташоване за
адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40.

Відповідно
до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона
здійснює відповідно до закону за власною волею, незалежно від волі інших осіб.

В
свою чергу, відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать право
володіння, користування на розпорядження своїм майном.

Відповідно
до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Підстави
набуття права власності визначені вимогами ст. 328 ЦК України, якою
передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені
законом, зокрема із правочинів, а право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Однак,
Позивачі не можуть в повній мірі скористатися своїм правом власності на
зазначений об'єкт нерухомості, адже Відповідач відмовляється від вчинення дій,
спрямований на набуття Позивачами таких прав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч. 2 вказаної
статті ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів
визначено визнання права.

Відповідно
до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав власності на нерухоме майно
є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно.

При
цьому, ч. 1 ст. 392  ЦК України
визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно
до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо всіх
істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як
зазначалося вище, сторонами було укладено Договір купівлі - продажу нежитлового
приміщення від 17.04.1998 р. Цей договір був підписаний всіма його сторонами.
Позивачами були сплачені грошові кошти за придбане майно, після чого сторонами
Договору був складений Акт приймання-передачі майна від 17.04.1998 р. Тому, суд
дійшов висновку, що відбулося фактичне виконання укладеного Договору купівлі -
продажу нежитлового приміщення від 17.04.1998 р., але Продавець ухиляється від
його нотаріального посвідчення, про що свідчать його листи від 10.05.2005 р. та
11.06.2005 р. А отже існують всі підстави для визнання договору дійсним.

Таким
чином, права та інтереси Позивачів, пов'язані із захистом їх права власності на
нерухоме майно - нежитлове приміщення-магазин, розташований за адресою: м.
Суми, вул. Баумана, 40 можуть бути захищені судом шляхом визнання права
власності Позивачів на вказане нерухоме майно у відповідних частинах,
визначених за кожним з Позивачів Договором купівлі - продажу нежитлового
приміщення від 17.04.1998 р. та з урахуванням даних технічного паспорту на
нежитлове приміщення від 03.01.08 р.

Пунктом
2.1. Договору встановлено, що вартість відчужуваних об'єктів за домовленістю
сторін становить 459 119 грн. 00 коп.

Згідно
п. 2.2. за домовленістю сторін позивач вносить 2 119 грн. 00 коп. до підписання
актів прийому-передачі об'єктів, а решту грошей в сумі 457 000 грн. 00 коп.
позивач зобов'язувався внести на рахунок відповідача в термін до 31.01.2008 р.

Відповідно
до п. 3.1. Договору передача об'єктів здійснюється відповідачем позивачу в
трьохденний термін після отримання коштів в сумі 2 119 грн. 00 коп. на свій
рахунок.

Зі
змісту п. 3.2. договору вбачається, що передача об'єктів відповідачем і
прийняття їх позивачем посвідчується актами прийому-передачі, який підписується
сторонами.

В
матеріалах справи міститься платіжне доручення №1 від 22.10.2007 р. на суму 2
119 грн. 00 коп., що свідчить про те, що позивач сплатив відповідачу частину
вартості нерухомого майна на виконання п. 3.1. договору.

Нерухоме
майно було передано позивачу згідно актів прийому-передачі приміщень від
01.11.2007 р., які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно
до частини 1 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором
або законом.

Відповідно
до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із частиною 1 статті 328 право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до частини 2 вказаної статті право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, Позивач набув права
власності на зазначене вище нежитлове приміщення правомірно на підставі
договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2007 р., укладеного між
позивачем та відповідачем.

З метою реалізації права власності на
придбане майно позивач звернувся до відповідача з пропозицією нотаріально посвідчити
укладений договір, що підтверджується листами №49 від 31.10.2007 р. та №50 від
08.11.2007 р., але відповідач від нотаріального оформлення укладеного між ним
договору купівлі продажу нерухомого майна від 17.10.2007 р. ухиляється до цього
часу.

Відповідно
до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або
часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне
нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно
до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно
зі ст. 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За
таких обставин, вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, у зв'язку з
чим договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.10.2007 р., укладений між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5. і ТОВ «Ворожбянське», суд визнає дійсними.

Статтею
319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно
статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із
способів захисту цивільних прав та інтересів є
визнання права.

Згідно
статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а
також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким
чином, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивачів є обгрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню, а тому необхідно визнати дійсним договір
купівлі-продажу від “17" квітня 1998 року укладений з Відповідачем;
визнати за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1(м. АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1) право власності на частку в спільному нерухомому майні в розмірі
633/1000 частин об'єкту нерухомості - нежитлового приміщення-магазину,
загальною площею 40,2 м2, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40,
яка складається з  приміщення № 3 площею
20,0 кв.м. та ? приміщення № 1 площею 5,45 кв.м., що разом складає 25,45 кв.м.;
визнати за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (м. АДРЕСА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_2) право власності на частку в спільному нерухомому майні в розмірі
367/1000 частин об'єкту нерухомості - нежитлового приміщення-магазину,
загальною площею 40,2 м2, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40,
яка складається з  приміщення № 2 площею
9,3 кв.м. та ? приміщення № 1 площею 5,45 кв.м., що разом складає 14,75 кв.м

Згідно
ст. ст. 44, 49 ГПК України держмито та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу покладаються на позивачів.

Керуючись
ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.   Визнати дійсним Договір купівлі - продажу
нежитлового приміщення від 17.04.1998 р., укладений між Приватною фірмою
«ТЕОС», Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3та ОСОБА_1і Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2.

3.   Визнати за Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1(м. АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на частку в
спільному нерухомому майні в розмірі 633/1000 частин об'єкту нерухомості -
нежитлового приміщення-магазину, загальною площею 40,2 м2, розташованого за
адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40, яка складається з  приміщення № 3 площею 20,0 кв.м. та ?
приміщення № 1 площею 5,45 кв.м., що разом складає 25,45 кв.м., згідно
технічного паспорту.

4.
Визнати за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (м. АДРЕСА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_2) право власності на частку в спільному нерухомому майні в розмірі
367/1000 частин об'єкту нерухомості - нежитлового приміщення-магазину,
загальною площею 40,2 м2, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Баумана, 40,
яка складається з  приміщення № 2 площею
9,3 кв.м. та ? приміщення № 1 площею 5,45 кв.м., що разом складає 14,75 кв.м.,
згідно технічного паспорту.

Суддя
О.В.
КОВАЛЕНКО