Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2008 р. Справа № 45/406-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Грибця В.А. (дов. № 1284/08 від 29.10.07р.)

відповідача - Марченко Н.М. (дов. № 870 від 03.01.08р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування", м. Харків (вх. № 3715 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 28.11.07р. по справі № 45/406-07

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" в особі структурного підрозділу трипільської ТЕС, м. Українка, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування", м. Харків

про стягнення 21787,50 грн., -

встановила:

У жовтні 2007 року Відкрите акціонерне товариство "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" в особі структурного підрозділу трипільської ТЕС (м. Українка, Київська область) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" (м. Харків) про стягнення пені за Договором поставки № 4 від 19.04.2007 року в розмірі 5250,00 грн., пені за Договором зобов'язання № 9 від 06.04.2007 року в розмірі 787,50 грн., суму зобов'язання за Договором № 9 від 06.04.2007 року в розмірі 15750 грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 06 квітня 2007 р. між сторонами був укладений Договір зобов'язання № 9, за яким відповідач був зобов'язаний поставити позивачу запчастини до млинового вентилятора МВ 160/850 та укласти Договір на постачання. 19 квітня 2007 року між сторонами був укладений Договір поставки, відповідно до якого відповідач зобов'язався поставити, а позивач прийняти та оплатити запасні частини: робочі колеса ліві в кількості 3 штук до млинового вентилятора МВ-160/850 на суму 105000 грн. Позивач платіжним дорученням № 1401 від 05.06.2007 року перерахував відповідачу кошти в розмірі 52200,00 грн., проте свої зобов'язання щодо поставки у встановлені строки відповідач не виконав. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму судових витрат по справі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.11.07р. по справі № 45/406-07 (суддя Калініченко Н.В.) позовні вимоги задоволені та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" на користь Відкритого акціонерного товариства Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" в особі структурного підрозділу Трипільської теплової електростанції суму зобов'язання за Договором № 9 від 06.04.2007 р. у розмірі 15750,00 грн., суму пені за Договором поставки № 4 від 19.04.2007 р. у розмірі 5250,00 грн., суму пені за Договором зобов'язання № 9 від 06.04.2007 р. у розмірі 787,50 грн., суму держмита у розмірі 218,00 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з рішенням господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить дане рішення скасувати.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану.

Заслухавши уповноважених представників позивача та відповідача, які підтримали свої позиції у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем 19 квітня 2007 року укладено Договір поставки за № 4, відповідно до п. 1.1 якого відповідач зобов'язався поставити позивачу продукцію, а саме запасні частини робочі колеса ліві в кількості 3 штуки до млинового вентилятора МВ-160/850 на загальну суму 105000,00 грн., а позивач відповідно до п.1.2 даного Договору зобов'язався прийняти та оплатити вищезазначену продукцію.

Відповідно до п. 3.2 Договору поставки № 4 від 19.04.2007 р. позивач повинен здійснити попередню оплату за продукцію в розмірі 50 %, а відповідач відповідно до п. 3.3 згідно протоколу розбіжностей від 10.05.2007р. до вищезазначеного Договору зобов'язався поставити продукцію не пізніше 30 днів від дати попередньої оплати.

Із матеріалів справи також вбачається, що 06 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено Договір зобов'язання № 9.

Пунктом 4.1. Договору № 9 передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання прийнятих на себе зобов'язань, а саме не поставки або недопоставки продукції, відповідач в триденний термін перераховує на розрахунковий рахунок позивача зобов'язання в сумі 15750,00 грн.

На виконання умов Договору поставки № 4 від 19.04.2007р. позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 52200,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 1401 від 05.06.2007р.

Проте в порушення положень даного Договору відповідач продукцію в строки, передбачені Договором № 4 від 19.04.2007р. позивачу не поставив.

Враховуючи те, що відповідач не виконав належним чином своїх обов'язків відповідно до Договору поставки № 4 від 19.04.2007р. та Договору зобов'язання № 9 від 06.04.2007р., ВАТ "ДЕК "Центренерго" в особі структурного підрозділу Трипільської ТЕС звернулось до господарського суду Харківської області з даним позовом.

Приймаючи оскаржене рішення господарський суд визначився, що оскільки відповідач належним чином свої зобов'язання за спірними Договорами не виконав, тому з урахуванням ст. 526 Цивільного кодексу України, в силу положень якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми зобов'язання у розмірі 15750,00 грн. за Договором № 9 від 06.04.2007р. є обґрунтованими, доведеними документально матеріалами справи, а тому такими, що підлягають задоволенню.

В обґрунтування вимог по стягненню з відповідача суми пені за Договором поставки № 4 від 19.04.2007р. в розмірі 5250,00 грн. позивач посилається на те, що відповідно до п. 5.2. Договору поставки № 4 від 19.04.2007р. у випадку не постачання або не повного постачання продукції в термін 30 днів після попередньої оплати (пункт 3.3 Договору) постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленої продукції за кожний день прострочення, але не більше 5 % від вартості не поставленої продукції.

Господарський суд, перевіривши правомірність нарахування пені за Договором поставки № 4 від 19.04.2007р. в розмірі 5250,00 грн., визначився, що вона відповідає наданому розрахунку та є обґрунтованою, а тому вимога про її стягнення з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню.

Окрім того, пунктом 4.2 Договору № 9 від 06.04.2007р. сторонами у справі обумовлено, що за порушення п. 4.1 відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від суми Договору за кожний день прострочення, але не більш ніж 5% від суми Договору.

Приймаючи до уваги те, що відповідач прийняті на себе зобов'язання не виконав, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми пені за Договором № 9 від 06.04.2007р. в розмірі 787,50 грн. також відповідають вимогам Договору, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Але з такими висновками господарського суду не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми зобов'язання у розмірі 15750,00 грн. за Договором № 9 від 06.04.2007р. та суми пені за цим Договором в розмірі 787,50 грн., зазначеним вище вимогам не відповідає, оскільки суд при його прийнятті не взяв до уваги обставини, суттєві для розгляду цього спору, що призвело до винесення неправомірного рішення в цій частині.

Так, у відповідності з п. 4.1. Договору зобов'язання № 9 від 06.04.2007р. у випадку невиконання або неналежного виконання прийнятих на себе зобов'язань, а саме не поставки або недопоставки продукції, відповідач в триденний термін на розрахунковий рахунок позивача перераховує зобов'язання у сумі 15750, 00 грн.

Колегія суддів визначає, що цим пунктом договору № 9 сторони чітко обумовили межі відповідальності за невиконання або неналежне виконання відповідачем зобов'язання, а саме лише у разі не поставки або недопоставки продукції відповідач сплачує суму зобов'язання у вказаному розмірі. В даному випадку мова не йде про несвоєчасну поставку продукції або таку, що здійснена з простроченням.

Разом з цим, аналіз умов договору зобов'язання № 9 від 06.04.2007р. свідчить про те, що в ньому відсутні положення щодо строку виконання даного зобов'язання, а саме не конкретизовано з якого моменту дане зобов'язання повинно виконуватись. Не визначений умовами цього Договору і момент виникнення у відповідача відповідальності у вигляді сплати пені за цим договором.

Окрім того, в Договорі зобов'язання № 9 від 06.04.2007р. відсутні будь-які посилання на конкретні умови Договору поставки № 4 від 19.04.07р., в порушення умов якого відповідачем дійсно було здійснено поставку продукції з простроченням, про що відповідач не заперечує.

Враховуючи те, що позивачем не доведено факту не поставки відповідачем продукції або її недопоставки за Договором № 9 від 06.04.2007р. і такі доказі в матеріалах справи відсутні, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати суми зобов'язання у розмірі 15750,00 грн. за Договором № 9 від 06.04.2007р. та цивільно-правової відповідальності у вигляді сплати пені за цим Договором в розмірі 787,50 грн.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми зобов'язання у розмірі 15750,00 грн. та пені в розмірі 787,50 грн. за Договором № 9 від 06.04.2007р. є необґрунтованим та таким, що не може бути залишеним в силі, в зв'язку з чим оскаржене рішення підлягає скасуванню, а в позові в цій частині повинно бути відмовлено. В іншій частині рішення суду відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, а тому залишається без змін.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

На думку колегії суддів, позивач матеріально не обґрунтував та не довів правомірність своїх позовних вимог в частині застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати суми зобов'язання у розмірі 15750,00 грн. за Договором № 9 від 06.04.2007р. та цивільно-правової відповідальності у вигляді сплати пені за цим Договором в розмірі 787,50 грн. належними та допустимими доказами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що господарським судом Харківської області при прийнятті оскарженого рішення від 28.11.07 р. по справі № 45/406-07 було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду у повній мірі не відповідають обставинам справи, у зв’язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а вказане рішення - частковому скасуванню.

Задовольняючи частково вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати з державного мита по апеляційній скарзі пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування", м. Харків задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.11.07 р. по справі № 45/406-07 в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми зобов'язання у розмірі 15750,00 грн. за Договором № 9 від 06.04.2007р., пені в розмірі 787,50 грн. та 116,00 грн. держмита скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду залишити без змін.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" в особі структурного підрозділу трипільської ТЕС (08720, Київська область, м. Українка, вул. Промислова, 1, р/р 0003 в Промінвестбанку м. Українка, МФО 321262, код 00131334) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод енергетичного машинобудування" (61105, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 188-А, р/р 2792 у філії ВАТ "Укрексімбанк" м. Харкова, МФО 351618, код 29150615) 82,69 грн. держмита по апеляційній скарзі.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Демченко В.О.

Судді Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.