ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2008 р.

№ 7/98

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю –фірма "СВБ"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 19.07.2007 року

у справі

№7/98

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю –фірма "СВБ"(надалі –товариство)

до

Відкритого акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" (надалі- радіотехнічний завод)

про

відшкодування вартості оснастки для виготовлення металічних кутників, переданої на відповідальне збереження в сумі 11 150,00 грн

та за зустрічним позовом

Відкритого акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю –фірма "СВБ"

про

стягнення 8025,79 грн

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Мартинюк В.К. –за дов. від 05.02.08; Мартинюк В.К. –директор;

від відповідача: Ткачук О.М. –за дов. Від 14.01.08; Цимбалюк М.Н. –директор.

Товариством з обмеженою відповідальністю –фірма "СВБ" у лютому 2007 року заявлений позов, з урахуванням уточнень, про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" 11 150,00 грн –збитків у вигляді витрат, понесених позивачем зі сплати вартості оснастки на

Доповідач: Добролюбова Т.В

кутники, виготовлених за договором від 29.11.01 №242. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач наголошував на тому, що відповідач прийняв на відповідальне та безстрокове зберігання виготовлені ним оснастки на кутники. Разом з цим, товариство зазначало, що ним з Халімовським К.Б. 24.01.07 укладено договір купівлі –продажу оснастки на кутники, які позивач планував забрати у радіотехнічного заводу, однак, на вимогу товариства радіотехнічний завод, в семиденний строк, вказану продукцію не повернув, затрати пов’язані з її виготовленням не відшкодував. На думку товариства, невиконання ВАТ "Рівненський радіотехнічний завод" зобов’язань з повернення товару виготовленого за договором №242 спричинили йому збитків у вигляді вартості неповернутого, упущеної вигоди (неотриманого прибутку). При цьому, позивач посилався на приписи статті 610, пункту 1 статті 951, статті 953 Цивільного кодексу України, статей 224, 225, 226 Господарського кодексу України.

Відкрите акціонерне товариство "Рівненський радіотехнічний завод" звернулось із зустрічною позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю –фірма "СВБ" 8025,79 грн –збитків за зберігання штампів на підставі акта приймання –передачі оснастки на кутники, згідно з договором від 29.11.01 №242. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач за зустрічним позовом вказував на те, що відповідно до розрахунку плати, проведеного на підставі "Методики розрахунку плати за оренду державного майна" за період з 29.12.01 до 07.02.07 товариство повинно сплатити радіотехнічному заводу 8025,79 грн. При цьому, позивач за зустрічним позовом посилався на приписи пункту 2 статті 530, статті 632 Цивільного кодексу України, статті 222 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 13.04.07, ухваленим суддею Маціщук А.В., первісний позов задоволено. Вмотивовуючи рішення в цій частині суд першої інстанції дійшов висновку про порушення радіотехнічним заводом зобов’язань щодо передачі позивачеві виготовлених штампів у семиденний строк після пред’явлення вимоги. Місцевий суд встановив, що заявлена товариством до стягнення сума є реальними збитками, тому підлягає стягненню. При цьому, суд першої інстанції посилався на приписи статей 193, 224, частини 5 статті 226 Господарського кодексу України, статей 526, 610, 611, 612, 623 Цивільного кодексу України. У задоволенні зустрічного позову відмовлено, з огляду на те, що плата за зберігання оснастки на кутники умовами договору не передбачена, а акт не є підставою для розрахунків саме за зберігання. Тому, суд дійшов висновку, що зобов’язання зі сплати таких платежів у ТОВ –фірма "СВБ" не виникло. Суд посилався на приписи статей 936, 942, частини 1, 4 статей 946, 947 Цивільного кодексу України.

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Духа Я.В. –головуючого, Краєвської М.В., Слуки М.Г., постановою від 19.07.07, перевірене рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову скасував та прийняв нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Вмотивовуючи рішення апеляційний суд виходив з того, що збитки заподіяні внаслідок договірного зобов’язання підлягають відшкодуванню за умови наявності усіх складових правопорушення. Суд встановив відсутність усіх складових правопорушення, що унеможливило відшкодування збитків згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України. При цьому, суд дійшов висновку про відсутність у товариства збитків у вигляді упущеної вигоди. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову апеляційний суд залишив рішення без змін з тих же підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю – фірма "СВБ" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову у справі в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати, а рішення просить залишити без змін. Водночас, товариство просить скасувати пункт 4 постанови щодо стягнення державного мита. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник вказує на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у товариства збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки витрати останнього на виготовлення штампів у сумі 11 150,00 грн, які не використовуються і не повернуті радіотехнічним заводом є реальними збитками. Скаржник стверджує, що уклав договір з Халімовським К.Б., однак, порушення відповідачем своїх зобов’язань призвело до неможливості виконання умов і вказаного договору. Заявник вважає, що невиконання радіотехнічним заводом зобов’язання з повернення штампів, призвело до втрати інтересу товариства, тому, він має право відмовитися від виконання цього зобов’язання та вимагати відшкодування збитків. При цьому, скаржник посилається на приписи статей 610, 611, 612, 623 Цивільного кодексу України, статей 193, 224, частину 5 статті 226 Господарського кодексу України. Решта постанови заявником не оскаржена.

Від Відкритого акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить постанову у справі залишити без змін, а касаційну скаргу ТОВ "СВБ" –без задоволення. Радіотехнічний завод у відзиві звертає увагу на те, що строк зберігання кутників обмежений, зобов’язань з доставки майна у нього не було, а представник товариства з довіреністю для отримання товару не з’являвся. Крім цього, вважає, що товариство не довело факт відсутності майна.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. і пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Постанова апеляційного суду переглядається в частині відмови у задоволенні первісного позову.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за умовами договору від 29.11.01 №242 про проектування штампів для виготовлення кутників, радіотехнічний завод спроектував та виробив штампи для виготовлення кутників. Позивач сплатив їх вартість і відповідно до пункту 8.3 договору штампи, що виготовлені, стали власністю замовника. Предметом первісного позову у даній справі є матеріально –правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю –фірма "СВБ" про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод" 11 150,00 грн –збитків у вигляді витрат, понесених позивачем зі сплати вартості штампів для виготовлення кутників, перерахованих відповідачеві за договором від 29.11.01. Водночас, обґрунтовуючи підстави стягнення вказаної суми, позивач вказував на те, що ці кошти також є збитками у вигляді упущеної вигоди (неотриманого прибутку), спричиненими порушенням відповідачем зобов’язань з повернення із зберігання виготовленої продукції і через неотримання вартості штампів від підприємця Халімовського К.Б. Судами попередніх інстанцій установлено, що 24.01.07 Товариство з обмеженою відповідальністю –фірма "СВБ"- продавець, уклало з підприємцем Халімовським К.Б.- покупцем, договір купівлі –продажу за умовами якого продавець зобов’язався не пізніше 10 календарних днів з моменту підписання договору пред’явити покупцеві штампи за переліком, який відповідає переліку у договорі №242, для огляду та передачі у власність. Покупець зобов’язався сплатити за отриманий товар 11 150,00 грн. Судами установлено, що Радіотехнічний завод зобов’язання за актом передачі - приймання, на підставі якого відповідач прийняв на відповідальне зберігання штампи для виготовлення кутників, про повернення кутників не виконав. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються, з урахуванням особливостей, Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України. Положеннями статті 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Дана норма кореспондує з приписами статті 193 Господарського кодексу України. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим до виконання. Судами попередніх інстанції установлено, що строк повернення продукції актом передачі - приймання не визначений. Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь –який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги. З огляду на зазначене, суди дійшли вірного висновку, що обов’язок відповідача за первісним позовом передати виготовлені штампи виник у семиденний строк після одержання ним вимог ТОВ –фірма "СВБ" про повернення штампів. Судами установлено, що відповідач відмовився передати позивачеві, виготовлені за договором №242 штампи без оплати за зберігання. За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов’язання у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов’язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. При цьому, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов’язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Суди попередніх інстанцій установили факт неправомірної відмови ВАТ "Рівненський радіотехнічний завод" виконати зобов’язання з передачі позивачеві виготовлених штампів. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Статтею 611 цього Кодексу унормовано, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. За приписами пункту 5 статті 226 Господарського кодексу України у разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків. Тобто, така вимога як відшкодовування збитків є правом управненої сторони і остання може вимагати або повернення речі або відшкодування збитків. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи ТОВ - фірмі "СВБ" у стягненні 11 150, 00 грн, погодився з встановленими місцевим судом обставинами справи, однак, наведених приписів законодавства не врахував та обмежився висновком про відсутність упущеної вигоди. Апеляційна інстанція, залишила поза увагою те, що сума заявлена позивачем до стягнення є збитками у вигляді витрат,які понесені позивачем за перерахування вартості продукції, виготовленої за договором та неповернутої зі зберігання заводом. З огляду на це, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для

задоволення первісного позову. Довід відповідача, за первісним позовом, про наявність штампів на складі не впливає на право позивача з відшкодування вартості вчасно неповернутих штампів, оскільки факт невиконання зобов’язання у 7 денний термін встановлений судами обох інстанцій і підтверджується змістом зустрічного позову. Водночас, не можуть бути підставою для залишення постанови без змін, в переглянутій частині, і доводи відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, оскільки вони не були предметом розгляду у суді першої і апеляційної інстанцій.

Відтак, постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні первісного позову, а рішення господарського суду міста Києва залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.07.07 у справі №7/98 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову.

Решту постанови і рішення господарського суду Рівненської області від 13.04.07 у цій справі залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю –фірма "СВБ" задовольнити.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Т.Гоголь

В. Швець