ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2008

Справа №2-25/16007.1-2007

За позовом Приватного підприємства «Ремсервіс» (41700, Сумська область, м. Глухів, вул. 40 років Перемоги, 52)

До відповідача Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада» (95022, м. Сімферополь, проспект Перемоги, 211-а)

Про стягнення 20123,40 грн.

Суддя О.Ю. Копилова

Представники:

Від позивача – Борзунов В.І., довіреність у справі

Від відповідача – Коновалов Б.П., довіреність у справі

Обставини справи: Позивач – ПП «Ремсервіс» звернувся до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до відповідача – ЗАТ «Крим – Лада», просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 14853,23 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в сумі 2387,91 грн., інфляційні збитки в сумі 2882,25 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у порушення умов договору № 10/06-03 від 21.06.2003 року відповідачем не здійснено розрахунок за отриману продукцію, що обумовило виникнення заборгованості на суму 14853,23 грн. та нарахування відповідних санкцій.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 02.06.2005 року у справі № 2-19/8092-2005 провадження по справі зупинено, матеріали справи направлено до Прокуратури АР Крим для проведення перевірки на предмет факту одержання товару.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.12.2005 року у справі № 2-19/8092-2005 прийнято відмову ПП «Ремсервіс» від апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду АР Крим від 02.06.2005 року у справі № 2-19/8092-2005 про стягнення 20123,40 грн., апеляційне провадження по скарзі припинено.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 05.01.2006 року у справі № 2-19/1404-2006 (№ 2-19/8092-2005) провадження по справі поновлено, справу призначено до слухання.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 14.02.2006 року у справі № 2-19/1404-2006 провадження по справі зупинено, по справі призначено судово – бухгалтерську експертизу.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 28.09.2006 року у справі № 2-19/1404-2006 провадження по справі поновлено у зв’язку з поверненням матеріалів справи експертною установою разом із висновком експерта № 15 від 25.07.2006 року, справу призначено до слухання.

Рішенням Господарського суду АР Крим від 23.10.2006 року у справі № 2-19/1404-2006 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 року у справі № 2-19/1404-2006 рішення Господарського суду АР Крим від 23.10.2006 року у справі 3 2-19/1404-2006 залишено без змін, апеляційну скаргу ПП «Ремсервіс» залишено без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2007 року у справі № 2-19/1404-2006 касаційну скаргу ПП «Ремсервіс» задоволено частково, рішення Господарського суду АР Крим від 23.10.2006 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 року у справі № 2-19/1404-2006 скасовано, справу передано до Господарського суду АР Крим на новий розгляд в іншому складі суду.

За резолюцією Голови Господарського суду АР Крим справу № 2-19/1404-2006 передано на розгляд судді Господарського суду АР Крим Копиловій О.Ю., із привласненням справі нового номеру № 2-25/16007.1-2007.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 28.12.2007 року справу № 2-25/16007.1-2007 прийнято до провадження судді Господарського суду АР Крим Копилової О.Ю., справу призначено до розгляду.

17.01.2008 року позивач надав суду пояснення по справі, в яких зазначив, що подані докази повністю підтверджують факт поставки і факт отримання ТМЦ відповідачем згідно договору № 10/06-03 від 21.06.2003 року, а також, факт наявності відповідної заборгованості у відповідача та обґрунтованість позовних вимог.

В судовому засіданні, 17.01.2008 року оголошено перерву в порядку п. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, до 28.01.2008 року до 14 години 00 хвилин, про що сторони повідомлені під розпис в бланку перерви.

Після перерви розгляд справи продовжено.

Відповідач, додатково, надав суду пояснення по справі, в яких зазначив, що не визнає позовні вимоги позивача повністю.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

21.06.2003 року між ПП «Ремсервіс» - Продавець та Севастопольською філією АТЗТ «Крим – Лада» - Покупець, укладений договір № 10/06-03, відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов’язується поставити, а Покупець прийняти й оплатити запасні частини в асортименті на загальну суму 14853,23 грн. (з ПДВ), згідно до п. 1.2. – загальна сума договору складає 14853,23 грн.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що розрахунок за поставлену продукцію проводиться на протязі десяти днів з моменту отримання продукції шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Згідно до п. 4.1. Договору, даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2003 року.

Відповідно до п. 5.2. договору, уразі несвоєчасної оплати продукції (згідно п. 3.1) Покупець сплачує штраф у розмірі подвійної ставки НБУ від загальної суми договору за кожен день прострочення.

У зв’язку з несплатою відповідачем поставленої продукції у розмірі 14853,23 грн. Приватне підприємство «Ремсервіс» звернулося до суду з позовом про стягнення з ЗАТ «Крим-Лада» заборгованості в примусовому порядку.

Дослідивши всі представлені сторонами докази, наявні в матеріалах справи, та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на час укладання вищевказаного договору діяльність філії в м. Севастополі Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада» визначалася відповідним Положенням, затвердженим загальними зборами акціонерів ЗАТ «Крим-Лада» від 22.05.2003 р.

Так, звертаючись з позовом до суду, ПП “Ремсервіс” в підтвердження виконання зобов’язань за цим договором в частині поставки товару надав накладну № 98 від 21.06.2003 року на суму 6979,00 грн. та накладну № 100 від 25.06.2003 року на суму 7874,23 грн.

Між тим, позивач не надав суду доказів того, що особа, яка підписалась у накладній про одержання товару, була уповноважена на вчинення відповідної дії від імені відповідача, в той час згідно з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів.

Не встановлено судом і не доведено позивачем також і те, що запасні частини, які передавалися відповідно до накладних № 98 від 21.06.2003 року та № 100 від 25.06.2003 року, поставлялись саме на виконання умов договору № 10/06-03 від 21.06.2003 р., у накладній відсутнє жодне посилання на вказаний договір, як на підставу здійснення господарської операції.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, що фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні мати в числі інших обов'язковий реквізит - зміст господарської операції.

Пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, також встановлено, що в первинних документах повинен відображуватися зміст господарської операції.

Пунктом 2.7. вказаного Положення передбачено, що первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України.

Міністерство статистики України наказом від 21.06.96 р. № 193 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів по обліку сировини та матеріалів» затвердило типову форму М-11 накладна-вимога на відпустку (внутрішнє переміщення) матеріалів», визначивши, що у випадку відпуску матеріальних цінностей стороннім організаціям накладна-вимога виписується на підставі договорів, нарядів та інших відповідних документів.

Таким чином, діючими нормативно-правовими актами встановлений перелік обов’язкових реквізитів, які повинен містити первинний документ - накладна на відпустку товару.

Типова форма первинного документа «Довіреність» (форма № М-2) затверджена Наказом Міністерства статистики України від 21.06.96 р. № 192 «Про затвердження типової форми первинного обліку».

Порядок обігу первинного документа «Довіреність» затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.05.96 р. № 99 «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних довіреностей на отримання цінностей».

Відповідно до пункту 1 Інструкції передбачено, що остання поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб’єктів господарської діяльності.

Так, пунктом 2 вказаної Інструкції передбачено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Бланки довіреностей є документами суворої звітності, їх виготовлення повинно бути з друкарською нумерацією відповідно до Правил виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 1993 р. N 98, Служби безпеки України від 15 листопада 1993 р. N 118, Міністерства внутрішніх справ України від 24 листопада 1993 р. N 740.

Довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства.

Довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

У разі, коли довірена особа повинна одержувати потрібні цінності в одному місці (з одного складу), але за декількома нарядами, рахунками та іншими документами, що їх замінюють, їй може бути видана одна довіреність із зазначенням у ній номерів і дат видачі усіх нарядів, рахунків та інших аналогічних документів або декілька довіреностей, якщо цінності мають бути одержані на різних складах.

При виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати по ній (графа "Найменування цінностей" у бланку довіреності), наводиться обов'язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання, незалежно від того, чи є такі відомості у документах на відпуск (наряді, рахунку, договорі, замовленні, угоді тощо) цінностей. Незаповнені рядки довіреності прокреслюються.

Згідно до пункту 12 Інструкції забороняється відпускати цінності зокрема у випадках подання довіреності, виданої з порушенням встановленого порядку заповнення або з незаповненими реквізитами; закінчення строку дії довіреності.

Відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку відпуску за довіреністю цінностей покладається на посадових осіб підприємства-постачальника, які мають право підписувати первинні документи на відпуск цінностей. (пункт 15 Інструкції).

Таким чином, чинним законодавством встановлено, що товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям виключно за довіреністю одержувача. Довіреність повинна містити у числі обов'язкових реквізитів підставу її видачі - номер наряду, рахунку, договору або замовлення.

Підприємство-постачальник має право відпускати матеріальні цінності виключно на підставі оформленої належним чином довіреності одержувача.

Відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку відпустки за довіреністю цінностей покладається виключно на посадовців підприємства-постачальника.

Отже, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на Довіреність ЗАТ «Крим-лада» № 016 від 03.01.2003 р., якою було уповноважено Сивоконя О.Ф. представляти інтереси філії ЗАТ «Крим-Лада» в м. Севастополі в усіх установах та організаціях, з усіх питань, пов’язаних з отриманням документів, ведення справ, укладати всі дозволені законом право чини, договори та контракти, розписуватися та здійснювати інші законні дії, пов’язані з виконанням вказаного доручення, як на підставу отримання товару без належним чином оформленої довіреності.

Крім того, судом не може бути прийнята до уваги Довіреність серія ЯЖВ № 998073 від 25.06.2003 року на ім’я Лейтер Олександра Семеновича, на отримання від ПП «Ремсервіс» цінностей за накладною, оскільки, у розумінні ст.. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, не доведений суду факт того, що Лейтер О.С. отримував запасні частини за накладними № 98 від 21.06.2003 року та № 100 від 25.06.2003 року.

В порушення вимог суду не було представлено відповідної довіреності на особу, яка підписала згідно на отримання товарно-матеріаальних цінностей.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено поняття доказів у справі - це будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд не може прийняти до уваги преставлений позивачем акт звіряння взаєморозрахунків в обгрунтування своїх позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до положень Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” єдиним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення – первинний документ (договори, накладні, рахунки, тощо).

Тобто наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується лише первинними документами.

Акт звіряння – це бухгалтерський документ, що лише фіксує тотожність відображення первинних господарських операцій у обліку сторін. Натомість, представлений позивачем акт звіряння взаємних розрахунків не містить посилання на первинні документи, на підставі яких були здійснені господарські операції, на підставі яких виникла заборгованість.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що печатка, якою засвідчено підпис представника філії ЗАТ «Крим-Лада» у накладній № 98 від 21.06.2003 року та № 100 від 25.06.2003 р. була виготовлена значно пізніше лише 20.10.2003 р., що взагалі ставить під сумнів дійсність накладних № 98 від 21.06.2003 року та № 100 від 25.06.2003 р.

Згідно частини 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Однак, суд не має можливості дослідити книгу придбання товарів відповідача та дати їй належну правову оцінку, оскільки остання була знищена у звязку зі спливом строку зберігання документів, встановлено законодавством для документів податкового обліку, що підтверджується у свою чергу копією Акта № 1 від 22.03.2007 р.

За таких обставин, наявні в матеріалах документи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада» заборгованості за поставлений товар у розмірі 10123,40 грн., не є належними доказами в розумінні норм чинного законодавства та не підтверджують факт поставки товару, через що у суду відсутні достатні обґрунтовані правові підстави для задоволення позову Приватного підприємства «Ремсервіс».

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу, вимоги ПП «Ремсервіс» щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та витрат, пов’язаних з проведенням експертизи, також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати підлягають віднесенню на позивача.

У судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення згідно статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 31.01.2008 року.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 22, 32, 33, 34, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Копилова О.Ю.