ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2008 р.

№ 43/780-1/141

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Костенко Т.Ф.

за участю представників сторін:

позивача

Палажченко О.Е. дов. від 01.11.2005 року

відповідача

Сніжко О.Ю. дов. від 20.03.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна інвестиційна промислово –енергетична компанія "МІПЕК"

на постанову

від 24.01.2008 року Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 43/780-1/141 господарського суду міста Києва

за позовом

Дочірнього підприємства "Харпром" Акціонерного товариства "Харпром"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна інвестиційна промислово –енергетична компанія "МІПЕК"

про

стягнення 35458, 67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Харпром" акціонерного товариства "Харпром" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна інвестиційна промислово –енергетична компанія "МІПЕК" про стягнення 35458,57грн.

12.12.2006 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 32476,57грн. (23000,00 грн., основного боргу, 5052,47грн. збитків від інфляції, 1379,10грн. З % річних та 3045, 74грн. витрат на юридичні послуги).

Рішенням від 20.12.2006 року господарського суду міста Києва позов задоволено в повному обсязі виходячи з того, що відповідачем не виконане зобов'язання.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна інвестиційна промислово –енергетична компанія "МІПЕК" Київський апеляційний господарський суд постановою від 20.03.2007року рішення в частині задоволення позовних вимог про надання юридичних послуг скасував. В решті рішення залишив без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2007 року рішення та постанова скасовані, а справа направлена на новий розгляд до господарського суду міста Києва в зв'язку з тим, що ні суд першої інстанції ні апеляційний господарський суд не встановили які саме зобов'язання не виконав відповідач, на підставі чого вони виникли та якими нормами діючого законодавства врегульовані.

Після нового розгляду справи господарський суд міста Києва рішенням від 09.10.2007 року позов задовольнив частково, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна інвестиційна промислово –енергетична компанія "МІПЕК" 23000,00 грн. боргу, 5052, 47 грн. збитків від інфляції, 1379,10 грн. 3% річних, 2455, 00 грн. адвокатських послуг та відповідні судові витрати. При цьому, суд встановив, що між сторонами укладена усна угода, від якої, в порядку частини 2 статті 220 Господарського кодексу України, відмовився кредитор.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 24.01.2008 року рішення місцевого суду залишив без змін з тих самих підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна інвестиційна промислово –енергетична компанія "МІПЕК" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати, а справу направити до господарського суду першої інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення норм матеріального та процесуального права.

Заявник касаційної скарги звертає увагу суду на те, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково застосовано до спірних правовідносин приписи статті 206 Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини, які виникають при укладенні усних правочинів.

На думку скаржника, суди при вирішенні спору не визначили який саме правочин було укладено між позивачем та відповідачем.

Крім того, заявник посилається на те, що суди не надали належної оцінки тому факту, що позивач сам відмовився приймати товар від відповідача у зв'язку зі зміною ціни на товар, хоча самим відповідачем ціна не змінювалась.

Заслухавши суддю - доповідача та пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, Дочірнє підприємство "Харпром" акціонерного товариства "Харпром" перерахувало на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна інвестиційна промислово-енергетична компанія "МІПЕК" 50000,00 грн. за товар - сиру нафту, що підтверджується доданою до матеріалів справи належним чином засвідченою копією платіжного дорученням № 594 від 30.07.2004 року (а.с. 9).

Підставою перерахування позивачем на рахунок відповідача 50000,00 грн. був направлений відповідачем позивачу рахунок №СФ –0000014 від 27.07.2004 року на суму 67000,00 грн. у т.ч. ПДВ за поставку сирої нафти.

У зв'язку з тим, що відповідач товар не поставив, 20.08.2004 року позивач направив на адресу відповідача листа № 103 з вимогою повернути отримані кошти у зв'язку із зміною ціни товару.

Відповідач повернув отримані кошти частково - в сумі 27000,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином завіреними копіями банківських виписок (а.с. 11-12).

На день подання позовної заяви заборгованість відповідача склала 23000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, інфляційних, річних суди виходили із того, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться (стаття 193 Господарського кодексу України).

Зазначене також кореспондується зі статтею 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, суди дійшли висновку, що згідно статті 206 Цивільного кодексу України зобов'язання, у даному випадку, виникло із усної угоди укладеної сторонами, що підтверджується перерахуванням грошових коштів.

Такий висновок є помилковим, оскільки, як зазначено у статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення.

Судами ж встановлено, що даний правочин відповідачем не виконано.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами суди також не звернули увагу на підпункт 1 пункту 1 статті 208 Цивільного кодексу України, згідно з якою правочин між юридичними особами належить вчиняти у письмовій та приписи статті 207 цього ж Кодексу, яка містить вимоги до письмової форми правочину.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи господарським судом міста Києва, з яким погодився Київський апеляційний господарський суд, позивач відповідно статті 220 Господарського кодексу України відмовився від прийняття виконання.

Стаття 220 Господарського кодексу України передбачає, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитися від прийняття виконання.

Отже, для застосування даної норми необхідно було встановити, щонайменше, прострочення боржника, а відповідно і строк виконання зобов'язання, що судами зроблено не було.

Більш того, у разі відмови від прийняття виконання кредитор має право вимагати відшкодування збитків, що взагалі залишилось поза увагою судів як першої так і апеляційної інстанцій.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що судами не з'ясовані всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду міста Києва від 09.10.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 року у справі № 43/780-1/141 господарського суду міста Києва скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна інвестиційна промислово –енергетична компанія "МІПЕК" задовольнити.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Т. Костенко