ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.02.2008

Справа №2-29/16237-2007А

За позовом – Товариства з обмеженою відповідальністю «РКК «Новий Стандарт», м. Сімферополь.

До відповідача – Державної податкової інспекції в м. Сімферополі, м.Сімферополь.

Про визнання нечинними податкових повідомлень – рішень.

Суддя О.І. Башилашвілі

Секретар судового засідання Т.С. Готовкіна

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Самотугіна І.М. – представник, довіреність від 17.01.2008р. № 04/2.

Від відповідачів – Асадова Т.Н. – представник, довіреність від 04.09.2007р. № 90/10-0.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «РКК «Новий Стандарт» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Державної податкової інспекції в м. Сімферополі з позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 18.10.2007р. № /0, від 18.10.2007р. № /0, /0 та акт ДПІ № 6493/23-7/32841278, на підставі якого прийняті вказані податкові повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні податкові-повідомлення рішення необґрунтовані та прийняті відповідачем у порушення закону, оскільки позивач не допускав порушення Закону України «Про додану вартість» та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Позивач посилається на те, що він здійснював операції з продажу товарно-матеріальних цінностей відповідно до закону, всі платежі перераховувалися через установи банку, кредиторська заборгованість відсутня та контрагент позивача, на момент дії договору на підставі якого здійснювалась купівля-продаж товару, не був ліквідований та його свідоцтво про сплату ПДВ не було анульовано.

Відповідач у запереченнях на позов, проти викладених у ньому вимог заперечує, посилається на те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки у період з 01.06.2004р. по 31.03.2005р. позивач мав фінансово-господарські відносини з ПП «Омега-Центр», статутні документи якого, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2006р, визнані недійсними з моменту їх перереєстрації на Полякова А.М., тобто з 25.12.2003р., і визнано недійсним свідоцтво платника ПДВ ПП «Омега» з моменту внесення до реєстру платників ПДВ з 12.03.2001р.

Відповідач посилається на те, що у порушення пп.5.3.9 п.5.3 ст. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств підприємства» позивачем завищені валові витрати в період з 01.06.2004р. по 31.03.2005р. в сумі 229055,00 грн., що привело до заниження податкових зобов'язань по податку на прибуток в сумі 57264,00 грн.

Крім того, відповідач вважає, що включення сум по даних операціях до складу податкового кредиту по ПДВ неправомірно, оскільки в господарських операціях з ТОВ «РК «Новий стандарт» від імені постачальника діяли особи, які не могли мати законних повноважень на здійснення цих операцій і підписання документів бухгалтерського та податкового обліку, податковій звітності. Внаслідок цього первинні документи, підписані від імені постачальників позивача, не дають права на віднесення витрат з придбання товару у цих постачальників до складу валових витрат, оскільки не підтверджені виданими у встановленому Законом порядку первинними документами.

Відповідач посилається також не те, що позивачем занижена сума податкових зобов'язань по ПДВ за жовтень 2004 р., грудень 2004 р., березень 2005 р., у розмірі 15018,0 грн., що у свою чергу призвело до завищення суми негативного значення податкового зобов'язання по ПДВ у розмірі 20412,00 грн.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2007 року Державною податковою інспекцією в м. Сімферополь проведена не виїзна документальна перевірка ТОВ «Рибоконсервна компанія «Новий стандарт» з питань правових взаємовідносин з Приватним підприємством «Омега-Центр» за період з 01.06.2004р по 31.10.2006р.

За результатами перевірки складений акт № 6493/23-7/32841278 від 12.10.2007р. (а.с. 9-17).

З акту перевірки вбачається, що посадові особи ДПІ, під час перевірки, дійшли наступних висновків: що позивачем порушено п.п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», донараховано податку на прибуток за період з 01.06.2004 року по 31.03.2005 року у сумі 57265,00 грн. у т.ч.: за 3-й квартал 2004 року - 24543,00 грн.; за 4-й квартал 2004 року - 18943,00 грн.; за 1-й квартал 2005 року - 13779,00 грн.; порушено п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», - донараховано податкового зобов'язання з податку на додану вартість за жовтень 2004р., за грудень 2004р., за березень 2005р. на суму в розмірі 16018,00 грн., у т.ч.: за жовтень 2004р. - 13672,00 грн. за грудень 2004р. - 1482,00 грн. за березень 2005р. - 864,00 грн.; зменшено від'ємне значення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму в розмірі 20412,00 грн., у т.ч.: за вересень 2004р. – 10253,00 грн., січень 2005р. – 10159,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- №/0 від 18.10.2007р. на суму 85897,50 грн. (донарахований податок на прибуток в сумі 572 65,0 грн. і застосована штрафна санкція в сумі 28 632,50 грн.).

- №/0 від 18.10.2007р. на суму 2 4 027,0 грн. (донарахований ПДВ в сумі 16018,0 грн. і застосована штрафна санкція в сумі 8009,00 грн.).

- /0 від 18.10.2007р. на суму 10206,00 грн. (застосована штрафна санкція за перевищення суми бюджетного відшкодування).

Суд встановив, що у період з 01.06.2004р. по 31.03.2005р. позивач мав фінансово-господарські відносини з ПП «Омега-Центр».

Однак, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2006р. у справі № 2-2784-2006р. (а.с. 43-44), установчі документи та свідоцтво платника податків на додану вартість ПП «Омега-Центр» визнанні недійсними з моменту їх перереєстрації на Полякова О.М., тобто з 25.12.2003р. Це рішення суду набрало законної сили.

Посилаючись на це рішення відповідач вважає, що в господарських операціях з ТОВ «РК «Новий стандарт» від імені постачальника діяли особи, які не могли мати законних повноважень на здійснення цих операцій і підписання документів бухгалтерського і податкового обліку, податкової звітності.

Однак суд не може погодитися з позицією відповідача, та вважає, що позов підлягаю задоволенню у повному обсязі, у зв’язку з наступним.

Відповідно до п. п. 5. 3.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не відносяться до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними первинними документами.

Згідно п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податку і складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку передбаченому цим Законом.

Відповідності до п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених платником податків в звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робот, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», бюджетне відшкодування - це сума, яка підлягає поверненню платникові податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Підпунктом 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» окрім обов'язкових підстав виникнення у платника права на податковий кредит по податку на додану вартість, передбачає обов'язкову наявність ще і такої підстави, як сплата платником податку в звітному періоді відповідних сум податку.

Відповідно пункту 1.32 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” господарська діяльність –будь яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Віднесення вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат виробництва (обіг) здійснюється відповідно до вимог статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, згідно якої валові витрати виробництва і обігу - сума будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) платником податку, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які отримуються таким платником податку для їх подальшого використовування у власній господарській діяльності (п. 5.1 вказаної статті).

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати виробництва та обігу – сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 статті 5 Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), з урахуванням встановлених даною статтею обмежень.

З акту перевірки № 6493/23-7/32841278 від 12.10.2007р. та рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.06.2006 р. вбачається, що Приватне підприємство «Омега-Центр», м. Кіровоград, вул. Менделеева, 37 кв.2, зареєстровано Реєстраційною палатою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 24.07.2000р., про що зроблений запис в журналі обліку реєстраційних справ за №07183-ПП-1.

Перереєстрація вказаного підприємства в частині зміни місцезнаходження її засновника - Полякова О.М. була проведена 25.12.2003р.

Перевіркою, яка проводилася державною податковою адміністрацією 11.10.2005р. встановлено, що ПП «Омега-Центр» за адресою, вказаною в Статутних документах не знаходиться.

Таким чином, до моменту винесення Кіровським судом м. Кіровограду рішення від 13.06.2006р. Приватне підприємство «Омега-Центр» було підприємством, що діяло.

Згідно акту перевірки № 6493/23-7/32841278, Приватне підприємство «Омега-Центр» здійснювало продаж товарів за ТОВ «РКК «Новий Стандарт» в період з 01.06.04р. по 31.03.2005р., тобто в період, коли ще не було прийняте рішення про недійсність установчих документів та свідоцтва про сплату ПДВ Приватного підприємства «Омега-Центр».

Отже, в період з 01.06.04р. по 31.03.2005р. не мав можливості припустити, що таке судове рішення буде прийнято Кіровським районним судом м. Кіровограда у 2006р., коли термін дії договору від 06.05.2004р., укладеного між ПП «Омега-Центр» і ТОВ «РКК «Новий Стандарт», термін дії якого закінчився 31.12.2004р. (а.с. 21).

Таким чином, суд вважає, що в період дії договору, укладеного 06.05.2004р. операції з продажу товарів між ПП «Омега-Центр» та ТОВ «РКК «Новий Стандарт» здійснювалися на законній підставі.

Всі платежі перераховувалися через банк. Кредиторська заборгованість, як підтверджує акт № 6493/23-7/32841278, відсутня. Приватне підприємство «Омега-Центр» в період дії договору не було ліквідовано, його свідоцтво платника ПДВ не було анульовано.

Приватне підприємство «Омега-Центр» в період дії договору купівлі-продажу від 06.05.2004 р. було зареєстровано, як платник ПДВ і мало індивідуальний податковий номер, відповідно мало право виписувати податкові накладні на товарно-матеріальні цінності, що продавалися.

Податковий кредит був оформлений позивачем на підставі податкових накладних постачальників, у тому числі і від Приватного підприємства «Омега-Центр».

Податкові накладні були оформлені відповідно до п.п.7.2.1. п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв’язку з чим у позивача не було підстав не включати їх в податковий кредит.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року визначено, що частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист.

Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору, можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про протиправність рішень суб’єктів владних повноважень обов’язок доказування правомірності таких рішень покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статтям 43, 44 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, здійснювана суб’єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів в одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі вільного вибору видів підприємницької діяльності, комерційного розрахунку і власного комерційного ризику.

Суб’єкти підприємницької діяльності мають право без обмеження здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Незаконне втручання й перешкоджання господарської діяльності суб’єктів господарювання з боку органів державної влади, їхніх посадових осіб при здійснені ними державного контролю і нагляду забороняються (стаття 19 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 19, статтею 67 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов’язаний сплачувати податки та збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно статті 13 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституцію і закони України, інші нормативно-правові акти, права і інтереси громадян, що охороняються законом, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій і повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно з частиною 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб’єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб’єкти права власності рівні перед законом.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Так, обставини справи свідчать про те, що до моменту винесення Кіровським судом м. Кіровограду рішення від 13.06.2006р. Приватне підприємство «Омега-Центр» було підприємством, що діяло. Продаж товарів між ПП «Омега-Центр» та позивачем здійснювалась в період, коли ще не було прийняте рішення про недійсність установчих документів та свідоцтва про сплату ПДВ ПП «Омега-Центр», суд приходить до висновку, що позивач дійсно не мав можливості та не повинен був припускати, що таке судове рішення буде прийнято Кіровським районним судом м. Кіровограда у 2006р. Приватне підприємство «Омега-Центр» в період дії договору купівлі-продажу від 06.05.2004 р. було зареєстровано, як платник ПДВ і мало індивідуальний податковий номер, відповідно мало право виписувати податкові накладні на товарно-матеріальні цінності, що продавалися.

Таким чином, фактично з боку позивача відсутні порушення закону.

Викладене свідчить про невірне застосування відповідачем норм матеріального права, що у свою чергу спричинило прийняття неправильних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для визнання їх нечинними.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні 12 лютого 2008р.

У повному обсязі постанову складено та підписано 18 лютого 2008 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163, п. 4 ст. 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Сімферопол: від 18.10.2007р. № /0, від 18.10.2007р. № /0, від 18.10.2007р. № /0.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РКК «Новий Стандарт» (АР Крим, м. Сімферополь, вул. Воровського, 24, код в ЄДРПО України 32841278) витрати по сплаті судового збору в сумі 3,40 грн.

4.          Виконавчий лист видати після набрання постановою суду законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.