ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 р.

№ 37/303

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайн –М"

на рішення           господарського суду міста Києва від 13.07.2007р.

та на постанову          Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2007р.

у справі                                                  № 37/303

господарського суду                              міста Києва

за позовом                                                  Товариства з обмеженою відповідальністю

"Луцький завод "Прогрес"

до відповідачів:                                        1) Міністерства оборони України

2) Товариства з обмеженою

відповідальністю "Лайн-М"

про          визнання договору недійсним

за участю представників:

позивача –          Сторожук Ю.В., Парицької Н.О.

відповідачів -                                         1) Шеремета О.В.

2) Вдовіної Л.М.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцький завод "Прогрес" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайн-М" про визнання недійсним договору від 26.05.2006 року №20/05-06, укладеного між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони –"Укроборонбуд" Мельник В"ячеслав Леонідович та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайн-М" в особі директора Хімчак Тетяни Яківни на спільне будівництво (реконструкцію) об"єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.07.2007 року (суддя Кондратова І.Д.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2007 року (судді: Зеленін В.О., Рєпін Л.О., Синиця О.Ф.), позов задоволено повністю, визнано недійсним договір від 26 травня 2006 року №20/05-06, укладений між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони –"Укроборонбуд" Мельник В"ячеслав Леонідович та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайн-М" в особі директора Хімчак Тетяни Яківни на спільне будівництво (реконструкцію) об"єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін; стягнуто з ТОВ "Лайн-М" та Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький завод "Прогрес" судові витрати.

В касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Лайн-М" просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, судами встановлено, що 26.05.2006 р. між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони –“Укроборонбуд” Мельник В’ячеслав Леонідович та Товариством з обмеженою відповідальністю “Лайн-М” в особі директора Хімчак Тетяни Яківни укладено договір № 20/05-06 на спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін.

Предметом цього договору визначено проектування та будівництво об’єктів цивільного призначення з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, підземним паркінгом та інженерними мережами на будівельному майданчику, що знаходиться на території військового містечка №1 Міністерства оборони України за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Наримська, буд.96-К.

Пунктом 2.4 зазначеного договору передбачено, що пайовим внеском ТОВ “Лайн -М” будуть його витрати на проектування та реконструкцію об’єкту.

Згідно п.2.5 договору ТОВ “Лайн -М” зобов’язувалося здійснити забудову 80% площі об’єкту відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту.

28.07.2006 року за результатами проведеного конкурсного відбору найкращої пропозиції між ТОВ “Луцький завод “Прогрес” та Міністерством оборони України в особі директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України Ісаєнко Д.В., що діяв на підставі наказу Міністерства оборони України від 28 грудня 2005 року №72, укладено договір №227/ДБ-15СПЗ про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників).

Посилаючись на те, що договір №20/05.06 від 26.05.2006 року укладений між ТОВ “Луцький завод “Прогрес” та Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони –“Укроборонбуд” Мельник В’ячеслав Леонідович є недійсним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з висновками якого погодилась апеляційна інстанція, виходив з того, що вищевказаний договір на спільне будівництво (реконструкцію) об‘єктів житлово-цивільного призначення між ТОВ “Лайн –М” та Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони –“Укроборонбуд” Мельник В.Л., укладений останнім без належних повноважень.

При цьому суд першої інстанції зазначив у рішенні, що в довіреності, на підставі якої діяв Мельник В.Л., вказано, що він вправі укладати угоди від імені Міністерства оборони України на підставі рішення цього міністерства та за погодженням директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України. В той же час рішення Міністерства оборони України про укладення спірного договору та погодження його з директором Департаменту будівництва Міністерства оборони України відповідач №1 суду не надавалось.

При вирішенні спору у апеляційному провадженні, апеляційний господарський суд послався на ч.1 ст.241ЦК України та погодився з висновками місцевого господарського суду щодо укладення спірного договору представником Міністерства оборони України з перевищенням повноважень.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна, оскільки вони не в повній мірі відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п’ятою, та шостою ст.203 ЦК України.

Посилаючись на п.9 Роз’яснень Президії Вищого господарського суду України від 12.03.1999року №02-5/11 (зі змінами та доповненнями) “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійними”, позивач зазначав, що угода укладена представником відповідача №1 без належних повноважень на її укладення.

Разом з тим, звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав та, оспорюючи угоду з зазначених підстав, позивач не вказав, які саме права “ТОВ “Луцький завод “Прогрес”, який не є стороною у спірному договорі, порушені при його укладенні.

При вирішенні спору місцевий та апеляційний господарські суди не врахували зазначені обставини.

У касаційній скарзі та під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій відповідач №2 стверджував про те, що спірний договір ним частково виконаний та схвалений Міністерством оборони України , яке не оспорює його дійсність.

Крім того, посилання на відсутність в матеріалах справи рішення тендерного комітету є безпідставним, оскільки чинним законодавством не передбачено знаходження його у особи, яка перемогла у тендері.

Ці доводи відповідача також не були належно перевірені судами.

Отже, неправильні висновки судів щодо характеру спірних правовідносин, неповне з’ясування ними суттєвих обставин справи та помилки у застосуванні норм матеріального права є підставою до скасування рішення та постанови у справі.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства і тому підлягають до скасування , а справа –передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду належить врахувати наведене, повно та всебічно з’ясувати всі суттєві обставини справи, встановити дійсні права та обов’язки сторін, надати належну оцінку зібраним доказам та постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайн –М" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2007р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2007р. у справі №37/303 скасувати.

Справу передати на новий розгляд господарському суду м.Києва в іншому складі суддів.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

С.С. Самусенко

Доповідач –суддя Мележик Н.І.