ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2008 р.

№
30/415

Вищий
господарський суд  України у складі
колегії суддів:

головуючий
суддя

Першиков
Є.В.

судді

Данилова
Т.Б.

Ходаківська
І.П.

розглянув

касаційні
скарги

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Гермес" Державного підприємства
"Центр ринкових інформаційних
технологій та маркетингу"

на

ухвалу
від 02.11.2007   господарського суду м.
Києва

у
справі

№ 30/415
господарського суду м. Києва

за
позовом

Відкритого
акціонерного товариства "Український науково-дослідний інститут  швейної промисловості"

до

1)
Відкритого акціонерного товариства "Київська універсальна біржа" 2)
Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство
"Укрспецсервіс" 3) Приватного підприємця ОСОБА_1 4) ДП "Центр
ринкових інформаційних технологій та маркетингу" 5)  ТОВ "Гермес"

про

Визнання
біржових торгів та договору недійсними

За
участю представників сторін:

від
позивача -Білан О.М., за довіреністю;

від
відповідача -Кучеревська Л.М., за довіреністю ДП "Центр ринкових
інформаційних технологій та маркетингу"

Малишев Б.В., за довіреністю ДП
"Центр ринкових інформаційних технологій та маркетингу"

ВСТАНОВИВ:

Відкрите
акціонерне товариство "Український науково-дослідний інститут  швейної промисловості" звернулося до
господарського суду м. Києва з позовом до 1) Відкритого акціонерного товариства
„Київська універсальна біржа”, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю
„Спеціалізоване підприємство „Укрспецсервіс”, 3) Приватного підприємця ОСОБА_1,
4) Державного підприємства „Центр ринкових інформаційних технологій та
маркетингу”, 5) Товариства з обмеженою відповідальністю „Гермес” про визнання
недійсними біржових торгів ВАТ „Київська універсальна біржа” від 14.03.2006 р.
по продажу нежилої будівлі загальною площею 226,1 кв. м, розташованої за
адресою: м. Київ, вул. Любченка Панаса, 15 (літера Б); визнання недійсним
договору купівлі-продажу на біржових торгах від 14.03.2006 р., укладений між
ТОВ „СП „Укрспецсервіс”, що діяв на підставі договору - доручення в інтересах
ДП „Центр ринкових інформаційних технологій та маркетингу”, та ПП ОСОБА_1, що
діяв на підставі договору-доручення в інтересах ТОВ „Гермес”.

31.10.2007
р. позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову у справі №
30/415.

Ухвалою
господарського суду м. Києва від 02.11.2007 р. заяву ВАТ „Український
науково-дослідний інститут швейної промисловості” про забезпечення позову
задоволено: накладено арешт на нежилу будівлю площею 226,10 кв.м, яка
розташована в м. Києві по вул. Любченка Панаса, 15 (літера Б);

-          заборонено Державному підприємству
„Центр ринкових інформаційних технологій та маркетингу” вчинення будь-яких дій
щодо відчуження нежилої будівлі площею 226,10 кв. м, яка розташована в м. Києві
по вул. Любченка Панаса, 15 (літера Б), а також укладення договорів
(правочинів) на управління вказаною будівлею, її оренди (найму), як повністю
так і окремих її частин, та будь-яких інших договорів (правочинів), які
передбачають виникнення прав у інших осіб щодо вказаної будівлі;

-          заборонено Товариству з обмеженою
відповідальністю „Гермес”  вчинення
будь-яких дій щодо відчуження нежилої будівлі площею 226,10 кв. м, яка
розташована в м. Києві по вул. Любченка Панаса, 15 (літера Б), а також
укладення договорів (правочинів) на управління вказаною будівлею, її оренди
(найму), як повністю так і окремих її частин, та будь-яких інших договорів
(правочинів), які передбачають виникнення прав у інших осіб щодо вказаної
будівлі.

Не
погоджуючись з ухвалою господарського суду м. Києва від 02.11.2007р., ТОВ
"Гермес" та ДП "Центр ринкових інформаційних  технологій та маркетингу" звернулись до
Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просять суд
скасувати ухвалу про   забезпечення
позову господарського суду м. Києва від 02.11.2007 р. Касаційні скарги
мотивовані неповним з'ясуванням обставин справи та порушенням норм
процесуального права.

Розглянувши
матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених
фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини
щодо вжиття заходів забезпечення позову при вирішенні даного спору, регулюються
ст.ст. 66-68 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно
до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його
заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до
забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

З
матеріалів справи вбачається, що ВАТ „Український науково-дослідний інститут
швейної промисловості” обґрунтовує свою заяву про забезпечення позову тим, що
торги, проведені ВАТ „Київська універсальна біржа” 14.03.2006., та укладення
Договору купівлі-продажу були здійснені з порушенням вимог чинного
законодавства та порушують права та законні інтереси позивача.

Окрім
того, позивач зазначає, що ДП „Центр ринкових інформаційних технологій та
маркетингу” та ТОВ „Гермес” намагаються будь-яким способом передати спірне
майно третім особам.

Позивач
вважає, що у випадку невжиття заходів до забезпечення позову, існує реальна
небезпека відчуження відповідачами спірної будівлі площею 226,10 кв. м, яка
розташована в м. Києві по вул. Любченка Панаса, 15 (літера Б), що потягне за
собою неможливість отримання позивачем вказаної будівлі у власність у
встановленому законодавством порядку та реалізації інвестиційного проекту на
земельній ділянці площею 0,13 га за цією ж адресою.

Суд
першої інстанції встановив, що вищевказані доводи позивача є обгрунтованими, а
отже наявні обставини, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання
рішення господарського суду.

Згідно
з роз'ясненням Вищого арбітражного суду України від 23.08.1994 р. № 02-5/611
„Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову”
умовою  застосування  заходів
до  забезпечення  позову
є достатньо обгрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові

суми,
цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент

пред'явлення
позову до нього, може зникнути, зменшитись за

кількістю
або  погіршитись  за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно
до приписів ст. 67 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладанням
арешту на майно або  грошові  суми,
що  належать

відповідачеві;
забороною відповідачеві вчиняти певні дії.

З
огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано дійшов
висновку про наявність достатніх підстав для вжиття таких заходів  забезпечення позову як накладання арешту на
спірну нежилу будівлю та  заборона  відповідачам 4, 5  вчиняти будь-які дії щодо відчуження нежилої
будівлі.

Таким
чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана  ухвала господарського суду відповідає вимогам
процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно
до  ст.ст. 85, 111-5 Господарського
процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою сторін
оголошена  вступна та резолютивна частини
постанови.

Керуючись, ст.ст. 111-5,  111-9, 111-7, 111-11 Господарського
процесуального кодексу України,   Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні
скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гермес" та Державного
підприємства "Центр ринкових інформаційних
технологій та маркетингу" залишити без задоволення.

Ухвалу
від 02.11.2007 р. господарського суду м. Києва у справі № 30/415    залишити без змін.

Головуючий    суддя
Є. Першиков

Судді                                                                                              Т.
Данилова

І.  Ходаківська