ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"21" січня 2008 р.

Справа № 17/371

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді С.В. Таран, розглянувши матеріали справи № 17/371

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Деріївський каменедробильний завод - 2", смт. Онуфріївка Онуфріївського району Кіровоградської області

до відповідача: відкритого акціонерного товариства "Деріївський каменедробильний завод", с. Деріївка Онуфріївського району Кіровоградської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгосппродукт", с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області

про визнання договору дійсним та про визнання права власності

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - керівник Арделян В.В., на підставі наказу №1 від 01.03.06 р.;

від позивача - Трефільєв О.М., довіреність б/н від 01.11.07р., представник;

від відповідача - Ульянов Р.А., довіреність б/н від 09.08.07 р., представник;

від третьої особи - Ульянов Р.А., довіреність б/н від 11.07.05 р., представник.

В судовому засіданні 21.11.2007 р. оголошувалась перерва до19.12.2007 р. та в судовому засіданні 19.12.2007 р.- до 14 год. 40 хв. 21.01.2008 р.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Деріївський каменедробильний завод - 2" подано позов до відкритого акціонерного товариства "Деріївський каменедробильний завод" про визнання договору купівлі-продажу причалу для погрузки щебеню без номера від 17.07.2006 р., укладеного між ВАТ "Деріївський каменедробильний комбінат" та ТОВ "Деріївський каменедробильний завод-2" дійсним, а також про визнання за ТОВ "Деріївський каменедробильний завод-2" права власності на причал для погрузки щебеню за договором купівлі-продажу від 17.07.2006 р.

Відповідач позов заперечив, посилаючись на те, що на даний час власником спірного майна на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24.07.2007 р. є ТОВ "Сільгосппродукт" (а.с.33-34).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (ТОВ "Сільгосппродукт") також просить в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що спірний об'єкт нерухомості належить йому на праві власності; на підтвердження чого надав витяг з державного реєстру правочинів від 24.07.2007 р. та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.07.2007 р.(а.с.40-41).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, господарський суд встановив наступне.

17.07.2006р. між відкритим акціонерним товариством „Деріївський каменедробильний завод" („продавець”) та товариством з обмеженою відповідальністю "Деріївський каменедробильний завод-2" („покупець”) було укладено договір купівлі-продажу №1, за умовами якого продавець зобов’язується передати у власність покупця майнові активи - пристань для погрузки щебеню, а покупець прийняти і оплатити вказане приміщення за ціною 4715 грн. (а.с.7).

За своєю правовою природою даний договір є договором купівлі-продажу.

Відповідно до вимог статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Сторонами узгоджено форму та термін проведення розрахунків, а також порядок приймання-передачі об'єкту договору (пункти 5, 7 вказаного договору). Спірний договір нотаріально не посвідчений.

Позивач стверджує, що на виконання умов зазначеного договору ним було перераховано на рахунок відповідача суму в розмірі 7840 грн., яка включає вартість за придбаний за договором №1 від 17.07.2006 р. об'єкт. На підтвердження вказаної обставини позивачем подано платіжне доручення №2 від 17.07.2006 р., в рядку "призначення платежу" якого зазначено "за будівлі згідно угоди б/н від 17.07.2006р." (а.с.9).

Відповідач не заперечує факт отримання ним коштів в сумі 7840 грн., але при цьому звертає увагу суду на той факт, що зазначена сума була повернута ним згідно протоколу №5 від 14.06.2007 р. платіжним дорученням №1 від 27.05.2007 р. як отримана без достатніх правових підстав (а.с.35).

На вимогу суду відкритим акціонерним товариством „Деріївський каменедробильний завод" не подано оригіналу чи копії протоколу №5 від 14.06.2007р., не надано також обґрунтованих пояснень відносно правових підстав повернення коштів.

На підтвердження повного виконання сторонами договору його умов позивачем подано акт приймання-передачі пристані для погрузки щебеню від 17.07.2006 р. (а.с.8). В свою чергу відповідач пояснює, що вказаний акт приймання-передачі складений про людське око, фактична передача пристані не відбувалась, що дозволило в подальшому здійснити її відчуження ТОВ "Сільгосппродукт".

При вирішенні даного спору господарський суд виходить з наступного.

За змістом частини другої статті 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Також при визнанні договору дійсним суд повинен перевірити, чи підлягає виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Відповідно до вимог статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Позивач стверджує, що звертався до відповідача з вимогою №71 від 22.06.2007р. (а.с.10) про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу №1 від 17.07.2006р. Відповідач даний факт заперечує. На підтвердження направлення відповідачеві вказаної вимоги про нотаріальне посвідчення договору позивачем подано копію фіскального чеку від 22.06.2007р. (а.с.11), оригінал якого оглянуто в судовому засіданні 21.11.2007р.

Між тим вказаний документ не є належним доказом направлення відповідачеві та відповідно отримання останнім вимоги №71 від 22.06.2007 р., оскільки він свідчить про направлення поштової кореспонденції іншій особі, ніж ВАТ "Деріївський каменедробильний завод" та в інше місто України, ніж за місцем державної реєстрації відповідача чи за його місцезнаходженням, визначеним у договорі №1 від 17.07.2006 р.

Крім того, із змісту договору №1 від 17.07.2006 р. вбачається, що він не містить всіх істотних умов договору, притаманних договору купівлі-продажу.

Частиною першою статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Із тексту договору №1 від 17.07.2006 р. вбачається, що предметом вказаного договору є пристань для погрузки щебеню, при цьому місцезнаходження даного об'єкта або інші його ідентифікуючі ознаки не визначено.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які свідчать про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, а також те, що із змісту договору №1 від 17.07.2006 р. не вбачається досягнення сторонами згоди із всіх істотних умов, позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу від 17.07.2006 р. дійсним заявлені необгрунтованно і задоволенню не підлягають.

При цьому господарський суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи суд неодноразово звертав увагу позивача на викладення позовних вимог в цій частині з посиланням на договір купівлі-продажу б/н від 17.07.2006 р., в той час як в матеріалах справи міститься копія договору №1 від 17.07.2006 р. Проте позивач залишив вказане без реагування.

Враховуючи вимоги статті 219 Цивільного кодексу України, якою визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а також те, що в силу статей 215, 216 Цивільного кодексу України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за ТОВ "Деріївський каменедробильний завод -2" права власності на причал для погрузки щебеню, також відсутні.

Витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до вимог статті 49 Господарсько-процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно частини 3 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

До набрання рішенням законної сили воно може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя С.В. Таран