СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.08                                                                                 Справа № 9/4

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Дочірнього підприємства «Мукачівська кераміка»ЗАТ «Львівський керамічний завод», Закарпатська область, Мукачівський район, с. Павшино

до Приватного підприємства «ТФ «Укрпромторг-Луганськ», м. Луганськ

про стягнення 23 569 грн. 80 коп.

в присутності представників:

від позивача – не прибув,

від відповідача – не прибув.

Суть спору: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 23569,80 грн., у т.ч. основний борг з урахуванням інфляції –19530,66 грн., пеня –1278,07 грн., 3% річних –761,05 грн. за поставлену металопродукцію та 2000 грн. –витрати на адвоката.

Клопотанням від 11.02.08р. за № 2/юр позивач просить розглянути справу без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув з причин, які суду не відомі, про час і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 6 квітня 2006 року за накладною № РН-604-03 він отримав арматуру в асортименті на загальну суму 55585,68 грн. з ПДВ.

В рахунок погашення боргу позивач передав відповідачу керамічну продукцію в асортименті на загальну суму 71605,44 грн., що підтверджується довіреністю ЯЛЯ № 392366 від 21.04.06р., ТТН № 21.04-0001/7 від 21.04.06р. на суму 64007,04 грн. та ТТН № 21.04.-0002/8 від 21.04.06р. на суму 7598,40 грн.

Після погашення боргових зобов’язань позивача перед відповідачем у останнього виникло боргове зобов’язання на суму 16019,76 грн.

Відповідач на підставі гарантійного листа від 21.04.06р. взяв на себе зобов’язання провести розрахунок по залишковій керамічній продукції до 1 травня 2006 року, однак на усні та письмові вимоги щодо погашення боргу не відреагував.

Оцінивши обставини справи, доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивач передав відповідачу керамічну продукцію в асортименті на загальну суму 71605,44 грн., що підтверджується довіреністю ЯЛЯ № 392366 від 21.04.06р., ТТН № 21.04-0001/7 від 21.04.06р. на суму 64007,04 грн. та ТТН № 21.04.-0002/8 від 21.04.06р. на суму 7598,40 грн.

Частина продукції на загальну суму 55585,68 грн. була зарахована у погашення заборгованості позивача за поставлену відповідачем арматуру 06.04.06р. за накладною РН-604-03.

Після взаємозаліку за відповідачем залишився борг у сумі 16019,76 грн., який він взяв на себе відповідно до гарантійного листа від 21.04.06р.

На підставі гарантійного листа відповідач взяв на себе зобов’язання провести розрахунок по залишковій керамічній продукції до 1 травня 2006 року, однак зобов’язання не виконав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивач надав необхідні докази щодо несплати відповідачем боргу за отриману керамічну продукцію за гарантійним листом відповідача у розмірі 16019,76 грн.

Посилаючись на:

·          ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме як сплата неустойки, так і відшкодування збитків,

·          ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»від 22.11.96р. № 543/96-ВР, за якою платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін

позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 1278,07 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пеня є різновидом неустойки, а згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Виходячи з наведених норм випливає, що стягнення неустойки (пені) можливе лише за умови визначення її розміру у договорі або законі.

Оскільки письмова угода щодо розміру неустойки між сторонами не укладалася, у суду відсутні підстави для її стягнення, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з результатами розрахунків щодо нарахування інфляційних та 3% річних, які містяться у таблиці № 1 від 29.11.07р. до позовної заяви та вважає, що стягненню підлягає сума боргу з урахуванням інфляції у розмірі 19530,66 грн. та 3% річних у розмірі 761,05 грн.

Відповідно до ст. 44 ГПК України до складу судових витрат відносяться витрати на оплату послуг адвоката.

Позивач надав в якості доказів копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/363 Глаголи В.С., договір з цим адвокатом від 21.05.07р. та видатковий ордер № 121 від 05.06.07р., за яким позивач сплатив адвокату послуги у розмірі 2000 грн.

Ш          по-перше, копія адвокатського свідоцтва не завірена відповідно до вимог чинного законодавства, тому не може вважатися належним доказом,

Ш          по-друге, договір від 21.05.07р. був укладений на здійснення адвокатом представництва, захисту прав і законних інтересів ДП «Мукачівська кераміка»щодо стягнення заборгованості з ПП «ТФ «Укрпромторг-Луганськ»взагалі, а не за цим позовом,

Ш          по-третє, у видатковому касовому ордері № 121 відсутній підпис адвоката Глаголи В.С., тому не зрозуміло, чи отримав адвокат зазначену суму, а копія прибуткового ордеру у матеріалах справи відсутня.

За таких обставин у суду відсутні підстави для стягнення адвокатських витрат у розмірі 2000 грн.

Виходячи з викладеного позов підлягає задоволенню частково у розмірі 20 291,71 грн.

На підставі ст. 49 ГПК України з відповідача стягується пропорційно задоволеним вимогам держмито у розмірі 203,18 грн. та витрати на інформаційні послуги у розмірі 101,59 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47-1, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.          Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача, ПП «ТФ «Укрпромторг-Луганськ», 91047, м. Луганськ, провул. Краснодонський, 3, код 33846261, на користь позивача, ДП «Мукачівська кераміка»ЗАТ «Львівський керамічний завод», 89643, Закарпатська обл., Мукачівський р-н, с. Павшино, вул. Волошина, код 31586988, суму боргу з урахуванням інфляції у розмірі 19530,66 грн., 3% річних у розмірі 761,05 грн. та судові витрати у розмірі 304,77грн.

3. У задоволенні позову щодо стягнення пені у розмірі 1278,07 грн. та витрат на адвокатські послуги у розмірі 2000 грн. відмовити.

Накази видати після набрання законної сили цим рішенням.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                       А.Г.Ворожцов