КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

12.02.08 р.                                                                                                    № 19/517-07

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий                                                                       Писана Т.О

Судді :

Мостова Г. І.

Фаловська І.М.

секретар судового засідання Рустам’ян Е.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Чаукіна Л.В. –представник за дов. №17 від 06.12.2007р.,

від відповідача: Лябах О.О. –представник за дов. №1-10/742 від 25.10.2007р.,

розглянувши апеляційну скаргу науково-виробничого підприємства «Мегават»на рішення господарського суду Київської області від 10.12.2007року

у справі №19/517-07 (суддя Карпєчкін Т.П.)

за позовом           науково-виробничого підприємства «Мегават», м. Київ,

до           Державного підприємства «Білоцерківський завод Еталон», м. Біла Церква,

про           стягнення 23306,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - науково-виробниче підприємство «Мегават»звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача –Державного підприємства «Білоцерківський завод Еталон»(далі –відповідач) про стягнення суми боргу за поставлену продукцію у розмірі 23306,00грн., у тому числі: 18040,00грн. суми основного боргу, 1181,74грн. суми 3% річних та 4084,26грн. суми інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду Київської області від 10.12.2007 року у справі №19/517-07 позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 18040,00грн. суми основного боргу та судові витрати: 180,40 грн. державного мита та 91,34грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням господарського суду, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник скаржника (позивача) в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає її необґрунтованою, а оскаржене рішення суду першої інстанції законним та таким, що відповідає матеріалам справи.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, науково-виробниче колективне підприємство «Мегават»передало Державному підприємству «Білоцерківський завод Еталон»товар, а саме електронні плати блоки АЦП в кількості 20 шт. на суму 8100,00грн. без ПДВ та плати блока живлення в кількості 20 шт. на суму 6933,40 грн. без ПДВ всього на загальну суму 18040,00 грн., що підтверджується накладною № МГ-34/30 від 24.12.2004 року, рахунком-фактурою МГ 0000055 від 23.12.2004 року та довіреністю серії ЯИР№ 278747 від 24.12.2004 року, (копії наявні в матеріалах справи).

У доданій до матеріалів справи видатковій накладній № МГ-34/30 від 24.12.2004 року зазначено: «умова продажу: предоплата». Із матеріалів справи слідує, що товар був поставлений позивачем без отримання попередньої оплати.

Відповідно до абзацу другого ч.1 ст. 693 ЦК передбачено, що у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Так, частинами 3 та 4 вказаної статті 538 передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Таким чином, позивач мав право не виконувати свого обов’язку щодо поставки товару, оскільки попередня оплата відповідача здійснена не була. Виконавши своє зустрічне зобов’язання незважаючи на невиконання другою стороною свого попереднього зобов’язання, позивач погодився на зміну умов у зобов’язанні щодо терміну оплати, а саме скасування умови про попередню оплату.

01.08.2005 року сторонами був підписаний акт звірки розрахунків на суму заборгованості в розмірі 18040,00 грн. Проте, відповідач не провів розрахунки з позивачем за товар після його отримання.

01.10.2007 року позивач направив на адресу відповідача претензію №317 з вимогою сплатити борг в розмірі 18040,00 грн., яку останній отримав 04.10.2007 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 18040,00 грн. за отриманий товар підтверджена належними доказами, що наявні в матеріалах справи та не заперечується самим відповідачем.

При вирішенні спору судом враховано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України). Оскільки сторонами не були узгоджені терміни виконання зобов’язань, зокрема щодо оплати відповідачем отриманого від позивача товару, відповідач, як боржник у відповідності до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України зобов’язаний виконати свій обов’язок у семиденний термін від дня пред’явлення вимоги. Відповідач про пред’явлену до нього вимогу мав можливість дізнатися лише після отримання відповідної вимоги. Таким чином, термін виконання зобов’язання щодо оплати вартості отриманого товару у відповідача настав 11.10.2007р., що вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог по стягненню основного боргу в розмірі 18040,00 грн., який на момент розгляду справи погашеним не був.

Позивач нарахував відповідачу за прострочення виконання зобов'язання 3% річних в сумі 1181,74 грн. та інфляційні в сумі 4084,26 грн., що нараховані у період з 01.08.2005 року по 31.08.2007 року. У задоволені позову в цій частині місцевим господарським судом відмовлено.

Колегія суддів вважає правомірною відмову судом першої інстанції у позові щодо стягнення нарахованих з 01.08.2005 року по 31.08.2007 року сум 3% річних та інфляційних у зв’язку з наступним.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вірно було встановлено місцевим господарським судом, відповідачем була отримана вимога 04.10.2007р. У зв’язку з цим, граничним терміном сплати заборгованості відповідачем є 11.10.2007р. Нарахування позивачем грошових санкцій за період до 11.10.2007р. є безпідставним у зв’язку з відсутністю прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 01.08.2005 року по 31.08.2007 року.

Згідно ч. 2 ст. 83 ГПК України, суд має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору, і про це є клопотання заінтересованої сторони. У матеріалах справи відсутнє клопотання позивача щодо зміни періоду нарахування передбачених ст. 625 ЦК України грошових санкцій.

Колегія суддів, на підставі наявних в справі матеріалів, дійшла до висновку що відповідно до ст. 43 ГПК України суд першої інстанції повно і всебічно дослідив подані сторонами докази у їх сукупності з матеріалами справи, дав їм вірну правову оцінку, на підставі чого виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства, підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Обов’язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, якими обґрунтовуються його заперечення. Позивачем належним чином доведено належне виконання умов договору та невиконання відповідачем договірних зобов’язань щодо оплати поставленого йому позивачем товару. Одночасно, позивачем, як апелянтом, не доведено наявність тих обставин, на підставі яких він просить частково скасувати рішення місцевого суду в частині відмови позовних вимог про стягнення суми 3% річних у розмірі 1181,74 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 4084,26 грн..

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду відповідає зазначеним вимогам повністю.

Враховуючи вищевикладене, колегія апеляційного суду вважає, що відповідно до ст. 43 ГПК України місцевим судом належним чином досліджено обставини справи та наведено цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Київської області від 10.12.2007року відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу науково-виробничого підприємства «Мегават»на рішення господарського суду Київської області від 10.12.2007року по справі №19/517-07 залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Київської області від 10.12.2007року по справі №19/517-07 залишити без змін.

3.          Матеріали справи повернути до господарського суду Київської області.

4.          Копію постанови направити учасникам апеляційного провадження.

Головуючий                                                                       Писана Т.О

Судді :

Мостова Г. І.

Фаловська І.М.

Дата відправки