ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Головуючого
судді

Кота
О.В.,

суддів:

Владимиренко
С.В.,

Шевчук
С.Р.,

розглянув
касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка"

на
постанову

Львівського
апеляційного господарського суду від 19.09.2007р.

та
заочне рішення

Луцького
міськрайонного суду від 30.01.2007р.

у
справі

№2-234/07

за
позовом

ОСОБА_1

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка"

про

визнання
недійсним рішення загальних зборів, визнання учасника товариства таким, що
вибув на підставі поданої заяви, стягнення вартості частини майна та прибутку
товариства, стягнення моральної шкоди,

за участю представників:

-          від позивача: ОСОБА_2, посв. №4 від
19.12.2007р.;

-          від відповідача: Ємчик Р.І., дов. б/н
від 01.11.2007р.

ВСТАНОВИВ:

У
квітні 2005р. позивач звернувся до Луцького міськрайонного суду з позовом до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" про визнання
недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка" від 09.04.2004р. про виключення ОСОБА_1 зі складу
учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" та
відкликання з прокуратури м. Луцька протоколу загальних зборів засновників
Товариства з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" від
09.04.2004р. №25, визнання ОСОБА_1 таким, що вибув зі складу учасників
Товариства з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" з
09.02.2004р. за власним волевиявленням шляхом подання заяви про вихід,
стягнення з відповідача на користь позивача 20433,42грн., що становить 20% від
незаконно зменшеного прибутку Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка", суму, яку становить 20% вартості майна Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" станом на 09.02.2004р., суму,
яку становить 20% розміру прибутку Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка" з 01.01.2004р. до 09.02.2004р., моральної шкоди у
сумі 10000грн., а також судових витрат по сплаті держмита в розмірі 721,33грн.,
витрат на юридичну допомогу адвокату в розмірі 1000грн.

Заочним
рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.01.2007р. у справі №2-234/07
(суддя Крупінська С.С.) частково задоволено позов. Визнано недійсним рішення
позачергових загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка" від 09.04.2004р. про виключення ОСОБА_1 зі складу
учасників ТОВ «Аміко-Кераміка»; визнано ОСОБА_1 вибувшим з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" з 09.02.2004р. згідно
поданої заяви від 25.12.2003р.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка" на користь ОСОБА_1 вартість частини майна товариства
станом на 09.02.2004р. пропорційно його частці у статутному фонді в розмірі
95500грн., належну ОСОБА_1 частку прибутку станом на лютий 2004р. в розмірі
10513,30грн., завдану моральну шкоду незаконним виключенням з товариства в
розмірі 1000грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" на користь ОСОБА_1
витрати, понесені позивачем по справі, а саме: по сплаті мита в розмірі
1077,13грн., за проведення судово-економічної експертизи в розмірі 423,18грн.,
послуги адвоката 900грн., а всього в розмірі 2400,31грн.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2007р. у справі
№2-234/07 (колегія суддів у складі головуючого судді Д.Новосад, суддів
М.Краєвська, Г.Мельник) заочне рішення Луцького міськрайонного суду від
30.01.2007р. у справі №2-234/07 залишено без змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

Не
погоджуючись з прийнятими у справі заочним рішенням міськрайсуду та постановою
суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові акти скасувати та
прийняти у справі нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних
вимог до відповідача. Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням
міськрайсудом та апеляційним господарським судом норм матеріального та
процесуального права.

29.12.2006р.
набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів" від 15.12.2006р.

Відповідно
до п.5 Прикінцевих положень названого Закону після набрання чинності цим
Законом касаційні скарги (подання) на судові рішення у справах, передбачених
пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону, підлягають розгляду за правилами
Господарського процесуального кодексу України.

Позивач
у відзиві на касаційну скаргу відповідача повністю заперечує підстави
скасування оскаржуваних судових актів, просить залишити їх без змін, а
касаційну скаргу скаржника - без задоволення.

Розглянувши
матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених
фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального
та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України
дійшла наступного висновку.

Як
встановлено районним судом та апеляційним господарським судом, ОСОБА_1 на
підставі установчого договору, додаткової угоди до Установчого договору
Товариства з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" є
учасником  Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аміко-Кераміка" з часткою в розмірі 20% статутного
фонду товариства.

Відповідно
до протоколу №25 позачергових зборів учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аміко-Кераміка" від 09.04.2004р. виключено з
товариства ОСОБА_1 у зв'язку з діяльністю (на посаді директора і після зняття з
цієї посади), яка суперечить закону, інтересам української держави, цілям
юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка", є помилковою з правової точки зору і навіть
удаваною, мнимою та обманною й, до того ж, має ознаки зловмисної угоди однієї
сторони з другою на вкрай невигідних для
ТОВ  «Аміко-Кераміка»умовах.

Міськрайонний
суд, з яким правильно погодився суд апеляційної інстанції, застосувавши до
спірних правовідносин ст.64 Закону України «Про господарські товариства»,
дійшов вірного висновку, що даний протокол не містить обґрунтувань того, які
саме обов'язки систематично не виконував або неналежним чином виконував позивач
та яким чином він перешкоджав своїми діями досягненню цілей товариства.

Як
вірно зазначено судами попередніх інстанцій, позивач, згідно протоколу зборів
засновників відповідача від 14.11.2003р., на момент проведення позачергових
зборів був лише учасником Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка", а посади директора він не обіймав.

При
цьому суди вірно послалися на встановлений рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 23.06.2004р. факт порушення Товариством з обмеженою
відповідальністю "Аміко-Кераміка" на 09.04.2004р. при скликанні
загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка"
30-денного строку, встановленого для повідомлення учасників товариства про
скликання позачергових зборів, чим порушено право позивача на ознайомлення з
документами, внесеними до порядку денного зборів. На підставі зазначеного суд
апеляційної інстанції підставно погодився з міськрайсудом, що рішення
позачергових зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка" від 09.04.2004р. слід визнати недійсним у зв'язку з
невідповідністю вимогам ст.ст.61, 64 Закону України "Про господарські
товариства".

Разом
з тим, суди, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_1 вибувшим з
Товариства з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" з
09.02.2004р. згідно поданої заяви від 25.12.2003р., правильно виходили з
встановленого Луцьким міськрайонним судом Волинської області у рішенні від
23.06.2004р. факту неправомірності відмови Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аміко-Кераміка" у внесенні на розгляд учасників
нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 25.12.2003р. про його добровільний
вихід із Товариства з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка",
порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка"
права ОСОБА_1, визначеного ст.10 Закону України «Про господарські товариства»та
у п.3.5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка", на вихід в установленому порядку з товариства, із
зазначенням про ненадання Товариством з обмеженою відповідальністю
"Аміко-Кераміка" судам при розгляді даної справи доказів реагування
на зазначену заяву, її розгляду і вирішення.

Залишаючи
без змін заочне рішення міськрайсуду, колегія суддів Львівського апеляційного
господарського суду, вірно погодилась з застосуванням міськрайсудом до спірних
правовідносин положень, запроваджених ст.54 Закону України «Про господарські
товариства», з урахуванням висновку №0369 судово-економічної експертизи,
призначеної Луцьким міськрайонним судом при розгляді спору, на підставі яких
міськрайонний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у зв'язку з виходом зі складу
учасників товариства станом на 09.02.2004р. належить частка майна Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка" в розмірі 95500грн.,
частка прибутку товариства-відповідача в розмірі 10513грн., відмовивши при
цьому позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача незаконно
зменшеного прибутку в сумі 20433,42грн. внаслідок його недоведеності.

Поряд
з цим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі
1000грн., міськрайонний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції,
мотивував тим, що внаслідок прийняття загальними зборами Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аміко-Кераміка" 09.04.2004р. неправомірного рішення
про виключення позивача зі складу учасників товариства, позивачу завдано
моральну шкоду, яка призвела до фізичних та душевних страждань, пов'язаних з
його неправомірним виключенням з товариства і оцінці його тривалої трудової
діяльності в даному товаристві, втрати друзів, партнерів по бізнесу, погіршення
стосунків в сім'ї та стану його здоров'я.

Однак
стягнувши зазначену моральну шкоду, міськрайсуд не врахував приписів ст.23
Цивільного кодексу України, якою визначено поняття та порядок відшкодування
моральної шкоди, не навів норми матеріального права, яка підлягає застосуванню
до спірних правовідносин, та не вказав доказів в обґрунтування часткового
задоволення зазначених позовних вимог, що не було виправлено і судом
апеляційної інстанції при здійсненні апеляційного провадження.

Враховуючи
викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування
судових рішень попередніх інстанцій в частині стягнення моральної шкоди з
відмовою в цій частині у задоволенні позовних вимог. В решті оскаржувані судові
акти слід залишити без змін як відповідаючі нормам матеріального та
процесуального права.

Відповідно
до ст.1115 ГПК України у касаційній інстанції касаційна скарга
розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком
процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх
доказуванням.

Згідно
імперативних вимог ст.1117 Господарського процесуального кодексу
України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція
на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші
доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони зводяться до
переоцінки встановлених міськрайсудом та апеляційним господарським судом
обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (згідно
ст.ст. 1115, 1117 ГПК України), а тому касаційна скарга
відповідача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аміко-Кераміка"
задовольнити частково.

Заочне
рішення Луцького міськрайонного суду від 30.01.2007р. та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 19.09.2007р. у справі №2-234/07 скасувати
в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1000грн., в цій частині відмовити
у задоволенні позовних вимог.

В
решті заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 30.01.2007р. та постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2007р. у справі
№2-234/07 залишити без змін.

Головуючий
суддя

О. Кот

Судді:

С. Владимиренко

С. Шевчук