КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2008                                                                                           № 18/510

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Дем’яненко М.В. (довір. від 20.06.07)

відповідача – Дишлюк Т.І. (довір. від 08.01.08)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МаксБет"

на рішення Господарського суду м.Києва від 13.12.2007

у справі № 18/510

за позовом                               ЗАТ "СК "Добробут та Захист"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "МаксБет"

про                                                  стягнення 186714,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.07 у справі № 18/510 задоволено позовні вимоги Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Добробут та Захист”, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Максбет” на користь Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Добробут та Захист” 186 714,54 грн. збитків, 1 867,15 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 даного Кодексу передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Закритим акціонерним товариством „Страхова компанія „Добробут та Захист” на користь власника автомобіля марки „NISSAN TITAN CABKING” (державний реєстраційний номер АА 8057 ВК) – Дігама А.Г. виплачено страхове відшкодування у розмірі 185 963,54 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами № 177 від 03.10.06 № 178 від 05.10.06, № 179 від 06.10.06 та № 181 від 07.10.06. Позивачем сплачено витрати за проведення експертного дослідження у сумі 751 грн.

Частиною 1статті 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.07 у справі № 18/510.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням матеріального та процесуального права. Відповідач не був повідомлений про дату та час розгляду справи. В протоколі судового засідання від 13.12.07 та в оскаржуваному рішенні відсутні відомості про причини неявки представника відповідача. Всупереч положенням статті 77 Господарського процесуального кодексу України суд не відклав розгляд справи, а розглянув справу за відсутності відповідача та прийняв рішення на першому та єдиному судовому засіданні 13.12.07 по даній справі. Суд першої інстанції з власної ініціативи повинен був залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Веременка О.М., оскільки дане рішення з господарського спору безпосередньо впливає в подальшому на обов’язки Веременка О.М. щодо відшкодування матеріальної шкоди перед ТОВ „Максбет”. В разі обґрунтованого доведення судом вини відповідача по даній справі та покладення на нього обов’язку по відшкодуванню завданої позивачу шкоди, у відповідача виникло б відповідне право на звернення до суду з регресним позовом до свого працівника про відшкодування завданої його діями відповідачу шкоди.

Відповідач зазначає, що згідно пункту 7 договору добровільного страхування наземного транспорту № 000425 від 21.06.06 передбачено, що договір набуває чинності з моменту зарахування страхового платежу на рахунок страховика. Проте, відсутні документальні докази того, що власником транспортного засобу „NISSAN TITAN CABKING” (державний реєстраційний номер АА 8057 ВК) Дігамом А.Г. своєчасно та в повному обсязі сплачено страховий платіж в сумі 14 720,75 грн. та до настання страхового випадку – 30.07.06. В разі несплати страхового платежу договір страхування № 000425 від 21.06.06 є не чинним.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.02.08.

18.02.08 відповідачем через Відділ діловодства апеляційного суду подано клопотання про відкладення розгляду справи для витребування у позивача докази щодо чинності договору страхування наземного транспорту № 000425 від 21.06.06.

Дане клопотання судовою колегією залишено без задоволення, оскільки в судовому засіданні 18.02.08 представником позивача надано для огляду оригінал прибуткового касового ордеру, який свідчить про сплату власником транспортного засобу „NISSAN TITAN CABKING” Дігамом А.Г. страхового платежу в сумі 14 720,75 грн.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів встановила наступне:

30.07.06 по вул. Набережне шосе у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки „ВАЗ-2131”, державний номерний знак АА 2440 ВА під керуванням водія Веременка О.М. та автомобіля марки „NISSAN TITAN CABKING”, державний реєстраційний номер АА 8057 ВК під керуванням Кулаги В.А., що підтверджується довідкою ДАІ Подільського РУВС м. Києва (а.с. 19).

Власником автомобіля марки „ВАЗ-2131” д/н АА 2440 ВА є Товариство з обмеженою відповідальністю „Максбет”, що підтверджується довідкою Управління державної автоінспекції ГУ МВС України у м. Києві.          Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту від 21.06.06, укладеного між Дігамом А.Г і ЗАТ „СК „Добробут та Захист” об’єктом страхування є майнові інтереси Дігама А.Г., що не суперечать законодавству України та пов’язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, предметом страхування є транспортний засіб „NISSAN TITAN CABKING”, державний реєстраційний номер АА 8057 ВК.

Згідно звіту № 1083 складеного 29.09.06 р. експертом-оцінювачем Гастуляком Б.П., матеріальний збиток завданий власникові автомобіля „NISSAN TITAN CABKING” в результаті його пошкодження при ДТП складає 185 963,54 грн. За проведення експертного дослідження позивачем сплачено 751 грн.

Закритим акціонерним товариством „Страхова компанія „Добробут та Захист” виплачено Дігамі А.Г. страхове відшкодування у розмірі 185 963,54 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами № 177 від 03.10.06, № 178 від 05.10.06, № 179 від 06.10.06, № 181 від 07.10.06 (а.с.55-58).

Відповідно до статті 27 Закону України „Про страхування”, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страховик або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Така ж позиція висвітлена і в статті 993 Цивільного кодексу України.

Закрите акціонерне товариство „Страхова компанія „Добробут та Захист” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Максбет” 186 714,54 грн., оскільки позивач набув права зворотної вимоги до відповідача в розмірі фактично здійснених виплат.

Частина 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Право зворотної вимоги (регресу) – це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоди) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 19.06.07 винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 30.07.06 визнано Веременка О.М., оскільки останній порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а саме керуючи транспортним засобом, автомобілем ВАЗ 2131 д/н АА 2440 ВА, виїхав на зустрічну смугу руху де скоїв ДТП.

Відповідно до довідки Управління державної автоінспекції ГУ МВС України у м. Києві № 10/608 вн від 11.12.07 власником автомобіля марки „ВАЗ-2131” д/н АА 2440 ВА є Товариство з обмеженою відповідальністю „Максбет”.

ТОВ „Максбет” в апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції не залучено до участі у справі у якості третьої особи Веременка О.М., оскільки в разі доведення судом вини відповідача по даній справі та покладення на нього обов’язку по відшкодуванню завданої позивачу шкоди, у відповідача виникло б відповідне право на звернення до суду з регресним позовом до свого працівника про відшкодування завданої його діями відповідачу шкоди.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” (із змінами і доповненнями) під володінням джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Пункт 3 роз’яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.94 „Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з відшкодуванням шкоди” передбачає, що якщо шкоду заподіяно джерелом підвищеної небезпеки, його володілець несе відповідальність перед потерпілим і у тому разі, коли це є наслідком вини осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах або експлуатують таке джерело на підставах, передбачених Законом.

Оскільки власником автомобіля марки „ВАЗ-2131” д/н АА 2440 ВА є Товариство з обмеженою відповідальністю „Максбет”, у суду першої інстанції не було правових підстав залучати до участі у справі у якості третьої особи Веременка О.М.

В матеріалах справи міститься прибутковий касовий ордер, який свідчить про сплату власником транспортного засобу „NISSAN TITAN CABKING” Дігамом А.Г. страхового платежу в сумі 14 720,75 грн. до настання страхового випадку – 30.07.06., що в свою чергу підтверджує чинність договору добровільного страхування наземного транспорту № 000425 від 21.06.06. Тому твердження відповідача щодо не чинності договору страхування є безпідставними.

Колегія суддів прийшла до висновку про задоволення позовних вимог Закритим акціонерним товариством „Страхова компанія „Добробут та Захист”.

Судовою колегію приймаються до уваги посилання відповідача на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме справу розглянуто без участі представників відповідача.

Відповідно до пункту 3.5.1. Інструкції з діловодства в господарських судах України від 10.12.2002 № 75, ухвала про порушення провадження у справі і призначення її до розгляду надсилається службою діловодства в день її прийняття всім учасникам процесу з повідомленням про вручення. Повідомлення з відміткою про вручення ухвали адресатові залучаються до матеріалів справи.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до приписів статті 104 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.07 у справі № 18/510.

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Максбет” задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.07 у справі № 18/510.

3. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Добробут та Захист”.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Максбет” (м. Київ, вул. Сирецька, 5, корпус 1, ) на користь Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Добробут та Захист” (м. Київ, вул. Мельникова, 83-а, ) 186 714,54 грн., 1 867,15 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. Матеріали справи № 18/510 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді

22.02.08 (відправлено)