СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

17 березня 2008 року

Справа № 2-23/11967-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської О.А.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Коршуна Степана Степановича (повноваження перевірені) директора товариства з обмеженою відповідальністю "Базальт";

відповідача: Безверхої Юлії Анатоліївни, довіреність №3006/10/10-0 від 19.02.07, Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 12 листопада 2007 року у справі № 2-23/11967-2007А,

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Базальт" (вул. Дьомишева, 112,Євпаторія,97404)

до           Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 2/40,Євпаторія,97416)

про спонукання до виконання певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Г.М. Іщенко) від 12 листопада 2007 року у справі №2-23/11967-2007А задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Базальт" до Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим про спонукання до виконання певних дій.

Суд зобов'язав Державну податкову інспекцію в місті Євпаторії Автономної Республіки внести зміни в особовий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Базальт" з податку на додану вартість, відобразити сплату податку на додану вартість у сумі 23000,00грн., згідно з платіжним дорученням від 19.06.2001 №330 на суму 23000,00грн.

Суд стягнув з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Базальт" 03,40грн. судового збору.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція в місті Євпаторії Автономної Республіки звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі та за правилами статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши справу, судова колегія встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Базальт" звернулось до господарського суду Автономної Республіці Крим з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим про спонукання до виконання певних дій, а саме: визнати протиправними дії податкової інспекції про відмову товариству з обмеженою відповідальністю "Базальт" відобразити в особовому рахунку сплату у червні 2001 податку на додану вартість у сумі 5047,91грн. та зобов'язати інспекцію здійснити коригування особового рахунку товариства з обмеженою від повільністю "Базальт" шляхом відображення у ньому сплати у червні 2001 податку на додану вартість у сумі 5047,91грн. та зобов'язати відповідача виключити майно підприємства з податкової застави, (а. с. 4).

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.10.2007 позовні вимоги в частині визнання протиправними дій податкового органу, що виразились у відмові відобразити в особовому рахунку товариства сплату у червні 2001 року податку на додану вартість в розмірі 5047,91грн., та виключення майна товариства з обмеженою відповідальністю "Базальт" з податкової застави, залишені без розгляду, (а. с. 22).

Від позивача 29.10.2007 до господарського суду Автономної Республіки Крим надійшли уточнення позовних вимог, згідно з якими, він просив суд зобов'язати Державну податкову інспекцію в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим внести зміни до особового рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Базальт" з податку на додану вартість, відобразив сплату податку на додану вартість в сумі 23000,00грн. згідно платіжному дорученню від 19.06.2001 №330 на суму 23000,00грн., (а. с. 25).

У судовому засіданні 12.10.2007 відповідачем надана довідка від 27.07.2007 №13136/10/24.0 про те, що позивач має податковий борг з податку на додану вартість в сумі 5047,91грн. (у тому числі пеня - 815,22грн.), який утворився в результаті банкрутства банка "Україна".

Позивачем у судовому засіданні 12.11.2007 було заявлено усне клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовом, оскільки тільки в 2007 він дізнався про заборгованість з податку на додану вартість, хоча сплату вказаного податку здійснив ще у червні 2001 у сумі 23000,00грн., (протокол судового засідання від 12.11.2007, а. с. 67).

Відповідач вважає, що позивачем був сплачений у червні 2001 податок на додану вартість у сумі 23000,00грн., згідно платіжному дорученню №330 від 19.06.2001, проте, вказана сума на рахунок Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим не була перерахована, у зв'язку з неплатоспроможністю банку "Україна", (а. с. 14).

Також, відповідач зауважив, що згідно з статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до пункту 6 Закону України "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України", до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів, адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України, судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної дії.

Суд першої інстанції ухвалою від 12.11.2007 визнав причину пропущення товариством з обмеженою відповідальністю "Базальт" строку звернення до суду поважною та поновив товариству з обмеженою відповідальністю "Базальт" строк для звернення з адміністративним позовом про спонукання до виконання певних дій.

Перевіривши матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин і додержання норм матеріального і процесуального права при прийнятті судом першої інстанції постанови, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, платіжним дорученням №330 від 19.06.2001 на суму 23000,00грн. позивачем було сплачено податок на додану вартість, (а. с. 10). Вказаний платіж здійснений позивачем через Банк "Україна", яким вказана сума списана з рахунку позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Базальт" своєчасно прийняло заходи до сплати податку на додану вартість в червні 2001, а ненадходження платежу в бюджет відбулося з вини банку. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання з оплати податку до бюджету, що підтверджується копією платіжного доручення, яка залучена до матеріалів справи.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що товариством з обмеженою відповідальністю "Базальт" податкові зобов'язання перед бюджетом з податку на додану вартість у сумі 23000,00грн. виконані шляхом перерахування грошових коштів через АК АПБ "Україна" платіжним дорученням з відміткою банку - дирекції акціонерного комерційного агропромислового Банку "Україна" в Автономній Республіці Крим про прийняття розрахункового документу до виконання, (а. с. 10).

Порядок проведення безготівкових розрахунків в період здійснення платежу визначався Інструкцією №7 "Про безготівкові розрахунки в господарському обороті України", затвердженою постановою Правління Національного банку України від 02.08.1996 №204 та Інструкцією "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29.03.2001 №135 та іншими нормативними актами.

Також, позивачем було представлене в АК АПБ "Україна" платіжне доручення, яке відповідно до названих інструкцій, є розрахунковим документом.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про систему оподаткування", фінансові установи виконують доручення платників податків і зборів (обов'язкових платежів) на перерахування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів у встановлений законом термін. Отже, за невиконання належним чином своїх обов'язків по перерахуванню податків до бюджету відповідальність перед бюджетом несуть банки, а не платники податків.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", від 05.04.2001 №2346, ініціювання переказу грошей вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банки повинні забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Отже, у даному випадку невчасне надходження до бюджету сплаченої позивачем за вказаним платіжним дорученням суми податку на додану вартість відбулося з вини банку, що прийняв платіж до виконання і що списав вказану в ньому суму з розрахункового рахунку позивача, але не зарахував гроші до бюджету.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що вищезгаданий Закон звільняє платника податків тільки від сплати пені і штрафних санкцій, нарахованих на суми, вказані в платіжних дорученнях, але своєчасно не перераховані до бюджету, і не звільняє від обов'язку сплачувати суми податкових зобов'язань до бюджету навіть за наявності вини банку, обґрунтовано, на думку судової колегії, не були прийнятими судом першої інстанції до уваги, зв'язку з тим, що позивач, який своєчасно перерахував податки до бюджету, отже, належно виконав свої обов'язки, не міг та не повинен контролювати належне виконання своїх обов'язків банківською установою.

Здійснення платником будь-яких додаткових дій, окрім подачі платіжних документів, чинним законодавством не передбачено.

Згідно з Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", податковий орган по місцю реєстрації банку, який ліквідується повинен заявити ліквідатору банку про свої вимоги в банк, який ліквідується, у розмірі податкового боргу такого банку, зокрема на суми пені, нараховані банку як податковим органом по місцю його реєстрації, так і податковим органом по місцю реєстрації платників податків, платежі яких не надійшли до бюджету з вини банку, на підставі прийнятого податковим органом рішення.

З тих підстав, що позивачем своєчасно здійснено оплату платежу, він не може вважатися таким, що має податковий борг з податку на додану вартість.

Крім того, суд першої інстанції зауважив на помилковість міркувань відповідача, оскільки переказ коштів позивача був завершеним з моменту прийняття АК АПБ "Україна" розрахункового документу до виконання.

Підпунктом 16.5.1 пункту 16.5 статті 16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлено, що за порушення строків перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів з вини банку, такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, а також несе іншу відповідальність, встановлену Законом, за порушення порядку своєчасного і повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків, зборів звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне перерахування таких платежів до бюджетів і державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню і штрафні санкції.

Отже, після отримання з банку завіреного розрахункового документу, товариство з обмеженою відповідальністю "Базальт" свої зобов'язання перед Державним бюджетом України виконало.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70, 86 Кодексу і адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем своїх посилань.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Базальт" є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

При викладених обставинах судова колегія Севастопольського апеляційного господарського суду вважає, що постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 12 листопада 2007 року у справі № 2-23/11967-2007А було прийнято з додержанням норм процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова господарського суду Автономної Республіки Крим від 12 листопада 2007 року у справі № 2-23/11967-2007А підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 12 листопада 2007 року у справі № 2-23/11967-2007А залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

3.Ухвалу може бути оскаржено до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                            О.А. Щепанська

Судді                                                                                          К.В. Волков

І.В. Черткова