СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

20 лютого 2008 року

Справа № 2-24/14042-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Черткової І.В.,

Гонтаря В.І.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Некрасов Олексій Юрійович, довіреність №3337/71 від 04.06.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.) від 20.12.2008 року у справі № 2-24/14042-2007

за позовом загальнобудівельного тресту "Цивільбуд" (вул. Кримських партизан, 2-б,Сімферополь,95013)

до          Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а,Алушта,98500)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Загальнобудівельний трест "Цивільбуд" звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим №/0 від 05.03.2007 року, №/1 від 10.04.2007 року, №/2 від 27.06.2007 року, №/3 від 12.09.2007 року про донарахування податку на прибуток в сумі 37934,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 18685,60 грн., а також №/0 від 05.03.2007 року, №/1 від 10.04.2007 року, №/2 від 27.06.2007 року, №/3 від 12.09.2007 року про донарахування податку на додану вартість в сумі 667,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 333,50 грн.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.) від 20.12.2007 року у справі №2-24/14042-2007А позов задоволено частково. Визнані нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим №/0 від 05.03.2007 року, №/1 від 10.04.2007 року, №/2 від 27.06.2007 року, №/3 від 12.09.2007 року у частині донарахування податку на прибуток в сумі 34974,59 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 17205,90 грн., а також №/0 від 05.03.2007 року, №/1 від 10.04.2007 року, №/2 від 27.06.2007 року, №/3 від 12.09.2007 року у частині донарахування податку на додану вартість в сумі 342,27 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 171,08 грн. В решті у позові відмовлено.

У частині задоволення позовних вимог постанова суду мотивована тим, що правомірно було віднесено до складу валових витрат філії загальнобудівельного тресту "Цивільбуд" –Пересувної механізованої колони №6 –витрати, пов’язані з веденням господарської діяльності юридичної особи в цілому, а також тим, що податковим органом не були доведені факти порушень позивачем податкового законодавства.

Не погодившись з постановою господарського суду першої інстанції, Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення спору були порушені вимоги норм матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 19.02.2008 року у зв’язку з зайнятістю в іншому процесі у складі колегії було замінено суддю Горошко Н.П. на суддю Гонтаря В.І.

У судовому засіданні 19.02.2008 року представник податкової інспекції підтримав вимоги апеляційної скарги, представник позивача у судове засідання не з’явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 20.02.2008 року.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державною податковою інспекцією у місті Алушті Автономної Республіки Крим у період з 30.01.2007 року до 14.02.2007 року було проведено виїзну планову перевірку Пересувної механізованої колони №6 загальнобудівельного тресту "Цивільбуд" з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства з а період з 01.04.2004 року до 31.12.2006 року. По результатах перевірки був складений акт №269/23/19013867 від 23.02.2007 року.

На підставі акту перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення №/0 від 05.03.2007 про донарахування податку на прибуток та застосування штрафних санкцій у сумі 56619,6грн. та №0 від 05.03.2007 про донарахування податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій у сумі 1000,5грн. (аркуші справи 9, 13).

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку начальнику Державної податкової інспекції в місті Алушта, в Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим та Державної податкової адміністрації України, однак скарги залишені без задоволення, а рішення - без змін. По результатах адміністративного оскарження прийняті нові податкові повідомлення-рішення №/1 від 10.04.2007, №/2 від 27.06.2007, №/3 від 12.09.2007 та №/1 від 10.04.2007, №/2 від 27.06.2007, №/3 від 12.09.2007.

Всі прийняті податковим органом повідомлення-рішення оскаржувались позивачем у судовому порядку.

Оскільки відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. А відповідачем в апеляційній скарзі наведені вимоги щодо скасування постанови суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог, тому судова колегія вважає можливим переглянути постанову суду у зазначеній частині.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника податкової інспекції, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Пересувна механізована колона №6 зареєстрована як структурний підрозділ загальнобудівельного тресту "Цивільбуд" виконавчим комітетом Алуштинської міської ради 23.10.1992, перереєстровано 11.11.2002 рішенням виконкому Алуштинської міської ради № 68, взята на податковий облік 10.07.1998 у Державній податковій інспекції в місті Алушта за №8-П.

Як вбачається з акту перевірки, у ході перевірки встановлено, що загальнобудівельний трест "Цивільбуд" є головним підприємством та окремим платником податків, та щоквартально виставляє авізо витрати головного підприємства, які Пересувна механізована колона №6 включає до складу своїх валових витрат, тоді як розрахункові, платіжні та інші документи виписані на головне підприємство.

Згідно з підпунктом. 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Державна податкова інспекція в місті Алушта вважає, що Пересувною механізованою колоною №6 неправомірно віднесено до складу валових витрат витрати головного підприємства –позивача, оскільки авізо не є документом, який може підтвердити витрати.

Перевіркою встановлено завищення валових витрат за 1 півріччя 2004 року в сумі 15224,37 грн., і 9 місяців 2004 року в сумі 25148,85 грн., за 2004 рік - в сумі 35187,51 грн., за 1 півріччя 2005 року в сумі 521,09 грн., за 9 місяців 2005 року в сумі 27039,51 грн., за 2005 рік в сумі 60554,00 грн., за 1 кв. 2006 року в сумі 12076,04 грн., за 1 півріччя 2006 року в сумі 33404,01 грн.

Тому згідно наданому розрахунку відповідачем донараховано Пересувній механізованій колоні №6 32286,75 грн. податку на прибуток (25%) та 15862 грн. штрафних санкцій (аркуш справи 112).

Доводи відповідача судова колегія до уваги не приймає у зв'язку з наступним.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, реалізацією продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Пересувною механізованою колоною №6 у 2004-2006 роках до складу валових витрат віднесена сума 129145,52 грн., яка підтверджена авізо, які надані йому позивачем (аркуші справи 83-87).

Авізо - письмове повідомлення, що надсилає один контрагент іншому про зміни в стані взаємних розрахунків, про переказ грошей, надіслання товарів тощо; містить порядковий номер, дату, назву виконаної операції, суму коштів, розрахункові рахунки і дані сторін (контрагентів - платника та одержувача тощо).

З наведеного тлумачення випливає, що авізо відповідає ознакам первинного документа бухгалтерського обліку за наступним.

Згідно з визначенням термінів статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 зазначеного Закону встановлено, що первинні документи мають мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У пункті 2.1. чинного Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Мінфіном України 24.05.1995 №88, міститься ширше визначення терміну "первинні документи." Це - письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Авізо і є таким розпорядженням.

Така ж позиція викладена у листі Державної податкової адміністрації України №6995/6/15-0316 від 27.06.2006, згідно з яким якщо філією здійснені витрати на ведення господарської діяльності юридичної особи в цілому, то такі витрати відносяться до складу валових витрат філії відповідно до пп. 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону.

При цьому у головного підприємства витрати, здійснені філією, обліковуються, але не призводять до повторного збільшення валових витрат в цілому по юридичній особі.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача про визнання нечинними податковим повідомлень-рішень №/0 від 05.03.2007, №/1 від 10.04.2007, №/2 від 27.06.2007, №/3 від 12.09.2007 у частині донарахування податку на прибуток у сумі 32286,75 грн. та 15862,00 грн. штрафних санкцій підлягають задоволенню.

Крім того, 01.08.2005 між Пересувною механізованою колоною №6 загальнобудівельного тресту "Цивільбуд" та фізичною особою - Аджиєвим А.І. був укладений договір оренди вантажного автомобілю (аркуш справи 82).

Податковими повідомленнями-рішеннями Державної податкової інспекції в місті Алушта донараховано 1512,25 грн. податку на прибуток та 756,10 грн. штрафних санкцій у зв'язку з тим, що Пересувна механізована колона №6 включила до складу валових витрат вартість дизельного пального, яке витрачене при експлуатації орендованого автомобілю у загальній сумі 6049,13 грн., у тому числі 1711,37 грн. у 3 кварталі 2005 року (610л.), 4337,76 грн. - у 4 кварталі 2005 року (1600 л.).

Як вбачається зі зведеної відомості витрат паливно-мастильних матеріалів по Пересувній механізованій колоні №6 за вересень 2005 року дизельне пальне у кількості 610 л. було використане на автомобіль з іншим номером, ніж вказаний у договорі оренди (аркуш справи 109).

Яким чином в акті перевірки розрахована вартість 610 л. дизельного пального - 1711,37 грн. та 342,27 грн. податку на додану вартість, усього 2053,64 грн., встановити неможливо.

Відповідно до зведеної відомості загальна вартість 2400 л. використаного дизельного пального становить 7500 грн., тобто вартість одного літру - 3,125 грн., 610 л. - 1906,25 грн.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів того, що Пересувною механізованою колоною №6 включено у 3 кварталі 2005 року до складу валових витрат суму 1711,37 грн. як вартість пального, що використане при експлуатації орендованого автомобілю, в акті перевірки не наведено.

Тому судова колегія вважає цей факт недоведеним, а тому донарахування 427,84 грн. податку на прибуток та застосування 213,90 грн. штрафних санкцій за вказаних підстав необґрунтовано, у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях донарахований податок на прибуток у сумі 2260,00 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 1130,00 грн. за порушення пункту 6.1 статті 6 Закону № 283, оскільки Пересувною механізованою колоною №6 завищено скориговані валові витрати за 1 кв. 2004 року в сумі 9040 грн.

Згідно акту попередньої комплексної документальної перевірки № 20/23-2-8/19013867 від 28.02.2005 скориговані валові витрати 1 кв. 2004 року склали 351060,00 грн., а підприємством перенесена сума в розмірі 360100 тис. грн. Уточнюючи розрахунки до Державній податковій інспекції в місті Алушта за період, що перевірений, не надані.

Тобто відповідач вважає, що на підставі акту комплексної документальної перевірки № 2023-2-819013867 від 28.02.2005 Пересувна механізована колона №6 повинна була подати уточнюючі розрахунки до декларації з податку на прибуток.

Таким чином, відповідач вважає, що валові витрати за 1 півріччя 2004 року завищені на 9040 грн., за 9 місяців 2004 року - на суму 9040 грн., за 2004 рік - на 9040 грн.

Зазначені доводи відповідача судова колегія до уваги не приймає у зв'язку з наступним.

Згідно пункту 6.1 статті 6 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” якщо платник податку з числа резидентів протягом звітного періоду має від'ємне значення об'єкта оподаткування, дозволяється віднесення таких балансових збитків на майбутні податкові періоди протягом п'яти податкових років, що наступають за роком виникнення такого збитку, та відповідне зменшення об'єкта оподаткування майбутніх податкових періодів протягом цих п'яти років.

Чим саме Пересувною механізованою колоною №6 порушено вказану норму закону, відповідач не довів.

Крім того, згідно наказу Державної податкової адміністрації України №143 „Про затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та порядку її складання” від 29.03.2003, включення до декларації доходів та витрат, які не враховано в минулих звітних періодах та виявлених контролюючим органом, а також подання при цьому уточнюючих декларацій не передбачено.

У разі виявлення помилок, у тому числі не врахованих у минулих звітних періодах при обчисленні валових доходів та валових витрат, такі доходи та витрати враховуються в рядках 02.2 та 05.2 декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженої наказом № 143.

Водночас відповідно до пункту 17.2 статті 17 Закону № 2181 платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний:

- надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі 5% такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

- або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний базовий період , збільшену на суму штрафу у розмірі 5% такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного терміну подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

У разі самостійного донарахування суми податкових зобов'язань адміністративні штрафи не накладаються.

Під час проведення перевірок платників податків при виявленні заниження оподатковуваного прибутку суму податкового зобов'язання платника визначає контролюючий орган.

За результатами перевірки складається акт перевірки, який є підставою для визначення суми податку, не врахованої в обчисленні податкового зобов'язання минулих звітних періодів.

Таким чином, платник податку відображає лише доходи та витрати, які не враховані в минулих звітних періодах та виявлені самостійно в декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженій наказом № 143.

Порядком, затвердженим наказом №143, не передбачено враховувати доходи та витрати, які не враховано в минулих звітних періодах та виявлених контролюючим органом.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання нечинними податкових повідомлень-рішень №/0 від 05.03.2007, №/1 від 10.04.2007, №/2 від 27.06.2007, №/3 від 12.09.2007 у частині донарахування податку на прибуток у сумі 2260 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 1130 грн. підлягають задоволенню.

Також на підставі акту перевірки від 23.02.2007, відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення №/0 від 05.03.2007, яким йому донарахований податок на додану вартість у сумі 667 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 333,5 грн., усього 1000,5 грн. за порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” (аркуш справи 13).

За результатами оскарження були прийняті податкові повідомлення-рішення №/1 від 10.04.2007, №/2 від 27.06.2007, №/3 від 12.09.2007.

Згідно з актом, встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 342,27 грн. у вересні 2005 року, в сумі 325,33 грн. у грудні 2005 року, зменшене від'ємне значення податку на додану вартість у листопаді 2005 року в сумі 542,22 грн., оскільки неналежним чином оформлений договір оренди автомобіля не створює для сторін будь-яких юридичних наслідків, у тому числі і податковому обліку підприємства-орендаря.

Тому відповідач вважає, що Пересувна механізована колона №6 не мало права відображати у податковому обліку податковий кредит, пов'язаний з придбанням паливно-мастильних матеріалів та запасних частин, витрачених в зв'язку з експлуатацією орендованого у фізичної особи автомобіля.

Позивач просить вказані податкові повідомлення-рішення визнати нечинними, оскільки недійсність договору оренди не тягне за собою зміни бази оподаткування.

Згідно пункту 7.4.1 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Зведеною відомістю витрат на паливно-мастильні матеріали по Пересувній механізованій колоні №6 за вересень 2005 року підтверджено, що дизельне пальне у кількості 610 л. було використане на автомобіль з іншим номером, ніж вказаний у договорі оренди, а вартість пального, яке вказане у відомості, не співпадає з його вартістю, яка вказана в акті перевірки.

Тому судова колегія вважає, що донарахування податку на додану вартість у сумі 342,27 грн. за вересень 2005 року за підставами, які вказані в акті перевірки, а саме: що це податковий кредит, пов'язаний з придбанням паливно-мастильних матеріалів та запасних частин, витрачених в зв'язку з експлуатацією орендованого у фізичної особи автомобіля, а також застосування штрафних санкцій у сумі 171,08грн. неправомірно, вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає постанову суду першої інстанції такою, що прийнята відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.12.2008 року у справі № 2-24/14042-2007 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          І.В. Черткова

В.І. Гонтар