ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2008 р.            Справа № 12/97-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Колективної телефонної компанії «ВЕКО»(м. Вінниця, вул. К.Маркса, 24, ідент код 23107433)

до Державної податкової інспекції у м. Вінниці (21027 м. Вінниця, вул. 30-річчя Перемоги, 21)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.09.2006 р.

Суддя М. Кожухар

Секретар судового засідання Т. Діхтярук

Представники:

позивача - Князєв В.В. - за дорученням

відповідача - Тишківський С.Л., Клімова Л.Р. –за дорученням

В С Т А Н О В И В :

Подано позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.09.2006 р. про визначення згідно з пп. «б»пп. 4.2.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на підставі п. 4.3.20 п. 4.3 ст. 4, пп. 9.12 ст. 9, 20 та ст. 10, 12 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92 та Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»№ 889 від 22.05.2003 р. податкового зобов’язання по прибутковому податку з робітників і службовців в сумі 18657 грн. (6219 грн. –основний платіж, 12438 грн. –штрафні санкції) та стягнення з відповідача 6219 грн., сплачених позивачем за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Податкове повідомлення-рішення прийнято за наслідками виїзної планової документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю КТК «ВЕКО»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2003 р. по 01.01.2006 р., що оформлена актом № 1069/2310/23107433 від 14.06.2006 р.

Даною перевіркою зокрема встановлено, що:

1)          товариством у 2003 році перераховано 21189 грн. АТХК «Київміськбуд»за будівництво квартири у м. Вінниці, по вул.. Пирогова згідно контракту № 71 від 31.05.2002 р. за гр. Паланського М.В. без нарахування прибуткового податку з доходів громадян, у зв’язку з чим йому донараховано 5297,25 грн. цього податку;

2)          товариством у 2004-2005 роках перераховано 4960 грн. Вінницькому торгово-економічному інституту за навчання гр. Князєва Р.В. без нарахування прибуткового податку з громадян, у зв’язку з чим йому донараховано 740,87 грн.

Позивач з висновками податкового органу не погоджується, посилаючись на те, що кошти за цими операціями перераховані на виконання угод позики, укладених ТОВ КТК «ВЕКО»з працівником товариства Князєвим Віктором Володимировим, який позичені кошти повернув у повному обсязі. Таким чином гр. Паланський М.В. та Князєв Р.В. доходи в результаті зазначених операцій не отримали, а відтак відсутні підстави для нарахування прибуткового податку з громадян.

Відповідач проти позову заперечив за підстав, зазначених у відзиві на позов.

27.02.2007 р. представниками позивача подано заяву про відмову від позову в частині вимог про стягнення 6219 грн.

Ухвалою суду від 06.03.2007 р. у справі призначено судово-бухгалтерську експертизу, провадження у справі зупинено.

Після отримання висновку судової експертизи ухвалою суду від 14.12.2007 р. провадження у справі поновлено з призначенням розгляду на 28.12.2007 р.

В судовому засіданні 28.12.2007 р. оголошено перерву до 09.01.2008 р.

В даному судовому засіданні представник позивача позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення та заяву про часткову відмову від позову підтримав.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позов та додаткових поясненнях.

Ухвалою суду від 09.01.2008 р. прийнято відмову позивача від позову та закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 6219 грн.

З пояснень представників сторін та наданих документів суд вбачає таке.

Державним податковим інспектором ДПІ у м. Вінниці здійснено виїзну планову документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю Колективної телефонної компанії «Веко»() з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2003 р. по 01.01.2006 р., результати якої оформлено актом № 1069/2310/23107433 від 14.06.2006 р.

На підставі цього акту, згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пп. 4.3.20 п. 4.3 ст. 4, пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9, ст. 20, ст. 10, ст. 12 Декрету КМ України від 26.12.1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»№ 889 від 22.05.2003 р. ДПІ у м. Вінниці прийнято та надіслано позивачеві податкове повідомлення-рішення № 002341722/0 від 07.09.2006 р. про визначення податкового зобов’язання з прибуткового податку з робітників і службовців в розмірі 18657 грн. (6219 грн. –основний платіж, 12438 грн. –штрафні санкції).

З акту перевірки зокрема випливає, що ТОВ «Веко»порушено:

1) п. 3.5.1 ст. 12 Декрету Кабінету Міністрів від 26.12.1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», а саме не оподаткування доходу, виплаченого не за місцем роботи, по операції з перерахування згідно контракту № 71 від 31.05.2002 р. АТХК «Київміськбуд» на будівництво квартири за Паланського М.В. 21189 грн. по платіжних документах з 17.02.2003 р. по 03.12.2003 р. (донараховано 5297 грн. прибуткового податку);

2) пп. 3.5.2, 4.3.20 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22.05.2003 р. № 889-4, а саме, не оподаткування податком з доходів фізичних осіб:

- коштів, перерахованих за навчання студента Князева Р.В. в сумі 4960 грн. (донараховано 740,87 грн.);

- сум, виплачених приватним нотаріусам за вчинення нотаріальних дій, в розмірі 1214 грн. (донараховано 181,33 грн. податку).

Позивач не згоден з донарахуванням 6038,12 грн. податку та застосуванням штрафних санкцій на цю суму по операціях з перерахування коштів за громадян Паланського М.В. та Князева Р.В.

З наданих ним документів та висновку судово-бухгалтерської експертизи вбачається таке.

04.01.2003 р. між ТОВ «Веко»та Князєвим Віктором Володимировичем укладено договір про надання безвідсоткової позики для розрахунку за дольову участь у будівництві квартири АТХК Київміськбуду за Паланського М.В.(п.1, п.2 договору, а.с. 20). Позика надається безготівково шляхом переказу коштів на р/рахунок АТХК Київміськбуду відповідно до наданих рахунків до договору №71 від 31.05.2002р. (п.4 договору). В матеріалах справи також є листи-звернення Князева В.В. до Колективної телефонної компанії „ВЕКО" про перерахування коштів підприємством згідно Договору безвідсоткової грошової позики №1/03 від 04.01.2003р. за Паланського Миколу Васильовича АТХК „Київміськбуд" згідно контракту №71 від 31.05.2002 року та ТОВ „БМУ-3" відповідно до угоди від 25.02.2003р.

ТОВ Колективна телефонна компанія „ВЕКО" перерахувала кошти за будівництво квартири по вул. Пирогова за Паланського Миколу Васильовича АТХК „Київміськбуд" згідно контракту №71 від 31.05.2002 року та ТОВ „БМУ-3" відповідно до угоди від 25.02.2003р. в сумі 21189,00грн., а саме:

-          по платіжному дорученню №89 від 17.02.2003р. в сумі 4500грн. з

призначенням платежу - Передоплата за будівництво квартири по вул. Пирогова згідно контракту №71 від 31.05.2002р. за Паланського М.В.;

-          по платіжному дорученню№207 від 11.04.2003р. в сумі 2000грн. з призначенням платежу - часткова участь в будівництві 144 кв. Ж/Д відповідно до угоди від 25.02.2003р. за Паланського М.В.;

-          по платіжному дорученню №365 від 26.06.2003р.в сумі 5000грн. з призначенням платежу - передоплата за будівництво квартири по вул. Пирогова згідно контракту №71 від 31.05.2002р. за Паланського М.В. (а.с.26);

-          по платіжному дорученню №468 від 21.08.2003р. в сумі 4500грн. з призначенням платежу - часткова участь в будівництві 144 кв. Ж/Д відповідно до угоди від 25.02.2003р. за Паланського М.В. (а.с.27);

-          по платіжному дорученню №36 від 17.09.2003р. в сумі 4500грн. з призначенням платежу - часткова участь в будівництві 144 кв. Ж/Д відповідно до угоди від 25.02.2003р. за Паланського М.В. (а.с.28);

-          по платіжному дорученню б/№ від 03.12.2003р. в сумі 689грн. з призначенням платежу - часткова участь в будівництві 144 кв. ЖУД відповідно до угоди від 25.02.2003р. за Паланського М.В. (а.с.28).

Договір №71 від 31.05.2002р. є договором про інвестування у житлове будівництво, що укладений між Паланським М.В. та Акціонерним Товариством Холдинговою Компанією «Київміськбуд». Предметом договору є будівництво житла за рахунок довірителя та передача у власність. Об’єктом інвестування згідно додаткової угоди №1 від 31 травня 2002р. є квартира №71,що знаходиться в 144-х квартирному житловому будинку по вул. Пирогова 117-Б кв. заг. площа 63,28м.

Згідно з договором №9 від 25 лютого 2003 року про поступку права вимоги право вимоги виконання зобов'язань за інвестиційним контрактом №71 від 31.05.2002р. та додатковою угодою №1 від 31.05.2002року до цього контракту від АТХК «Київміськбуд»перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМУ-3».

28.12.2004р. Князєв В.В. вніс в касу ТОВ КТК „Веко" кошти в сумі 40000,0грн. в т.ч. для погашення безвідсоткової позики згідно договору №1/03 від 04.01.03р. в сумі 21189,0грн. (а.с.100).

Наведене спростовує доводи ДПІ у м. Вінниці про виплату позивачем доходу Паланському М.В., оскільки з вказаних вище документів видно, що позивачем фактично надано позику Князєву В.В., яку перераховано за дорученням та на розсуд останнього.

В судовому засіданні представник відповідача в обґрунтування заперечень на позов посилався на те, що за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, і цей договір не передбачає наявність у ньому третіх осіб.

Ці доводи відповідача є помилковими, оскільки чинним на час укладення цього договору законодавством не обмежено право сторін обумовити порядок виконання зобов’язань за договором, в тому рахунку шляхом перерахування коштів на рахунок іншої особи.

Крім того цей договір відповідачем у встановленому порядку не оспорено і на час розгляду справи він є дійсним.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що прибутковий податок з цієї господарської операції донараховано безпідставно.

Крім того, при визначенні цього податкового зобов’язання відповідачем не враховано положення пп. 15.1.1 ст. 15 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181-Ш «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування», ч.ч. 1, 3 ст. 12 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», Наказу Державної податкової адміністрації України від 30.12.1997 р. № 473, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.1998 р. за № 26/2466, Наказу Державної податкової адміністрації N 451 від 29.09.2003 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.10.2003 р. за № 960/8281, позивач як податковий агент зобов’язаний був нараховувати, утримувати та сплачувати прибутковий податок з громадян до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податковому органу податкову звітність за формою, встановленою вищевказаними наказами ДПА України, протягом 15 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

Відповідні звітні документи є податковими деклараціями в розумінні п. 1.11 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Тому на правовідносини щодо визначення податкового зобов’язання з вказаного податку розповсюджуються положення ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»зокрема про строки давності для визначення податкового зобов’язання податковим органом.

На цьому зокрема наголошено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.04.2007 р., якою скасовано рішення господарського суду Чернігівської області від 06.12.2005 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2006 р. у справі № 11/317.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Веко»(Замовник) та Київським національним торговельно-економічним університетом (Виконавець) 28.03.2003 р. укладено договір № 566д МЗД про підготовку за рахунок коштів Замовника фахівця з вищою освітою Князєва Руслана Вікторовича за денною формою навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст». Термін навчання –4 роки 10 місяців. Вартість освітньої послуги становить –16000 грн.

ТОВ Колективна телефонна компанія „ВЕКО" перерахувала за навчання студента Князєва Р.В. 4960грн., а саме:

по платіжному дорученню №802 від 07.09.2004р. - 1760грн. з призначенням платежу - оплата за навчання студента Князєва Р.В. зг. дог. №566 д МЗД від 28.03.03р. зг. рах. №77 від 31.08.04р.;

по платіжному дорученню № 1 від 18.01.2005р. - 1600грн. з призначенням платежу - оплата за навчання студента Князєва Р.В. зг. дог. №566 д МЗД від 28.03.03р.;

по платіжному дорученню 197 від 16.09.2005р. - 1600грн. з призначенням платежу - оплата за навчання студента Князєва Р.В. зг. дог. №566 д МЗД від 28.03.03р.

П.п.4.3.20. п.4.3. ст.4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 року №889-4 визначено, що не включається до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу сума, сплачена працедавцем на користь закладів освіти у рахунок компенсації вартості підготовки чи перепідготовки платника податку - найманої особи за профілем діяльності чи загальними виробничими потребами такого працедавця.

Якщо така наймана особа припиняє трудові відносини з таким працедавцем впродовж такого навчання або до закінчення другого календарного року від року, в якому закінчується таке навчання, то сума, сплачена у компенсацію вартості такого навчання, прирівнюється до додаткового блага, наданого такій найманій особі протягом року, на який припадає таке припинення трудових відносин, та підлягає оподаткуванню у загальному порядку.

Позивач вважає, що оплата за навчання Князєва Р.В. здійснена за рахунок отриманої Князєвим В.В. позики, посилаючись при цьому на Договір безпроцентної грошової позики №6-04 від 15.08.2004р. між ТОВ КТК „Веко" та Князевим В.В., предметом якого є надання позики в розмірі 5000 грн. для розрахунку за навчання Князєва Р.В.

28.12.2004р. Князєв В.В. вніс в касу ТОВ КТК „Веко" кошти в сумі 40000,0грн. в т.ч. для погашення безвідсоткової позики згідно договору №6-04 від 15.08.2004р. в сумі 1760,0грн. (а.с.100).

Також позивач посилається на те, що трудові відносини ТОВ «Веко»та Князєва Р.В. не припинялись.

Ці доводи позивача суд вважає помилковими.

Так, наказом №65 від 28.08.2003р. Князєв Р.В. був звільнений з посади оператора ЕВМ КТК „Веко" з 28.08.2003р. за власним бажанням і прийнятий знову на роботу в ТОВ «Веко»14.08.2006 р., що стверджується наказами на звільнення і прийняття на роботу та наданою позивачем випискою з трудової книжки Князєва Р.В.

Договір на навчання студента був укладений освітньою установою з ТОВ «Веко», а не з Князєвим В.В. Доказів його розірвання, внесення у нього змін, або укладення угоди про перевід зобов’язань за договором на іншу особу позивач не надав. Тому відсутні підстави вважати, що Князєвим Р.В. отримано дохід не від Товариства, а за рахунок запозичених Князєвим В.В. коштів.

Разом з тим, виходячи з встановленої п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»ставки оподаткування 13 відсотків, податок з перерахованої позивачем суми 4960 грн. мав становити 644,8 грн.

Відповідачем донараховано по цій операції 740,87 грн. податку, який, згідно пояснень представників відповідача, визначено з застосуванням положень п. 3.4 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Дана норма Закону передбачає, що при нарахуванні доходів у будь-яких не грошових формах об’єкт оподаткування визначається як вартість такого нарахування, визначена за звичайними цінами, помножена на коефіцієнт, що розраховується за встановленою у цьому пункті формулою.

Виходячи з тексту вказаної норми Закону, звичайні ціни доходу визначаються, коли він не має грошової форми. Між тим, отриманий Князєвим Р.В. внаслідок перерахування позивачем на рахунок освітньої установи коштів дохід має свою грошову форму у розмірі вартості навчання.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні»від 16 липня 1999 року N 996-XIV вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства у його фінансовій звітності здійснюються в єдиній грошовій одиниці України. Тому відсутні законодавчі підстави для нарахування доходів у не грошових формах та підстави для застосування п. 3.4 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»для визначення об’єкту оподаткування, нарахованого у грошовій одиниці.

Крім того, відповідно до п. 1.18 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»звичайною ціною є ціна, визначена звичайною за правилами, встановленими згідно із Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств». Виходячи з пп. 1.20.10 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами. Така процедура відповідачем не дотримана.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що податок з доходів громадян з вказаної операції, який мав бути нарахований та сплачений до бюджету позивачем, складає 644,8 грн. (4960 грн. Х 13%) і не приймає висновок судового експерта щодо правильності донарахування податковим органом податку з доходів з громадян з вказаної господарської операції в розмірі 96,07 грн. (740,87 грн. –644,8 грн.).

Згідно з пп. 17.1.9 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі коли платник податків (яким в розумінні п. 1.1 ст. 1 цього Закону є також податковий агент ) здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов’язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов’язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов’язання з такого податку, збору (обов’язкового платежу).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням безпідставно визначено податкове зобов’язання позивача в сумі 5400,67 грн. прибуткового податку та податку з доходів громадян (5297,25 грн. + 96,07 грн.) та 10801,34 грн. штрафних санкцій.

За правилами ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частину постанови суду.

Понесені позивачем судові витрати відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України відшкодовуються йому з Державного бюджету пропорційно задоволеним вимогам.

Вартість судової експертизи 3067,4 грн. відповідно до ч. 4 ст. 92 КАС України компенсуються експертній установі з Державного бюджету.

Керуючись розділом УП, ст.ст. 7, 71, 86, 92 ч. 4, 94 ч. 3, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Вінниці № /0 від 07.09.2006 р. в частині визначення податкового зобов’язання на суму 16202,01 грн., що складається з 5400,67 грн. прибуткового податку з громадян та 10801,34 грн. штрафних санкцій.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Колективної телефонної компанії «ВЕКО»(м. Вінниця, вул.. К.Маркса, 24, ідент код 23107433)

1,7 грн. витрат на сплату судового збору.

Стягнути з Державного бюджету України через відповідний орган Державного казначейства на користь Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (21004, м. Вінниця, вул.. Кірова, 1) 3067,4 грн. вартості проведеної судової експертизи.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя М. Кожухар

Повний текст постанови складено 12.01.2008 р.