СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Луцьк, пр. Волі, 54 а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"16" січня 2008 р.

Справа № 5/91-2А.

за позовом
Підприємця ОСОБА_1

до
Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції

про
скасування першої податкової вимоги від 13.11.2007р. №1/1084

Суддя  Слупко В.Л.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1
-підприємець

від відповідача: Виш
А.А. -гол.держ.подат.інспектор (дов.№01/01-139 від 08.01.2008р.)

Суть спору:
Підприємець ОСОБА_1 просить скасувати першу податкову
вимогу від 13.11.2007р. № 1/1084 з тих підстав, що при проведенні перевірки
перевіряючими не була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей,
відповідно в акті безпідставно зазначено, що на момент анулювання державної
реєстрації свідоцтва платника ПДВ рахуються товарні залишки -87,411 м3 на
суму 29371грн.26коп. в т. ч. ПДВ -4895грн.21коп., які не включені  в ліквідаційну декларацію з ПДВ. Позивач
стверджує, що у нього в залишках не було лісопродукції, оскільки після
проведення сортування та обробки лісопродукція втратила свої споживчі
властивості та була передана безоплатно громадянам в якості паливних дров. Крім
того, перевіряючими не враховано природні втрати вологості лісосировини та
відповідне зменшення її в розмірах.

Жодних правових підстав
неправомірності прийняття оскаржуваної першої податкової вимоги позивач ні в
позовній заяві, ні в судовому засіданні не навів та жодних доказів в
обґрунтування позовної заяви суду не надав.

Ковельська МДПІ у відзиві на позов
та представник в судовому засіданні проти позову заперечують, мотивуючи тим, що
перша податкова вимога №1/1084 від 13.11.2007р. прийнята податковим органом
правомірно в зв'язку непогашенням платником податку узгодженого податкового
боргу у встановлений строк. Представник податкової інспекції вважає, що по
своїй суті позивач оскаржує не першу податкову вимогу, а акт перевірки та
прийняте на підставі нього податкове повідомлення -рішення, яке може бути
окремим предметом оскарження.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

Згідно акта планової виїзної
документальної перевірки підприємця ОСОБА_1 від 14.08.2007р. позивач був
26.05.2006р. зареєстрований платником ПДВ та згідно його заяви від 06.03.2007р.
виключений з реєстру платників ПДВ з анулюванням 06.03.2007р. свідоцтва
платника ПДВ НОМЕР_1. Перевіркою встановлено, що в період перебування платником
ПДВ позивач згідно податкової накладної №82 від 19.06.2006р. придбав у ТзОВ
«Технобудекспорт»пиломатеріали обрізні в кількості 31,777 м3 на суму
8007грн.80коп. в т.ч. 1334грн.63коп. ПДВ, яку відніс до податкового кредиту в
червні 2006р. На момент перевірки вказані пиломатеріали не були реалізовані,
відповідно рахуються в залишку. Податковим органом правомірно зроблено висновок
про те, що підприємець ОСОБА_1 відповідно до ст. 9 Закону України «Про податок
на додану вартість»зобов'язаний був при анулюванні реєстрації платника ПДВ в
ліквідаційній декларації з ПДВ відобразити умовний продаж товарних залишків,
стосовно яких був нарахований податковий кредит у попередніх періодах.

Також перевіркою було встановлено,
що придбані у ТзОВ «Технобудекспорт»в липні 2006р. пиломатеріали загальним
обсягом 55,634м3 (87,411м3 -31,777м3) по ціні
384грн. з ПДВ за 1м3 на загальну суму -21363грн.46коп., в т.ч. ПДВ
-3560грн.58коп., рахуються в залишку нереалізованої продукції. Вказані обсяги
придбаних пиломатеріалів з ПДВ були відображені в складі податкового кредиту
податкової декларації з ПДВ за липень 2006р., проте не використані підприємцем
в оподаткованих операціях в межах господарської діяльності платника податку,
чим було порушено підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість». Нормами пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону
передбачено, що право на податковий кредит під час придбання товарів (послуг)
виникає лише у платника ПДВ, а ОСОБА_1 з 06.03.2007р. вже не є платником ПДВ,
та при цьому залишив в оподаткованих операціях у господарській діяльності
невикористані вищезазначені, придбані у ТзОВ «Технобудекспорт»матеріали.

За результатами перевірки
Ковельська МДПІ прийняла податкове повідомлення -рішення №00063217/0 від
26.09.2007р., яким визначила до сплати підприємцю ОСОБА_1 податкове
зобов'язання в сумі 7344 грн. (ПДВ -4896грн., штрафні санкції -2448грн.).

Вказане податкове повідомлення
-рішення позивачем не оскаржувалось, відповідно визначені в ньому контролюючим
органом суми є узгодженими згідно підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами».

В судовому засіданні підприємець
ОСОБА_1 підтвердив факт несплати визначеної Ковельською МДПІ суми податкового
боргу.

Відповідно до пп.пп. 6.2.1, 6.2.3
п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в
установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків
податкові вимоги і перша з них надсилається не раніше першого робочого дня
після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене,
Ковельська МДПІ правомірно направила на адресу підприємця ОСОБА_1 13.11.2007р.
першу податкову вимогу №1/1084 на суму непогашеного податкового боргу в розмірі
7344грн., а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись
Законами України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами», «Про податок на додану вартість»,
ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський
суд, -

постановив :

В позові відмовити.

Постанову може бути оскаржено у
строк і порядку, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                        В.Л.Слупко