СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.08                                                                                 Справа № 16/622(5/33)

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом

Луганського обласного комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства “Луганськтеплокомуненерго”, м.Луганськ

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Краснолуцької міської ради Луганської області, м.Красний Луч Луганської області

про стягнення 1202,12 грн.

при секретарі судового засідання Маценко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача –Нікітін В.В., дов. від 14.01.08. №15/42-17-03;

від відповідача –Назаров І.С., дов. від 17.10.06. №3765;

в с т а н о в и в :

Суть спору: позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за поставлену теплову енергію в розмірі 1202,12 грн., з яких борг у сумі 339,83грн. за період з листопада грудня 2005 року, і борг у сумі 862,29грн. за період з січня 2006 року по грудень 2006 року, а також 3% річних в розмірі 14,72 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 55,47 грн. на підставі договору від 26.01.06. №37.

Представник позивача підтримав позов у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, вказаних у відзиві від 07.11.07. №5039, в якому відповідач зазначає, що договір від 26.01.06. №37 є неукладеним і відповідно до цього вимоги позивача безпідставні. Також відповідач відзначив, що позивач не надавав послуги по постачанню теплової енергії у приміщення відповідача, про що складено акти за участю представників відповідача і третіх осіб та направлені позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Між сторонами у справі укладено договір від 05.09.03. №12 (з додатковими угодами) на постачання теплової енергії.

З матеріалів справи вбачається, зо за сумісним волевиявленням сторін даний договір було припинено 25.11.05.

Позивач направив 13.01.06. відповідачеві самостійно розроблений проект договору на постачання теплової енергії від 26.01.06. №37 та додаткову угоду до нього для підписання.

Відповідач підписав договір на постачання теплової енергії від 26.01.06. №37 та додаткову угоду до нього без застережень та зауважень і направив один екземпляр договору і угоди на адресу позивача з супровідним листом від 27.01.06. №269 (додано представником відповідача у судовому засіданні 29.02.08. до матеріалів справи), в якому вказав, що підписаний договір направляється позивачеві з протоколом розбіжностей.

Позивач отримав підписаний договір і додаткову угоду до нього та направив відповідачу протокол узгодження розбіжностей, який відповідач не підписав і вказав про недотримання позивачем правил ст.181 ГК України (лист від 27.02.06. №673,т.1,а.с.37-38). Докази про дату направлення позивачем протоколу узгодження розбіжностей в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, договір на постачання теплової енергії від 26.01.06. №37 був підписаний обома сторонами по справі без застережень і зауважень 26.01.06., як і додаткова угода до даного договору (т.1,а.с.33), якою встановлено обов’язок відповідача оплачувати теплову енергію в строк до 6 числа місяця, послідуючого за звітним. Позивач з відповідним позовом про розгляд розбіжностей до господарського суду Луганської області не звертався в порядку ч.7 ст.181 ГК України.

Відповідно до правил ч.4ст.181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору (відповідач), складає протокол розбіжностей про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний термін надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Згідно з ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору (позивач), заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони (відповідача) вважаються прийнятими.

Письмовий договір на постачання теплової енергії обов’язково повинен бути укладений сторонами на підставі вимог закону. Таким чином, між сторонами укладений договір про постачання теплової енергії від 26.01.06. №37 з урахуванням пропозицій відповідача, викладених у протоколі розбіжностей, а додаткову угоду до цього договору сторони підписали без застережень.

За таких підстав твердження позивача, що договір діє в редакції ним запропонованій у зв’язку з відсутністю напису відповідача щодо застережень в договорі, суперечить матеріалам справи і правовій позиції самого позивача при укладенні договору, яка полягає в тому, що позивач сприймав договір від 26.01.06. №37 в момент його укладення як договір з протоколом розбіжностей, адже позивач направив відповідачу протокол узгодження розбіжностей, а не звернувся з відповідним позовом до суду, хоча і не був позбавлений права для звернення з позовом до суду про врегулювання спору при укладенні договору.

У відповідності д ст.43 ГПК України суд, оцінивши умови договору від 26.01.06. №37 та додаткової угоди до нього, протокол розбіжностей і фактичні правовідносини сторін за спором, дійшов висновку, що плата за послуги з тепло забезпечення повинна стягуватись з відповідача на підставі умов додаткової угоди до вказаного договору, якою встановлено детальний порядок розрахунків і більш конкретно розтлумачено умови пункту 3.1 основного договору.

Умовами пункту 2.2.1 договору від 26.01.06. №37, який залишився діяти в редакції позивача, відповідач зобов’язаний оплачувати теплову енергію у повному обсязі у строки, встановлені у договорі.

Пунктом 3.5 договору від 26.01.06. №37, який залишився діяти в редакції відповідача, визначено загальні умови по оплаті послуг з постачання тепло енергії і вказано, що оплата за поставлену теплову енергію здійснюється на підставі рахунків, пред’явлених позивачем до оплати, і по мірі надходження бюджетних грошових коштів відповідачеві.

Конкретний порядок і строки по оплаті постачання тепло енергії сторони вказали у додатковій угоді до договору від 26.01.06. №37, яку сумісно підписали без застережень і в якій встановили додаткові умови пункту 3.1 вказаного договору, а саме: оплата за фактично спожиту теплову енергію здійснюється на підставі рахунків до 6 числа місяця, послідуючого за звітним, шляхом переказу грошових коштів на відповідні банківські рахунки позивача.

Таким чином, пункт 3.1 договору від 26.01.06. №37, який визначає конкретний порядок оплати послуг, залишився діяти в редакції позивача тому, що відповідач підписав додаткову угоду до вказаного договору без застережень і саме цей пункт в протоколі розбіжностей не вказав.

Факт постачання теплової енергії позивачем на об’єкт відповідача у період з січня 2006 року по грудень 2006 року підтверджується відповідними актами та не спростований відповідачем.

За таких підстав позовні вимоги в частині боргу у сумі 862,29грн. за період з січня 2006 року по грудень 2006 року з урахуванням періодичного відключення системи опалення на підставі договору від 26.01.06. №37 і додаткової угоди до договору від 26.01.06. слід задовольнити, оскільки позивач належним чином довів суду факт пред’явлення рахунків відповідачеві на оплату послуг по постачанню теплової енергії в сумі 862,29грн. і даний факт підтверджено матеріалами справи та представником відповідача при розгляді спору.

Доводи відповідача про неякісність надання послуг позивачем з постачання тепло енергії у вказаний період не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, в додаткових доказах, які відповідач повинен був надати в підтвердження своїх доводів в порядку ст.33 ГПК України. Умовами п.2.1.2 договору від 26.01.06. №37, який залишився діяти в редакції позивача, передбачено порядок встановлення факту неякісності послуг з тепло забезпечення, але відповідач вимог договору в цій частині не виконав: письмове повідомлення позивачеві про неякісне надання послуг не направив (про що також представник відповідача вказав у судовому засіданні 29.02.08.); представників організації-позивача для складання актів не запросив; комісія для встановлення таких фактів створена не була. Відповідач обмежився тим, що склав акти з участю представників третьої особи –робітників ЖЕКа та підприємства, яке є балансоутримувачем дому, тобто, без участі представників позивача. Тому такі акти не можуть бути належним доказами факту незабезпечення тепловою енергією.

Позов про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань слід задовольнити частково, а саме: вимога про інфляційні нарахування підлягає до задоволення у розмірі 31,76грн.; вимога про стягнення річних підлягає до задоволення у розмірі 7,96грн. Дані вимоги слід задовольнити на підставі правил ст.625 ЦК України і умов п.3.1 додаткової угоди до договору від 26.01.06. №37 про постачання теплової енергії.

Матеріалами справи підтверджується пред’явлення позивачем відповідачу рахунків для оплати спожитої теплової енергії у січні-грудні 2006 року, а саме: №10 від 31.01.06 на суму 195 грн. 39 коп., №48 від 28.02.06 на суму 55 грн. 89 коп., №59 від 31.03.06 на суму 109 грн. 78 коп., №156 від 01.12.06 на суму 224 грн. 29 коп. і №158 від 31.12.06 на суму 276 грн. 94 коп.

Як свідчать матеріали справи, відповідач рахунки №10 від 31.01.06 і №48 від 28.02.06 отримав 24.03.06, а рахунок №59 від 31.03.06 –15.04.06.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

З урахуванням умов п. 3.1 додаткової угоди 3% річних по рахунках від 31.01.06. №10 на суму 195,39грн. і від 28.02.06. №48 на суму 55,89грн. підлягають розрахунку з 07.04.06 по 07.01.07. Від суми за рахунком №59, який отриманий відповідачем 15.04.06, необхідно розраховувати, починаючи з 07.05.06.

Заявлені до стягнення 3% річних підлягають до стягнення частково, а саме: у сумі 07 грн. 96 коп., а в останній частині 3% річних, з урахуванням зазначеного, до стягнення не підлягають.

Інфляційні нарахування у розмірі 31 грн. 76 коп. розраховані від несплачених сум за рахунками від 31.01.06. №10, від 28.02.06. №48 і від 31.03.06. №59 за період з травня по грудень 2006 року.

Таким чином, позов слід задовольнити частково і судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст.181 ГК України, ст.ст.625,629 ЦК України, керуючись ст.ст.33,34,43,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Краснолуцької міської ради Луганської області, м. Красний Луч Луганської області, вул.. «К.Маркса», 21 на користь Луганського обласного комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства “Луганськтеплокомуненерго”, м.Луганськ, квартал «Восточний», 22, ід. код 03340529 борг в сумі 862,29грн., 3% річних у сумі 7,96грн., інфляційні нарахування у розмірі 31,76грн., витрати по державному миту в сумі 76,50грн., на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 88,50грн. Видати наказ.

3.          В решті позову відмовити.

Рішення підписане 05.03.08.

Суддя                                                   Р.М. Шеліхіна