ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.08 Справа № 20/583/07

Суддя

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Праймерз”, м.Запоріжжя

до Орендного підприємства “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Промстройсервіс”, м.Запоріжжя

про встановлення права власності та спонукання відповідача провести державну реєстрацію права власності

Представники сторін:

Від позивача –Левченко М.П. (директор);

Від відповідача –Кірнос Є.С. (дов. №7553 від 03.09.2007р.);

Від третьої особи –Гришунов А.В. (дов.№02/07 від 28.09.2007р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про встановлення права власності на об'єкт нерухомості –склад-модуль, який знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Теплична,27, та спонукання ОП “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”провести державну реєстрацію права власності.

Ухвалою господарського суду від 12.11.2007р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/583/07, судове засідання призначено на 19.12.2007р. Ухвалою суду від 19.12.2007р. в порядку ст.27 ГПК України до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –ТОВ “Промстройсервіс”, розгляд справи відкладено на 08.01.2008р.

За згодою сторін та третьої особи 08.01.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, з урахуванням доповнення до позовної заяви, яке в порядку ст.22 ГПК України прийняте судом до розгляду, просить на підставі ст.ст. 328, 329 334, 392, глави 24 ЦК України, ст.30 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” позов задовольнити, визнати за позивачем право власності на об’єкт нерухомості –склад-модуль, який знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Теплична, 27, спонукати відповідача провести державну реєстрацію об’єкту нерухомості –складу - модулю. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. 22.01.2007р. між позивачем та ТОВ “Промстройсервіс” було укладено договір №01 купівлі-продажу єдиного майнового комплексу на загальну суму 234013,43 грн., в тому числі складу модулю. Договір 22.01.2007р. був посвідчений приватним нотаріусом. Майно було передано за актом прийому-передачі від 22.01.2007р. Розташування складу-модулю за адресою: м.Запоріжжя, вул.Теплична,27, підтверджується інвентарною справою, який позначений на плані літерою Д. 18.10.2007р. позивач звернувся до відповідача з проханням провести державну реєстрацію об’єкту нерухомості –складу-модулю. Рішенням державного реєстратора відмовлено в проведенні реєстрації та мотивовано тим, що Тимчасове положення, яким керується реєстратор, не передбачає можливість проведення державної реєстрації у випадку, коли склад-модуль відсутній за даними технічної інвентаризації. Оскільки дії відповідача порушують права та охоронювані законом інтереси, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його права власності та спонукання відповідача провести державну реєстрацію об’єкту нерухомості.

Відповідач позов не визнав. Пояснив, що ОП ЗМБТІ здійснює свою діяльність на підставі Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” та Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003р. №6/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003р. за №66/7387 (із змінами та доповненнями). Цими нормативними документами, передбачено, що ОП ЗМБТІ здійснює державну реєстрацію права власності на об’єкти нерухомого майна (п.1.3 Тимчасового положення). Цивільний кодекс України (ст.392) передбачає, що власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. ОП ЗМБТІ не оспорює і не визнає право власності позивача, і не є належним відповідачем по позовній вимозі про визнання права власності на об’єкт нерухомого майна. Стосовно позовної вимоги про зобов’язання зареєструвати право власності пояснив, що за адресою: м. Запоріжжя, вул.Теплична, 27 склад-модуль відсутній.

Третя особа –ТОВ “Промстройсервіс” по суті спору пояснила наступне. В свій час третя особа придбала основні засоби за адресою: м.Запоріжжя, вул..Теплична, 27, в тому числі склад-модуль (літера Д на плані). У зв’язку з тим, що продавець не мав на руках форми виконаних робіт з монтажу вказаного складу, продаж відбувся не комплектом, а окремими складовими частинами: металоконструкції, колони та інше. Згідно з атом від 28.09.2007р. вказані матеріали були на підприємстві списані, а натомість взятий на облік склад-модуль –один комплект. Третя особа також не мала можливості отримати акти виконаних робіт на монтаж складу-модулю. Третя особа зазначила, що спірний склад-модуль є об’єктом нерухомості, оскільки змонтований спеціалізованим Будівельним управлінням з дотриманням всіх будівельних норм і правил на капітальному фундаменті, який також відповідає будівельним вимогам. Згідно з інвентарною справою третя особа дійсно не зареєструвала право власності на об’єкт нерухомості, хоча в свій час продавцем цей об’єкт вводився до складу основних засобів, про що свідчить літера Д на плані. Вважає, що право власності на об’єкт нерухомості –склад-модуль перейшло до покупця –ТОВ “Праймерз”.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

22.01.2007р. між ТОВ “Промстройсервіс” (Продавець, третя особа) та ТОВ “Праймерз” (Покупець, позивач) було укладено договір №01 купівлі-продажу Єдиного майнового комплексу, відповідно до умов цього договору продавець зобов’язався передати у власність покупця єдиний майновий комплекс (сукупні валові активи), які знаходяться за адресою: м.Запоріжжя, буд.27, згідно з переліком, який є невід’ємною частиною цього договору. Договір посвідчений приватним нотаріусом.

Згідно з переліком об’єктів, які передаються (основні засоби), що викладений у Додатку №1 до договору, об’єктом купівлі-продажу був також комплект “Склад-модуль” (позиція 4).

18.10.2007р. ТОВ “Праймерз” листом №49 звернулося до ОП ЗМБТІ з приводу державної реєстрації та видачу витягу про реєстрацію на нерухоме майно – склад-модуль на підставі договору купівлі-продажу №01 від 22.01.2007р.

Рішенням від 05.11.2007р. державний реєстратор відмовив в реєстрації права власності, зазначивши, що за даними інвентарної справи право власності на комплект “Склад-модуль” в ОП ЗМБТІ не було зареєстровано за продавцем за договором, за даними технічної інвентаризації на земельній ділянці за адресою: м.Запоріжжя, вул..Теплична,27, комплект склад-модуль відсутній, тому реєстратору неможливо встановити, що майно комплект “Склад-модуль” є об’єктом нерухомості.

Проаналізувавши законодавство, оцінивши докази, суд вважає вимоги позивача про визнання права власності такими, що не підлягають задоволенню на наступних підставах.

Приписами ст.13 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб’єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб’єкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 316, 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Згідно з ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 1 п/п. 1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 6/5 від 28.01.2003р.(з послідуючими змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003 р. за № 66/7387, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно з п.1 п/п. 1.7 Тимчасового положення, реєстр прав власності на нерухоме майно є інформаційною системою, яка містить відомості про зареєстровані права власності, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, правовстановлювальні документи, на підставі яких здійснено реєстрацію прав власності

Відповідно до ст. 19 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” і Додатку №1 до п. 2.1 Тимчасового положення встановлено перелік документів, що підтверджують право власності та повинні бути надати державному реєстратору для реєстрації виникнення, існування та припинення прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи ці положення, а також норми статті 392 ЦК України, відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його.

Позивач пред’явив позов про визнання права власності до Орендного підприємства “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”, у своєму доповненні до позовної заяви і в судовому засіданні підтвердив, що саме ця юридична особа повинна відповідати за позовом про визнання права власності, саме вона оспорює право власності і не визнає його, про що свідчить відповідь на звернення позивача. При цьому, позивач у доповненні до позовної заяви зазначив, що він керуючись п.п 1.12 Тимчасового положення та ст.30 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” звернувся до суду з оскарженням бездіяльності державного реєстратора. Однак, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач оскаржує не відмову (бездіяльність) реєстратора, а заявляє до відповідача позовні вимоги.

Відповідно до ст.21 ГПК України відповідачами є підприємства та організації, яким пред’явлено позовну вимогу.

Статтею 24 ГПК України передбачено право господарського суду, який до прийняття рішення встановив, що позов поданий не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем за згодою позивача. Однак, на запитання суду позивач підтвердив, що належним відповідачем про визнання права власності є Орендне підприємство “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”.

На підставі викладеного, суд вважає, що Орендне підприємство “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації” не є належним відповідачем по справі щодо вимоги про визнання права власності, оскільки не має ніякого відношення до спірного майна. Відповідач фактично і в рішенні від 05.11.2007р. (вих. №1406), на яке посилається позивач, не оспорює право власності позивача, не посилається на свої права щодо цього майна, а відтак, не може бути належним відповідачем за цією позовною вимогою. Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності з підстав, які заявлені до ОП ЗМБТІ, задоволенню не підлягають. У зв’язку з цим суд не бере до уваги посилання позивача та третьої особи на інші норми права та письмові докази, зокрема, щодо укладеного договору купівлі-продажу спірного об’єкта.

Позивач не позбавлений права заявити позов про визнання права власності до належного відповідача.

Позивачем також заявлені позовні вимоги про спонукання Орендного підприємства “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації” провести державну реєстрацію об’єкту нерухомості –склад-модуль, який знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Теплична,27.

01 вересня 2005р. набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України. Згідно з п.1 ст.3 цього Кодексу справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Державну реєстрацію права власності згідно п.1.3 “Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно” здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. Вказане свідчить, що БТІ на основі законодавства делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов’язаних із здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, БТІ в розумінні п.7 ст.3 КАС України є суб’єктом владних повноважень.

Згідно з п. 13 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України, Закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Кодексом діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Отже, починаючи з 01.09.2005р., Господарський процесуальний кодекс України, який є Законом України, діє у частині, що не суперечить КАС України, тобто, відповідно до Господарського процесуального кодексу України не можуть подаватися позови та розглядатися справи адміністративної юрисдикції - спори фізичних чи юридичних осіб.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень та зобов’язання відповідача –суб’єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

На підставі викладеного, провадження у справі №20/583/07 в частині вимог про спонукання Орендного підприємства “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації” провести державну реєстрацію об’єкту нерухомості –складу-модулю, який знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Теплична,27, підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки спір в цій частині не підлягає вирішенню в господарських судах України. При цьому позивач не позбавлений можливості пред’явити ці вимоги в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне на підставі ст.49 ГПК України судові витрати в частині вимог про визнання права власності покласти на позивача. У частині вимог до відповідача про спонукання провести державну реєстрацію права власності видати довідку про повернення із державного бюджету сплачених 85 грн. державного мита, так як спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. ст.49, 82-85, п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог про визнати права власності відмовити.

Провадження у справі в частині вимог про спонукання Орендного підприємства “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації” провести державну реєстрацію об’єкту нерухомості припинити.

Видати довідку Товариству з обмеженою відповідальністю “Праймерз” () на повернення із державного бюджету суми 85 грн. державного мита.

Суддя                                          Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 14.02. 2008р.