ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.01.2008

Справа №2-17/16596-2007А

за позовом Управління ПФУ в Київському районі м.Сімферополя

до відповідача ТОВ "АТП №579368", м. Сімферополь

про стягнення 44 206,91 грн.

Суддя В.І. Гайворонський при секретарі судового засідання

Шенягіной Т.Ю

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Ніколаєв В.В. представник дов. №12 від 05.10.07р.

Від відповідача – не з’явився.

Сутність спору: Управління ПФУ в Київському районі звернулось до господарського суду АР Крим з позовом про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, у сумі 44206,91 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не представив, про час слухання справи наперед повідомлений належним чином - рекомендованою поштою, направлену на його адресу реєстрації . Згідно ст. ст. 51, 93 ЦК України суб’єкт підприємницької діяльності повинен знаходитися за своєю адресою реєстрації. Якщо відповідач не знаходиться за своєю адресою реєстрації це не може бути поважною причиною та підставою не розглядати справу, оскільки порушення законодавства поважною причиною не є.

Якщо відповідач кореспонденцію суду не отримав по віні пошти, він вправі звернутися про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами та надати відповідні докази.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній матеріалами, при цьому виходить із того, що згідно ст.129 Конституції України надання доказів є правом стороні, а не обов’язком.

По справі проголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідач зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування за реєстраційним номером № 14-03-10117, про що заявлено позивачем у позові, а також вказано відповідачем у звіти про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне стахування за липень, серпень 2007р.

Відповідно до п. 6. ст. 17 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати й сплачувати у встановлений термін й у повному обсязі страхові внески.

Відповідно до абзацу 1 п.п. 4.1 п. 4 Інструкції про порядок вирахування й сплати страхувальником і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в Пенсійний фонд України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. під № 64/8663, відповідач повинен був сплатити страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Однак, в порушення вищевказаних нормативних актів відповідач не проводив сплату загальнообов’язкових платежів, у зв’язку з чим УПФУ в Київському районі на адресу відповідача була спрямована вимога про сплату боргу №Ю-2241 від 01.10.07р.

Указана вимога є узгодженою з відповідачем, що підтверджується вимогою позивача, однак всупереч вимогам ст. 106 ЗУ № 1058 в 10-ти денний строк сплачена не була.

У встановленому Законом порядку указана вимога не відмінена та не визнана нечинний (недійсний).

Таким чином у суду немає підстав не приймати її до уваги і давати оцінку на предмет невідповідності законодавству.

Так, виходячи із закріпленого статтею 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін суд не вправі розв’язувати вимоги, які не заявлені зацікавленою стороною у встановленому Законом порядку.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також указується в Постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132.(справа № Д 12/12) по аналогічному випадку, а в постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя” вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

Таким чином, за відповідачем склалася узгоджена заборгованість в сумі 44206,91 грн.

Позивач, згідно ст. 81 ЦК України є юридичною особою публічного права. Відповідно, відношення, які виникають при реалізації ним своїх повноважень є публічно-правовими відношеннями і підлягають розгляду за нормами КАС України згідно п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є відносно участі відповідача спеціальною.

Згідно Постанови Верховного Суду України № 06/035 від 24.01.2006 року та Постанови Верховного Суду України від 06.07.2006 року № 06/246 (справа № 14/3 об пн), а також згідно Постанов Верховного Суду України від 24.01.2006 року у справах №№ 11/268, 6/140, 23/178, 11/261, 13/212, 11/206, 11/266, 27/231 аналогічні спори повинні розглядатися за нормами КАС України.

Згідно ч.2. ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у даному випадку відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача ТОВ "АТП №579368" (м.Сімферополь, вул. Київська, 5/2, р/р 6283 у КРУ «Пріватбанк», м.Сімферополь, МФО 384436, ОКПО 33980351) на користь Управління ПФУ в Київському районі (95013, м.Сімферополя, вул. Д.Ульянова, 6, р/р 712 в ВАТ «Державний ощадний банк України» м.Сімферополь, МФО 324805, ОКПО 20725930) заборгованість в сумі 44206,91 грн.

Ст. 254 КАС України передбачено, що постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ країни у Севастопольський апеляційний господарський суд, якою встановлено, що: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАСУ - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.