ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

27.02.08                                                                                           Справа № 10/222

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді Дубник О.П.

суддів Дух Я.В.

Якімець Г.Г.

При секретарі судового засідання Ніколайчук С.В.

розглянув апеляційне подання військового прокурора Івано-Франківського гарнізону від 27.12.07р. №4061

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2007р.

у справі №10/222

за позовом Державного міського підприємства (далі ДМП) «Івано-Франківськтеплокомуненерго», м.Івано-Франківськ

до відповідача 417 управління начальника робіт, м.Івано-Франківськ

про          стягнення заборгованості в сумі 95494,70 грн.

за участю представників

від позивача – Круць В.Б. –представник (дов. у справі);

від відповідача – не з’явився (належно повідомлений);

від прокуратури –Яговдік С.М. –представник (дов. у справі).

Права та обов’язки згідно ст.22 ГПК України роз’яснено, заяв про відвід суддів не поступало.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2007р. у справі №10/222 (суддя Шелест С.Б.) задоволено ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»до 417 управління начальника робіт та стягнено з відповідача на користь позивача 83353,42 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, 5840,35 грн. пені, 4848,18 грн. інфляційних збитків та трьох відсотків річних в сумі 1452,75 грн.

Рішення судом мотивоване ст.ст.526, 625 Цивільного кодексу України, на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про підставність вимог позивача, оскільки відповідачем не виконано належним чином своїх грошових зобов’язань за договором про постачання теплової енергії №56 від 26.01.06р., укладеного між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»та 417 управлінням начальника робіт, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.05.06р. по 01.08.07р. в розмірі 83353,42 грн.

З підстав, зазначених в апеляційному поданні, військовий прокурор Івано-Франківського гарнізону оскаржує рішення суду, як прийняте з порушенням норм матеріального права, стверджуючи, зокрема, про те, що судом першої інстанції при задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат не перевірено достовірність та правильність їх розрахунку позивачем.

Також апелянт посилається на те, що викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст.4-2 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому, з огляду на вище викладене, просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення з відповідача 95494,70 грн. заборгованості за поставлену електроенергію та 4848,18 грн. інфляційних витрат.

У відзиві на апеляційне подання позивач вважає необґрунтованими доводи апелянта, а оскаржуване рішення суду таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права та базується на фактичних обставинах справи, зокрема, на тому, що матеріалами справи встановлено факт порушення відповідачем договірних зобов’язань та наявності у нього заборгованості в сумі 83353,42 грн. за спожиту теплову енергію, а не електроенергію, як зазначає апелянт у апеляційному поданні.

Заслухавши представника позивача та прокуратури, розглянувши матеріали справи та апеляційного подання, судом встановлено наступне:

як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір про постачання теплової енергії №56 від 26.01.06р., відповідно до умов якого позивач зобов’язувався постачати споживачеві (відповідачу) теплову енергію, а споживач, в свою чергу, зобов'язувався проводити оплату за використану енергію за встановленими тарифами, в терміни, передбачені цим договором.

Зокрема, пунктом 5.6 цього договору передбачено, що відповідач зобов’язався розрахунки за енергію, що споживається проводити в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не заперечується, що позивачем виконано умови вищенаведених договорів щодо постачання споживачу теплоенергії за спірний період.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, що вбачається зі справи, 417 управління начальника робіт свої договірні зобов'язання по проведенню оплати за поставлену позивачем теплоенергію за вказаним вище договором за період з 01.05.06р. по 01.08.07р. не виконало, в результаті чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 83353,42 грн., що також не заперечується сторонами.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.5.8 спірного у випадку несплати платіжних документів в терміни, обумовлені цим договором, сторони керуються договірними зобов’язаннями, вимогами Правил користування теплоенергією в частині припинення подачі тепло енергії, а на суми, вказані в платіжних документах, нараховується пеня в розмірі 1 відсотка за кожний день прострочення до дня фактичної оплати.

Враховуючи наявну заборгованість відповідача за спожиту теплоенергію та вимоги п.5.8 договору №56 від 26.01.06р. позивачем поданого розрахунок пені, яка підлягає стягненню з відповідача на суму 5840,35 грн.

Щодо стягнення з відповідача судом першої інстанції на користь позивача 4848,18 грн. інфляційних витрат, 1452,75 грн. –три відсотки річних, то судова колегія вважає підставним стягнення вказаних сум, оскільки згідно вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, судова колегія вважає безпідставними твердження апелянта про порушення судом першої інстанції вимог статті 4-2 ГПК України, оскільки останнім відповідно до ст.75 ГПК України, згідно вимог якої, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами, та з врахуванням того, що відповідачем не подано суду відзив на позов, який від нього вимагався ухвалою суду від 11.09.07р., правомірно розглянуто даний спір за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладені обставини справи та норми матеріального права, суд апеляційної інстанції вважає правомірним оскаржуване рішення суду, а апеляційне подання таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційне подання залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.07р. у цій справі - без змін.

2.          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно ст.ст.107, 109 ГПК України.

3.          Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуюча-суддя О.П. Дубник

суддя Я.В.Дух

суддя Г.Г.Якімець

Постанова підписана 20.03.2008р.