ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2008 р.

№
15/259-07(49/122-06)

Вищий
господарський суд України у складі: суддя
Селіваненко В.П.-головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Коробенко Г.П.

розглянув
касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Луганськ    (далі -СПД ОСОБА_1)

на
рішення господарського
суду Харківської області від 12.07.2007 та

постанову
Харківського
апеляційного господарського суду від 15.10.2007

зі
справи № 15/259-07

за
позовом  СПД ОСОБА_1

до суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_2, с. Вільшани Дергачівського району Харківської області         (далі -СПД ОСОБА_2)

про стягнення 74 303,68 грн.

Судове засідання
проведено за участю представників сторін:

СПД ОСОБА_1 -не з'яв.,

СПД ОСОБА_2 -ОСОБА_3

За результатами розгляду
касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

СПД ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської
області з позовом про стягнення з СПД ОСОБА_2 збитків, заподіяних псуванням
товару під час його перевезення автомобільним транспортом.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 12.07.2007 (колегія суддів у складі: суддя Лаврова Л.С.
-головуючий, судді
Хотинець П.В., Білоусова Я.О.), залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного господарського суду від 15.10.2007 (колегія суддів у
складі : суддя Могилєвкін Ю.О. -головуючий, судді Пушай В.І., Плужник О.В.),
позов задоволено частково: з СПД ОСОБА_2 на користь СПД ОСОБА_1 стягнуто  25 286, 05 грн. Судові рішення мотивовано
необхідністю стягнення збитків за пошкодження вантажу в розмірі фактичної
шкоди.

У
касаційній скарзі до Вищого господарського суду України СПД       ОСОБА_1 просить скасувати зазначені
рішення та постанову господарських судів з даного спору в частині відмови у
задоволенні стягнення                               49 017, 63 грн. та прийняти
рішення про задоволення позову в цій частині, посилаючись неповне з'ясування
господарськими судами обставин, що мають значення для правильного вирішення
спору та порушення норм матеріального та
процесуального права, зокрема, статті 314 Господарського кодексу України
(далі -ГК України), 924 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) та
відповідних приписів Закону  України “Про
автомобільний транспорт”.

У
відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає про правильність та
обґрунтованість висновків попередніх судових інстанцій та просить залишити
оскаржувані рішення без змін, а касаційну скаргу -без задоволення.

Учасників
судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі -ГПК України) належним чином повідомлено
про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши
повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права,
заслухавши пояснення представника відповідача, Вищий господарський суд України
дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з
огляду на таке.

Судовими інстанціями у
справі встановлено, що:

- на
виконання договору про надання послуг з транспортної експедиції від 18.01.2005,
укладеного товариством з обмеженою відповідальністю “Проктер енд Гембл Україна”
та дочірнім підприємством “Кюне і Нагель”, останнім за договором від 20.05.2005
№ 20-7689-505-189/190 було доручено СПД ОСОБА_1 виконання зобов'язання з перевезення
вантажу (побутова хімія) автомобільним транспортом за маршрутом: м.
Новомосковськ Тульської області Російської Федерації -м. Київ;

-
20.05.2005 СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_2 укладено договір № 2 (далі - Договір),
відповідно до  умов якого відповідач
забезпечує доставку вантажу автотранспортом за вказаним маршрутом, а позивач
оплачує надані послуги з перевезення; умовами цього договору передбачено повну
матеріальну відповідальність перевізника за втрату або пошкодження вантажу під
час його перевезення;

-
20.05.2005 СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 2 до Договору,
якою узгодили специфічні умови перевезень продукції фірми “Проктер енд Гембл”;

-
20.05.2005 на виконання Договору СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_2 уклали
договір-замовлення № 2, умовами якого, зокрема, передбачено, що: перевізник зобов'язувався
забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення до
моменту передачі в пункті призначення, а в разі часткової або повної втрати,
псування, нестачі, пошкодження вантажу з його вини -повністю відшкодовувати
експедиторові понесені збитки рівні сумі, зазначеній у видатковій накладній;
перевізник несе  повну матеріальну
відповідальність за втрату або пошкодження вантажу під час його перевезення;

-
згідно з накладною від 22.05.2005  №
80317180 (т.1,а.с. 55-56)  вартість
відвантаженого вантажу (побутової хімії вагою 19 162 кг) становила                 336 313, 28 російських рублів
-  60 741, 51 грн. (за курсом НБУ);

- в
інвойсі від 22.05.2005 № 90112569 вартість вказаного вантажу зазначена в
розмірі 14 713, 60 дол. США (т.1, а.с. 90-91), тобто                                      74 303,
68 грн. (за курсом НБУ);

-
внаслідок загоряння корпусу причепу автомобіля, яке сталося 24.05.2005 поблизу
м. Калуги з  причин “запалювання автогуми
на одному з коліс причепа внаслідок розриву покришки та тертя металевої частини
колеса об поверхню покриття дороги”, більша частина вантажу згоріла, а частково
збережений товар зазнав закопчення продуктами горіння;

-
відповідно до претензії дочірнього підприємства “Кюне і Нагель” № 34/05-СР, що
надійшла на адресу позивача 29.06.2005, сума завданих знищенням та псуванням
товару збитків становить 74 303,68 грн.; розмір цих збитків позивач відшкодував
дочірньому підприємству “Кюне і Нагель” у повному обсязі;

-
15.07.2005 позивач направив відповідачеві претензію № 9 з вимогою компенсувати
зазначені збитки в сумі 74 303,68 грн., яку СПД ОСОБА_2 визнав у листі від
12.09.2005;

-
12.09.2005 сторони у справі підписали акт зарахування зустрічних вимог на
відшкодування збитків, що є предметом даного спору, в сумі               8 575 грн.;

-
згідно з висновком від 31.05.2005 № 26 експертизи, проведеної на замовлення ТОВ
“Проктер енд Гембл” Калузькою торгово-промисловою палатою Російської Федерації,
вартість вантажу після пожежі (426 коробів) складає 149 336,42 російських
рублів (26 880,56 грн. за курсом НБУ);

-
зазначений залишок вантажу було повернуто вантажовідправникові -

ТОВ
“Проктер енд Гембл -Новомосковськ”, про що о 09 год. 01 хв. 01.06.2005 складено
акт приймання вантажу,  яке проводилося з
00 год. 30 хв. до 02.00 хв. цього ж дня;

- у
цьому акті не зазначено: стан тари і упаковки на момент огляду продукції, зміст
зовнішнього маркування тари, умови зберігання продукції на складі одержувача до
складання акта; компетентність осіб, які його підписали,  з питань визначення якості товару, зокрема,
що вони є відповідними фахівцями за освітою або практичною роботою;

-
враховуючи: зарахування сторонами  у
справі зустрічних вимог у сумі
8 575 грн.; вартість продукції повернутої вантажовідправникові -ТОВ
“Проктер енд Гембл -Новомосковськ” у сумі 26 880, 56 грн.(згідно з експертним
висновком від 31.05.2005 № 26 Калузької торгово-промислової палати Російської
Федерації), - сума завданих позивачеві збитків становить 25 286, 05 грн.;

-
позивач не пропустив строк позовної давності звернення до суду з даним позовом;

-
позивач просить стягнути з відповідача збитки в сумі 74 303, 68 грн. у зв'язку
з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, яке, на думку позивача,
призвело до повної втрати вантажу та враховуючи, що загальна вартість товару
згідно з інвойсом від 22.05.2005 № 90112569 становила 14 713, 60 дол. США (74
303, 68 грн. за курсом НБУ).

Причиною
виникнення даного спору стало питання про наявність у відповідача обов'язку
відшкодувати позивачеві вартість втраченого вантажу в сумі 74 303,68 грн.

Відповідно
до статті 920 ЦК України в разі порушення зобов'язань, що випливають із
договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Згідно
з Законом України “Про правонаступництво України”  Україна як правонаступник СРСР з 01.08.1986
року є учасницею Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення
вантажів (далі -Конвенція).

У
статті 1 Конвенції визначено, що остання застосовуються до будь-якого договору
дорожнього перевезення вантажів за плату за допомогою автомобілів, коли вказані
у договорі місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для
здавання вантажу, знаходяться на території двох різних держав, із яких
принаймні одна є учасницею Конвенції. Застосування Конвенції не залежить від
місця проживання та національності сторін, що укладають договір. Отже, положення
цієї Конвенції поширюються на спірні правовідносини.

Відповідно
до частини другої статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу,
пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Вказана
норма кореспондується з приписом частини третьої статті 314 ГК України, яким
встановлено, що: за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник
відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу,
який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі
суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до
перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо
не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Водночас
статтею 17 Конвенції передбачено, що транспортер несе відповідальність за повну
або часткову втрату вантажу або за його пошкодження, що сталося у проміжок часу
між прийняттям вантажу до перевезення та його здаванням, а також за
прострочення доставки.

За
приписом статті 23 Конвенції коли, згідно з положеннями цієї Конвенції,
транспортер зобов'язаний відшкодувати шкоду, викликану повною або частковою
втратою вантажу, розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається на
підставі вартості вантажу у місці та під час прийняття його до перевезення. Вартість
вантажу визначається на підставі біржового котирування або, за відсутності
такого, на підставі поточної ринкової вартості, або ж, за відсутності й однієї
і другої, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду та якості

У
випадку пошкодження вантажу
транспортер повинен сплатити суму, що відповідає знеціненню вантажу, яка
обчислюється з прийняттям за основу вартості вантажу у відповідності з
положеннями пунктів 1, 2 та 4 статті 23 (стаття 25 Конвенції).

З
огляду на викладене попередні судові інстанції встановивши, що: вартість
вантажу у місці та під час його прийняття до перевезення відповідачем
визначена  накладною від 22.05.2005  № 80317180
(а.с. 55-56); вартість залишку непошкодженого вантажу зазначена в
експертному висновку від 31.05.2005 № 26 Калузької торгово-промислової палати
Російської Федерації; у справі відсутні докази щодо забезпечення умов
зберігання продукції на складі одержувача до складання акта приймання від
01.06.2005; в зазначеному акті приймання відсутні відмітки щодо стану тари та
упаковки на момент огляду продукції, змісту зовнішнього маркування тари, умов
зберігання продукції на складі одержувача до складання акта та компетентності
осіб, які його підписали,  з питань
визначення якості товару, - дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з
відповідача збитків у сумі, вказаній в оскаржуваному рішенні.

Доводи
касаційної скарги про те, що господарськими судами не надано оцінки пунктам 15
та 16 додаткової угоди № 2 до Договору спростовується текстом постанови
апеляційного господарського суду зі справи, в якій, зокрема, зазначено, що
20.05.2005 СПД ОСОБА_1 та
СПД ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 2 до зазначеного Договору, якою
узгодили специфічні умови перевезень продукції фірми “Проктер енд Гембл”, а
також вказано, що в акті приймання від 01.06.2005 не зазначено стан тари і
упаковки на момент огляду продукції, зміст зовнішнього маркування тари та ін.

Посилання
скаржника на невирішення господарськими судами питання про судові витрати
спростовується змістом наказу від 22.02.2007, виданого на виконання рішення
господарського суду Харківської області від 14.12.2006 з даної справи (т.1,
а.с.169).

Інші
доводи касаційної скарги не заперечують висновків, покладених в основу
оскаржуваних судових рішень.

Разом
з тим, згідно зі статтею 84 ГПК України рішення господарського суду складається
із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому, зокрема,
резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову
в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог.

У
резолютивній частині рішення господарського суду Харківської області від
12.07.2007 з даної справи зазначено, що позов задоволено частково, але не
вказано про відмову в задоволенні решти позовних вимог. Апеляційною інстанцією
цю помилку місцевого господарського суду не виправлено. Тому Вищий
господарський суд України вважає за необхідне судові рішення змінити належним
чином.

Керуючись
статтями  1119 - 11111
ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.
Рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2007 та постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 15.10.2007 зі справи №
15/259-07 змінити, доповнивши резолютивну частину зазначеного рішення абзацом
такого змісту:

"У
решті позовних вимог відмовити".

2.
Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя             І. Бенедисюк

Суддя
Г. Коробенко