ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 9/335-15/422

24.01.08

За позовом Державного підприємства "Агенство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу"

до Державної акціонерної компанії "Хліб України"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача - СТОВ "Маяк", Черкаське ОДП ДАК "Хліб України"

про стягнення 14 828,19 грн.

Суддя Хоменко М.Г.

Представники:

від позивача - Кузьмінський О.О.

від відповідача - Насадюк І.В.

від третіх осіб - не з'явилися

У судовому засіданні оголошувались перерви з 15.10.2007 до 05.11.2007 та з 11.12.2007 до 24.01.2008 відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Державного підприємства "Агенство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" (далі - позивач) до Державної акціонерної компанії "Хліб України" (далі - відповідач) про стягнення боргу в сумі 14 828,19 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2006 у справі № 9/335 (суддя Шабунін С.В.) в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.05.2007 рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2006 у справі № 9/335 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Керівництвом суду новий розгляд справи доручено судді Хоменку М.Г.

Ухвалою від 14.06.2007 справу прийнято до свого провадження суддею Хоменком М.Г. та присвоєно номер 9/335-15/422.

Ухвалою від 06.08.2007 продовжено строк вирішення спору у справі та залучено до участі в справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача СТОВ "Маяк" та Черкаське ОДП ДАК "Хліб України".

Заявлений позов мотивований наступним. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2003 № 690 "Про утворення державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" між сторонами по справі був підписаний розподільчий баланс станом на 31.07.2003 та акт передачі-приймання дебіторської заборгованості до розподільчого балансу, за якими до позивача перейшло право вимоги до дебіторів відповідача за розрахунками з оплати матеріально-технічних ресурсів, поставлених відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.1997 № 977, в т.ч. право вимоги до СТОВ "Маяк" на суму 32 383,26 грн. Оскільки на момент передачі такої вимоги боржник СТОВ "Маяк", за твердженням позивача, частково розрахувався з Черкаським ОДП ДАК "Хліб України" на суму 14 828,19 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 529 від 29.12.2003, № 355 від 12.09.2003 та № 467 від 08.12.2003 (копії в матеріалах справи), передана вимога є недійсною і відповідач повинен нести відповідальність на підставі ст. 519 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти позовних вимог заперечує повністю з підстав, викладених у письмових поясненнях від 27.10.2006 № 12-1-09/2804 та від 25.06.2007. Зокрема, відповідач зазначає, що згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2003 № 690 відповідач повинен був забезпечити передачу позивачу непогашених за бюджетними позичками зобов’язань, тобто відповідач вказує, що передбачалась передача позивачеві абсолютно всієї заборгованості, без виключень. Також відповідач зазначає, що передача заборгованості виникла в рамках адміністративних правовідносин, а не в процесі здійснення фінансово-господарської діяльності, а тому посилання позивача на відповідальність в порядку ст. 519 ЦК України є безпідставними. Крім того, актом передачі-приймання дебіторської заборгованості, підписаним сторонами, не визначено, що позивачу передаються лише дійсні права вимоги. Також відповідач заперечує проти факту отримання коштів від Верхівської державної сортовипробувальної станції і зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" доказом проведення розрахунку можуть бути лише первинні документи, а з копій платіжних доручень, наданих позивачем, не вбачається, що саме СТОВ "Маяк" був проведений розрахунок саме з Черкаським ОДП ДАК "Хліб України" і саме за поставлені мінеральні добрива відповідно до Постанови КМУ від 03.09.1997 № 977.

Всебічно і повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2003 № 690 "Про утворення державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" було утворене ДП "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" шляхом виділення зі складу ДАК "Хліб України" філії "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" та віднесено його до сфери управління Міністерства аграрної політики України.

Відповідно до п. 3 даної постанови відповідач повинен був забезпечити передачу позивачу права вимоги до дебіторів відповідача за розрахунками з оплати матеріально-технічних ресурсів, поставлених відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 03.09.1997 № 977, від 24.01.1998 № 77, від 24.01.1998 № 83, від 25.08.1998 № 1338.

Згідно з п. 3.1. Статуту позивача підприємство є правонаступником майнових прав і обов’язків реорганізованого відповідача у відповідності з розподільчим актом (балансом).

Відповідно до п. 3.1. вказаного Статуту підприємство утворене з метою організації роботи по поверненню боргів підприємств агропромислового комплексу перед державою та їх реструктуризації, а також організації проведення розрахунків між підприємствами та отримання прибутку.

31.07.2003 між позивачем і відповідачем був складений та підписаний акт передачі-приймання дебіторської заборгованості до розподільчого балансу, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв, зокрема, дебіторську заборгованість за поставлені мінеральні добрива відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.1997 № 977 на суму 90 325,0 тис. грн. згідно з реєстрами.

Відповідно до п. 2773 додатку № 1 до акту передачі-приймання дебіторської заборгованості від 31.07.2003 позивач прийняв від відповідача дебіторську заборгованість СТОВ "Маяк" на суму 32 383,26 грн. та відповідно право вимоги до СТОВ "Маяк" на вказану суму.

Як стверджує позивач, у процесі роботи по стягненню заборгованості з боржника було встановлено, що боржник СТОВ "Маяк" до підписання розподільчого балансу частково перерахував на користь Черкаського ОДП ДАК "Хліб України" на суму 14 828,19 грн. грн. в рахунок погашення дебіторської заборгованості.

Таким чином, за твердженням позивача, на момент передачі відповідачем права вимоги до СТОВ "Маяк" та дебіторської заборгованості СТОВ "Маяк", остання вже була частково погашена, а тому передана вимога є недійсною, через що відповідач має нести відповідальність згідно зі ст. 519 ЦК України.

07.07.2006 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу № 1205 про сплату боргу, в якій позивач зіслався на положення ст. 530 Цивільного кодексу України, та зобов'язання відповідача в семиденний строк сплатити суму боргу, оскільки передана вимога є недійсною.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення суми заборгованості у розмірі 14 828,19 грн. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004, положення цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2003 № 690 "Про утворення державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу", тому, на думку суду, до таких спірних відносин мають застосовуватись положення Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 4 ЦК УРСР Цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до ч. 2 цієї статті цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Уступка вимоги кредитором іншій особі згідно зі ст. 197 ЦК УРСР допускається, якщо вона не суперечить закону чи договору або коли вимога не пов'язана з особою кредитора. До набувача вимоги переходять права, що забезпечують виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 202 ЦК УРСР уступка вимоги і перевід боргу, основані на угоді, укладеній у письмовій формі, повинні бути вчинені в простій письмовій формі.

Таким чином уступка права вимоги вчинюється у письмовій формі шляхом укладення відповідної угоди (правочину).

З матеріалів справи вбачається, що зобов’язання які виникли між сторонами по справі, є такими, що засновані на адміністративному акті, а саме на постанові Кабінету Міністрів України від 15.05.2003 № 690 "Про утворення державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу".

Державне підприємство "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" Постановою Кабінету Міністрів України від 15.05.2003 № 690 було створено шляхом реорганізації ДАК "Хліб України" і відповідно є правонаступником майнових прав та обов’язків позивача відповідно до розподільчого балансу, що підтверджується Статутом позивача.

В силу адміністративного акту (Постанови Кабінету Міністрів від 15.05.2003 № 690) у відповідача виник обов’язок щодо передачі, а у позивача –щодо прийняття дебіторської заборгованості та права вимоги, незалежно від дійсності таких вимог, зокрема до СТОВ "Маяк", які сторони частково виконали, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, саме на підставі адміністративного акту (Постанови Кабінету Міністрів від 15.05.2003 № 690) відповідач втратив право вимоги в тому числі до СТОВ "Маяк", а позивач набув ці майнові права і обов’язки.

Зміна кредитора в зобов’язанні, передбачена ст. 197 ЦК УРСР, це уступка кредитором своїх прав вимоги за зобов’язанням іншій особі. Для цієї уступки вимоги необхідною є письмова угода між старим і новим кредитором.

Між позивачем і відповідачем не був укладений договір про уступку права вимоги, тому посилання позивача на положення цивільного законодавства, зокрема на главу 47 ЦК України, що регулюють уступку вимоги та відповідальність первісного кредитора є такими, що не заслуговують на увагу.

Щодо вимоги позивача від 07.07.2006 № 1205 про сплату суми боргу, яку було надіслано відповідачу, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Пунктом 2 Акту передачі-приймання до розподільчого балансу від 31.07.2003 передбачено, що ДАК "Хліб України" зобов’язана перерахувати на користь позивача лише ті грошові кошти, які були отримані як часткова або повна оплата боржником дебіторської заборгованості, яку було передано позивачеві за розподільчим балансом.

Позивачем не було надано жодних належних доказів того, що дебіторська заборгованість СТОВ "Маяк" в розмірі 14 828,19 грн. була перерахована (повністю чи частково) на користь ДАК "Хліб України". З наданих позивачем копій платіжних доручень не вбачається, що СТОВ "Маяк" було проведено розрахунок саме з ДАК "Хліб України" і в рахунок погашення заборгованості за матеріально-технічні ресурси, поставлені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.1997 № 977.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 36 ГПК України оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Оскільки позивачем не доведено, що відповідач отримав (повністю або частково) від СТОВ "Маяк" дебіторську заборгованість, яку було передано за актом передачі-приймання до розподільчого балансу від 31.07.2003, тому зазначена вимога позивача про сплату боргу є безпідставною.

Враховуючи викладене, позовні вимоги визнаються господарським судом такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя М.Г.Хоменко