ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.12.08
р.
Справа № 14/87пн

за
позовом Відкритого акціонерного товариства „Донецьке обласне підприємство

автобусних станцій”, , м.Донецьк

до
відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

код НОМЕР_1,
смт.Тельманове

про
спонукання виконати дії

Головуючий суддя  Левшина Г.В.

Суддя
Мєзєнцев Є.І.

Суддя                                 Попков Д.О.

Представники:

від
позивача: П'яних О.М.- по дов.

від
відповідача: не з'явився

В
засіданні суду брали участь:

Згідно із
ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувалась перерва з 10.09. по 12.09.2008р.

СУТЬ
СПРАВИ:

Відкрите
акціонерне товариство „Донецьке обласне підприємство автобусних станцій”,
м.Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з
позовом до відповідача, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, смт.Тельманове, про
спонукання відповідача звільнити нежитлове приміщення загальною площею 44,8
кв.м., яке розташоване у приміщенні будівлі автостанції за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно
із ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач в заяві від
10.09.2008р. збільшив предмет позову, заявивши вимоги про визнання недійсним
договору про сумісну діяльність №7 від 10.07.1996р.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на припинення дії договору
майнового найму (оренди) нежитлових приміщень №15 від 01.01.2001р., на підставі
якого спірне майно було передано відповідачу. Одночасно, обґрунтовуючи вимоги
про визнання договору про сумісну діяльність недійсним позивач стверджує про
невідповідність цього договору встановленим цілям діяльності підприємства,
неузгодженість сторонами всіх істотних умов цього договору.

Відповідач
надав відзив на позовну заяву від 12.08.2008р., доповнення до відзиву від
27.08.2008р., в яких посилається на відсутність предмету спору між сторонами.
Зокрема, як вказує відповідач, позивач жодного разу не пред'являв вимоги щодо
використання відповідачем спірного майна з 1996р. на підставі договору про
сумісну діяльність №7 від 10.07.1996р.

Згідно
із ст.36 Господарського процесуального кодексу України судом та сторонами в
судовому засіданні 10.09.2008р. оглянуто оригінали платіжних документів, згідно
з якими, за твердженням відповідача, ним проводились орендні платежі за
договором №7 від 10.07.1996р.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Згідно
зі свідоцтвом про право власності, виданим 16.02.2000р. на підставі наказу
Донецького регіонального відділення Фонду державного майна від 01.12.1998р.
№2509, позивач є власником автостанції, розташованої в АДРЕСА_1.

Рішенням
господарського суду Донецької області від 21.04.2004р. по справі №12/708в було,
зокрема, встановлено факт спливу строку дії договору оренди №15 від
01.01.2001р., підписаного між позивачем та відповідачем, зобов'язано
відповідача звільнити займане приміщення площею 44,8 кв.м., орендоване за
договором оренди №15 від 01.01.2001р., яке розташоване у приміщенні автостанції
за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою
Вищого господарського суду України від 26.10.2004р. рішення господарського суду
Донецької області від 21.04.2004р. по справі №12/708в залишено без змін.

Відповідно
до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем  України і є обов'язковими до виконання на
всій території України.

Згідно
із ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали,
постанови  господарського суду, що
набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються
у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За
приписом ч.5 ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, які
відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді
справи. Таке припущення може бути спростовано в загальному порядку.

За
змістом ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини” при розгляді справ суди застосовують
Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як
джерело права.

Згідно
з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. визначено, що
одним із елементів верховенства права є принцип правової впевненості, який
серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в
законную силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким
чином, враховуючи загальнообов'язковий статус судових актів, визначений
ст.ст.124, 129 Конституції України, факт спливу строку дії договору оренди №15
від 01.01.2001р. та наявності обов'язку відповідача звільнити орендоване
приміщення не може бути спростований за умови чинності рішення господарського
суду Донецької області від 21.04.2004р. №12/708в.

09.07.2008р.
комісією у складі старшого касиру ОСОБА_2, касиру ОСОБА_3 та відповідача було
складено акт, згідно з яким встановлено, що станом на 09.07.2008р. відповідач
займає частину нежитлового приміщення площею 44,8 кв.м. для здійснення
підприємницької діяльності (кафе) в будівлі автостанції Тельманове, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно
з відміткою зробленою на вказаному вище акті відповідач від підпису акту
відмовився та просить прийняти до уваги договір оренди №7 за 1996р.

Як
встановлено судом, обґрунтовуючи правомірність знаходження у приміщенні,
належному позивачу, відповідач посилається на договір №7 від 10.07.1996р. про
сумісну господарську діяльність.

Так,
згідно з наданою до матеріалів справи копією, 10.07.1996р. між Донецьким
обласним державним підприємством автобусних станцій 11499 з одного боку,
відповідачем та СПД ОСОБА_1 був підписаний договір №7 про сумісну господарську
діяльність.

Відповідно
до п.1.1 договору №7 від 10.07.1996р. сторони домовились здійснювати сумісну
діяльність з метою отримання прибутку.

Пунктом
2.1 договору №7 від 10.07.1996р. було передбачено, що Донецьке обласне державне
підприємство автобусних станцій 11499 передає для здійснення сумісної
діяльності у тимчасове користування майно згідно додатку №1 до договору.

При
цьому, згідно п.6.3 договору строк його дії визначений сторонами до 31.12.2021р.

За
змістом додатку №1 до договору №7 від 10.07.1996р. Донецьке обласне державне
підприємство автобусних станцій 11499 передає відповідачу, СПД ОСОБА_1
виробничі приміщення площею 20 кв.м., розташовані у Тельманівській АС.

Одночасно,
до матеріалів справи також надано копію додатку №1 до договору №7 майнового
найму (оренди) нежитлових приміщень від 10.07.1996р., згідно з яким визначено
перелік приміщень, які є об'єктом найму (оренди) - приміщення загальною площею
44,8 кв.м. Як встановлено, вказаний додаток підписаний відповідачем та
позивачем, в той час як фактично, договір про сумісну діяльність від
10.07.1996р. №7 був підписаний Донецьким обласним державним підприємством
автобусних станцій 11499.

Відповідно
до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд  приймає тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Статтею
36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмові
докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для
вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений
витяг з нього.

Оригінали
документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають
бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу
господарського суду.

Враховуючи,
що до матеріалів справи було надано два додатки за номером 1 до договору про
сумісну діяльність №7 від 10.07.1996р., ухвалами господарського суду Донецької
області від 12.09.2008р., 01.10.2008р., 16.10.2008р., 24.11.2008р. судом було
зобов'язано відповідача надати в судове засідання оригінал договору про сумісну
діяльність від 10.07.1996р. та оригінали додатків до нього (зокрема, додаток №1
та додаток №2).

Відповідач
всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України
витребуваних судом документів не надав.

За
таких обставин, враховуючи відсутність оригіналів договору №7 від 10.07.1996р.
та додатків до нього, за висновками суду, твердження відповідача щодо наявності
у нього підстав для знаходження у приміщенні площею 44,8 кв.м., яке розташоване
у приміщенні будівлі автостанції за адресою: АДРЕСА_1, є недоведеними
відповідними засобами доказування.

Інших
підстав для знаходження відповідача у спірному приміщенні останнім не вказано,
судом не встановлено.

Статтею
785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору  найму
наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому
вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було
обумовлено в договорі.

Як
вказувалось вище, судовим рішенням від 21.04.2004р. по справі №12/708в
встановлений факт припинення дії договору оренди №15 від 01.01.2001р.

Листом
№09/1014 від 03.09.2007р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про
звільнення приміщення загальною площею 44,8 кв.м., яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

За
висновками суду, відповідачем свої зобов'язання щодо повернення позивачу
орендованого майна всупереч вимог ст.785 Цивільного кодексу України не
виконані.

Відповідно
до ч.4 ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів   права власності і
господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності
рівні перед законом.

Кожен
згідно із ст.41 Конституції України має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої
діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно
із ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується,   розпоряджається своїм майном на власний
розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

При
цьому, за приписом ст.400 Цивільного кодексу України недобросовісний володілець
зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У
разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована
особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Статтею
1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що
підприємства,  установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

За
таких обставин, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх зобов'язань з
повернення позивачу як власнику орендованого майна повністю доведений
матеріалами справи, позовні вимоги про спонукання відповідача звільнити
нежитлове приміщення загальною площею 44,8 кв.м., яке розташоване у приміщенні
будівлі автостанції за адресою: АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.

Одночасно,
враховуючи висновки суду щодо відсутності оригіналу договору №7 про сумісну
діяльність від 10.07.1996р. та оригіналів додатків №№1, 2 до нього, відсутні
підстави для вирішення питання щодо дійсності цього договору, внаслідок чого
позовні вимоги про визнання недійсним договору №7 про сумісну діяльність від
10.07.1996р. підлягають залишенню без задоволення.

Судові
витрати підлягають віднесенню на відповідача.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги Відкритого акціонерного товариства „Донецьке обласне підприємство
автобусних станцій”, м.Донецьк до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
смт.Тельманове задовольнити частково.

Зобов'язати
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, смт.Тельманове звільнити нежитлове приміщення
загальною площею 44,8 кв.м., яке розташоване у приміщенні будівлі автостанції
за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути
з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт.Тельманове на користь Відкритого
акціонерного товариства „Донецьке обласне підприємство автобусних станцій”,
м.Донецьк витрати по сплаті державного мита в сумі 85 грн. 00 коп., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.

Видати
накази після набрання рішенням законної сили.

В
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення
оголошено повністю в судовому засіданні 10.12.2008р.

Головуючий суддя

Суддя                                       Мєзєнцев
Є.І.

Суддя
Попков
Д.О.