Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2008 р. Справа № 6/249-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шевель О.В., судді Бухан А.І. , Демченко В.О.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Бабенка І.К. (голова)

розглянувши в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вхідний № 3751С/3-9) на ухвалу господарського суду Сумської області від 29 жовтня 2007 року у справі № 6/249-07

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі Сумської області, смт. Недригайлів

до Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Вільшана", с. Вільшана, Недригайлівський район, Сумська область

про стягнення 8 782,02 грн.

встановила:

28 серпня 2007 року позивач –Управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі, звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача 8 782,02 грн. боргу, який виник внаслідок несплати останнім страхових внесків, при поданні позову позивач керувався нормами Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 29 жовтня 2007 року у справі №6/249-07 (суддя Гордієнко М.І.) провадження припинено. Ухвалу мотивовано тим, що з урахуванням вимог ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, п. 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, поданий позивачем позов підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач з зазначеною ухвалою господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, а справу передати на новий розгляд господарського суду Сумської області.

В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, а також у поясненнях за вх.№375 від 21.01.2008р., позивач зазначає, що, в спірних правовідносинах Управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі не здійснювало владних управлінських функцій, тому вважає, що даний спір є господарським, а не адміністративним. Крім того, посилається на те, що Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-ІV не передбачає можливості звернення органів Фонду до адміністративного суду з позовами про стягнення недоїмки, на його думку, діюче законодавство не встановлює випадків, в яких юридична особа може бути відповідачем у адміністративному суді за адміністративним позовом органу Пенсійного фонду.

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу, а також його повноважний представник у судовому засіданні оскаржувану ухвалу вважають законною, обґрунтованою, винесеною у відповідності до вимог чинного законодавства та матеріалів справи, у зв‘язку з чим просять залишити її без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення. Свою позицію обґрунтовують тим, що згідно з пунктом 1.1. Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом президента України від 01.03.2001 року №121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов‘язкового державного пенсійного страхування. У відповідності до статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є суб‘єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тому даний спір підлягає вирішенню в адміністративному порядку у відповідності до норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду його апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення за №3816234 від 25.12.2007р.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши у судовому засіданні повноважного представника відповідача , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувшись до господарського суду з позовом по даній справі з посиланням на відповідні норми, а саме: Закони України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, „Про пенсійне забезпечення”, інструкції, постанови та Господарського процесуального кодексу України, просив стягнути з відповідача на свою користь 8 782,02 грн. боргу, який виник внаслідок несплати останнім страхових внесків.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 1 березня 2001 року № 121/2001, Пенсійний фонд України (далі –ПФУ) є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Управління Пенсійного фонду, згідно з п. 1.1. Положення про управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою Правління ПФУ № 8-2 від 30.04.2002 року, є органами Фонду підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів фонду, які здійснюють владні управлінські функції.

За змістом п. 1 ч. 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, зокрема, на виконання делегованих повноважень.

Пункт 4 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в п. 7 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України: це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Матеріали справи свідчать, що позивач, звертаючись до суду із даним позовом про стягнення заборгованості з відповідача, яка утворилась внаслідок несплати останнім страхових внесків в строки, визначені ст. 20 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, діяв як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і як суб'єкт владних повноважень, тобто спір не пов’язаний із здійсненням господарської діяльності сторін.

Згідно зі статтею 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають у господарських правовідносинах, крім спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів.

Пунктами 1, 4 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадку встановлених законом.

Отже, зазначена справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, правомірно послався на те, що з урахуванням вимог статті 1 Господарського процесуального кодексу України, п. 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, поданий позивачем позов підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, та обґрунтовано припинив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, а висновки суду узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів вважає посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в спірних правовідносинах управління Пенсійного фонду України не здійснювало владних управлінських функцій, та з урахуванням вимог ст. 106 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, ч. 3 статті 105, ч. 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, Пенсійний фонд не має повноважень на звернення до адміністративного суду та не може бути позивачем в справах про стягнення внесків, помилковим та таким, що до уваги не береться, оскільки дані твердження зводяться до довільного тлумаченнях норм чинного законодавства на свою користь та не узгоджуються з приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

До того ж в рекомендаціях Президії Вищого господарського суду України “Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам” від 27.06.2007р. № 04-5/120 зазначено, що Управління у прийнятті рішення про стягнення простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків діють як органи державної влади у здійсненні ними владних управлінських функцій і, відповідно, як суб’єкти владних повноважень.

Разом з тим, ч. 1 ст. 2., статті 6, стаття 17, ч. 2, 4 статті 50, п. 5 ч. 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України надають Пенсійному фонду право на звернення до адміністративного суду в якості позивача з вимогою про стягнення з відповідача боргу, який виник внаслідок несплати (невиконання встановленого Законодавством України обов'язку) останнім страхових внесків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду про припинення провадження у справі винесена судом на підставі норм діючого законодавства, вона не порушує права та охоронювані законом інтереси сторін у справі, крім того, не позбавляє позивача права на звернення до компетентного суду за встановленою законом територіальною та предметною підсудністю за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим, підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Недригайлівському районі у апеляційного господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 29 жовтня 2007 року у справі №6/249-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Шевель О.В.

суддя Бухан А.І.

суддя Демченко В.О.