ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 р.

№ 18/201

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Конституційного Суду України

та касаційне подання

Заступника прокурора м.Києва в інт. держави в особі

Київської міської ради

на рішення

від 17.05.07 господарського суду м.Києва

у справі

№ 18/201

за позовом

ТОВ "Холодильник –Термінал"

до

Київської міської ради

Київської міської державної адміністрації

про

тлумачення правочину

у справі взяли участь представники

від Генеральної Прокуратури України Івченко О.А., ст. прокурор відділу посв. №194 від 27.11.07

Конституційного Суду України: Бірюк Л.І.. довір. від 26.11.07 №1-6-13/1456

позивача: Маркусевич Б.С.., довір. у справі

відповідачів:

Київської міської ради- Фрідман О.О., довір. від 11.01.08 №225-кр-12

Київської міської державної адміністрації не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

В засідання оголошувалась перерва до 04.12.07.

Ухвалою ВГСУ від 04.12.07 розгляд справи був зупинений і поновлений ухвалою від 16.01.08.

Рішенням господарського суду м.Києва від 17.05.07 (суддя Мандриченко О.В.) позовні вимоги про здійснення тлумачення змісту договору оренди земельної ділянки , який був укладений 05.03.04 між позивачем та відповідачем-1, задоволені.

У касаційній скарзі Конституційний Суд України просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 17.05.07 і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Скарга мотивована тим, що рішення у цій справі зачіпає його права, як суміжного землекористувача.

Також від Заступника прокурора м.Києва в інт. держави в особі Київської міської ради надійшло касаційне подання, в якому він просить рішення суду скасувати та прийняття нове рішення, яким в позові відмовити.

Обидві скарги містять посилання на порушення судоми норм матеріального та процесуального права, а саме, що суд, не з'ясувавши зміст положень договору оренди земельної ділянки від 05.03.04, фактично їх змінив, виклавши в новій редакції, чим вийшов за межі своїх повноважень.

В касаційному поданні також йдеться про те, що надаючи тлумачення поняттю "цільове використання земельної ділянки" суд дійшов помилкового висновку, що рішення про надання земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку є одночасно дозволом на будівництво, а саме реконструкцію адміністративного будинку, що дає можливість одночасно визнати за позивачем право на його реконструкцію, тобто право на будівництво. Тим самим судом фактично змінено встановлений законом порядок отримання земельних ділянок при зміні їх цільового призначення.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга та касаційне подання є обгрунтованими.

Суд першої інстанції встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу від 02.04.02, укладеного між позивачем у справі та Компанією "SHQREWEY INTERNATIONAL INC" позивач придбав у власність триповерховий будинок за адресою : м.Київ, вул.Горького ,33-в.

05.03.04 між міськрадою та позивачем був укладений договір оренди земельної ділянки належним чином зареєстрований.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №867 від 24.05.04 позивачеві було надано дозвіл на знесення існуючого адміністративного будинку та на проектування та будівництво адміністративного будинку.

Позивач отримав архітектурно-планувальне завдання, здійснив розробку та погодження проекту будівництва адміністративного будинку, отримав позитивний висновок комплексної інвентаризаційної експертизи та дозвіл на проведення будівельних робіт. Відповідно до розробленого та узгодженого проекту замість існуючого триповерхового будинку на земельній ділянці передбачалось будівництво 17-поверхового адміністративного будинку.

Надаючи тлумачення окремих положень договору оренди земельної ділянки від 05.03.04 суд керувався положеннями ст. 213 ЦК України та п.1.2.1 Правил забудови міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 27.01.05 №11/2587, Законом України "Про планування та забудову територій".

Однак, колегія суддів зазначає, що судом неправильно застосовані вказані вище норми матеріального права з огляду на таке.

Пунктом 38 рішення Київської міської ради від 29.05.2003 № 486-2/646 ТОВ «Холодильник-Термінал»передано в довгострокову оренду земельну ділянку площею 0,09га для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку на вул.Горького,33-в у Голосіївському районі м. Києва, у зв'язку з переходом права власності на триповерховий будинок.

На підставі цього рішення між Київською міською радою та ТОВ «Холодильник-Термінал»05.03.2004 укладено договір оренди земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку.

Пунктом 3 названого договору передбачено обмеження щодо використання земельної ділянки, а саме, заборонено діяльність не пов'язану з її цільовим призначенням. Зміна цільового призначення земельної ділянки можлива лише в разі прийняття Київською міською радою рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки, у зв’язку із зміною її цільового призначення та внесення змін до договору.

Рішення Київської ради з цього питання не приймалось.

Відповідно до пункту 4.4 договору передбачено, що зводити жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди орендар має право лише за письмовою згодою орендодавця, тобто Київської міської ради.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про основи містобудування», будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад.

В подальшому, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 24.05.2004 № 876 ТОВ «Холодильник-Термінал»було надано дозволи на знесення існуючого триповерхового будинку та проектування і будівництво адміністративного будинку за вказаною адресою.

Необхідно зазначити, що на цей час Конституційним Судом України, як суміжним співкористувачем спірної земельної ділянки, оскаржується законність розпорядження Київської міської державної адміністрації від 24.05.2004 № 876 у Вищому адміністративному суді України.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про забудову та планування територій»передбачено, що фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).

Посилання суду на частину 4 цієї статті не може бути застосовано з огляду на вказані положення частини першої цієї статті та норм статей 23-24,

26 Закону України «Про планування і забудову територій», Правил забудови м.Києва, затверджених рішенням Київради від 27.01.2005 № 11/2587, якими встановлений порядок розроблення землевпорядної документації для відповідних цілей містобудівної діяльності.

Пунктом 1.2.1 Правил забудови міста Києва визначаються терміни: «будівництво», «реконструкція», «цільове використання земельної ділянки», що не потребує їх додаткового тлумачення судом, оскільки це є прямою компетенцією органу законодавчої влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначені в ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Крім того, відповідно до ст.213 ЦК України тлумаченню підлягає саме зміст правочину, а не його конкретні терміни в окремих пунктах договору.

Господарський суд не звернув увагу на відсутність обґрунтування позовних вимог та всупереч вказаних норм законодавства вийшов за межі як своїх повноважень, так і положень статті 213 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що тлумачення договору саме в редакції суду зачипає законні права суміжних землекористувачів, які були врегульовані договором оренди.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід вирішити питання щодо залучення Конституційного Суду України до розгляду справи, врахувати наведене вище, усунути допущені недоліки та винести законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Конституційного Суду України задовольнити.

Касаційне подання Заступника прокурора м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради задовольнити частково.

Рішення господарського суду м.Києва від 17.05.07 у справі № 18/201 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду м.Києва

Головуючий, суддя                      В. Овечкін

Судді:                     Є. Чернов

В. Цвігун