ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р. № 23/443б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Панової І.Ю., Заріцької А. О., Продаєвич Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва

на ухвалу та постановугосподарського суду м. Києва від 23.10.2007 Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2007
у справі№23/443-б
за заявою до боржника Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтаїр", м. Київ
провизнання банкрутом

за участю представників сторін:
від кредитора: від боржника: Мишковець О.В. за дов. від 28.12.2007 №6239/9/10-012 не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

За заявою Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Голосіївському районі м. Києва, поданою в порядку статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарським судом м. Києва ухвалою від 01.10.2007 порушено провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника Товариства з

Доповідач: Продаєвич Л.В.

обмеженою відповідальністю "Альтаїр", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, призначено розгляд справи на 23.10.2007 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.10.2007 (суддя: Демидова А.М.) заява ДПІ у Голосіївському районі м. Києва залишена без розгляду з посиланням на пункт 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з неподанням заявником без поважних причин витребуваних судом документів, необхідних для розгляду справи, нез'явленням представника заявника на виклик у засідання суду, що перешкоджає розгляду справи.

За апеляційною скаргою ДПІ у Голосіївському районі м. Києва вказана ухвала переглянута в апеляційному порядку і постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2007 (судді: Коваленко В.М. головуючий, Вербицька О.В., Гарник Л.Л.) залишена без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, ДПІ у Голосіївському районі м. Києва звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про їх скасування та просить справу передати для розгляду питання по суті до суду першої інстанції.

Скаржник посилається на те, що станом на 06.11.2007 на його адресу ухвала про порушення провадження у справі не надходила та заявник жодним чином не був повідомлений про призначення справи до розгляду на 23.10.2007, в обґрунтування чого інспекція стверджує, що надала докази, які не були прийняті судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 20.02.2008, надіслана сторонам у справі 21.02.2008), проте, боржник не скористався правом, наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника ДПІ, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Підставою залишення позову без розгляду може бути невиконання позивачем вимог господарського суду, які викладені у відповідній ухвалі.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом м. Києва ухвалою від 01.10.2007 порушено провадження у даній справі з призначенням її до розгляду на 23.10.2007 та зобов'язано заявника подати до суду:

- докази від державного органу реєстрації боржника про наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (надалі Єдиний державний реєстр) відомостей про відсутність юридичної особи-боржника за її місцезнаходженням;

- докази про внесення державним реєстратором запису до Єдиного державного реєстру про порушення провадження у справі про банкрутство;

- належним чином засвідчені інформація про розмір частки державної власності у статутному фонді товариства, докази наявності або відсутності договору застави, наявності або відсутності активів боржника тощо.

У пункті 8 резолютивної частини ухвали від 01.10.2007 вказано про направлення копії даної ухвали, зокрема, заявнику. Згідно з відміткою на звороті ухвали від 01.10.2007, яка засвідчена посадовою особою місцевого господарського суду та печаткою останнього, вона надіслана, зокрема, ДПІ.

Дана справа порушена на підставі статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою встановлені особливості банкрутства відсутнього боржника.

Згідно з положеннями частини 1 статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

За правилами вказаної статті підстави для подання кредитором заяви про порушення справи по банкрутство відсутнього боржника виникають у випадку наявності будь-якої з ознак, передбачених цією статтею, або у їх сукупності.

Отже, у контексті вказаної норми при розгляді справи за правилами статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" предметом доказування є визначення місцезнаходження боржника юридичної особи та факт відсутності керівних органів юридичної особи за її місцезнаходженням.

Окрім того, відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України та положень абзацу 6 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" місцезнаходження юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України (частина 1 статті 17 вказаного Закону).

В Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб (частина 5 цієї статті).

За приписами частин 1, 3 статті 18 цього Закону якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Названий Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, які здійснюються державним реєстратором (стаття 19 Закону).

Виходячи з вимог частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, колегія суду касаційної інстанції зазначає, що кредитор, звертаючись до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника на підставі статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", повинен до заяви додати відповідну довідку з Єдиного державного реєстру про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Беручи до уваги те, що місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування судових актів.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду м. Києва від 23.10.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2007 у справі № 23/443-б залишити без змін.

Головуючий: І.Панова

Судді: А. Заріцька

Л. Продаєвич