ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07"
жовтня 2008 р.
Справа № 11/87-08

вх. № 5618/4-11

Суддя господарського суду Черленяк М.І.

при секретері судового засідання Хорунжій Е. В.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився,

відповідача - ОСОБА_2, представник ОСОБА_3

розглянувши матеріали справи за позовом

ФОП ОСОБА_1, смт. Вільча

до ФОП ОСОБА_2, м. Харків

про розірвання договору, виселення та стягнення 97945,86 гривень

ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - звернувся до
господарського суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2(відповідач
по справі) про розірвання договору оренди, виселення та стягнення
заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач по справі
суттєво порушив умови укладеного між сторонами договору оренди нежитлового
приміщення, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 70107,00
гривень. Вказані істотні порушення умов договору, на переконання позивача, є
підставою для розірвання договору та виселення відповідача із займаних
приміщень. Також позивач просив стягнути з відповідача суму неустойки у розмірі
27838,86 гривень, яка передбачена пунктом 7.3 укладеного між сторонами
договору.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві
на позовну заяву (аркуш справи 45-47). Зокрема, відповідач визнав суму боргу у
розмірі 6213,40 гривень, яку просив стягнути на користь позивача. В іншій
частині позовних вимог відповідач просив суд відмовити через їх
необґрунтованість.

30 вересня 2008 року (вх. № 17588) позивач через канцелярію
господарського суду подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд
стягнути заборгованість з відповідача в розмірі 95450,00 гривень, а також
відмовився від стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору
у повному обсязі.

Оскільки відповідно до частини 5 статті 22 Господарського
процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі
уточнити позовні вимоги і такі дії позивача не суперечать законодавству та не
порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає до
розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог та продовжує розгляд
справи з її урахуванням.

В призначеному 30 вересня 2008 році судовому засіданні позивач
підтримав заявлений позов та просив господарський суд його задовольнити з
урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Відповідач проти позову
заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 30 вересня 2008 року було оголошено перерву
до        07 жовтня 2008 року для
виготовлення повного тексту судового рішення по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази,
вислухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, встановив
наступне.

12 листопада 2007 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди нежитлового
приміщення (аркуш справи14-20). Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору
орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове користування нежитлове
приміщення, яке розташоване в місті Харкові по проспекту Гагаріна, 165. 28
грудня 2007 року орендовані нежитлові приміщення за актом прийому-передачі були
передані від позивача відповідачу.

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар щомісячно зобов'язаний
сплачувати орендодавцю орендну плату в розмірі та на умовах, передбачених
розділом 2 договору. Зокрема, загальний розмір орендної плати за користування
об'єктом оренди складає 37875,00 гривень (пункт 2.1.1) на місяць. Згідно з пунктом
4.2 договору орендар зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати
орендодавцю орендну плату та інші платежі, визначені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, орендарем не в повному обсязі
сплачувалась встановлена договором орендна плата. В зв'язку з цим між позивачем
та відповідачем виник спір відносно розміру заборгованості орендаря перед
орендодавцем за договором оренди нежитлових приміщень.

Так, в обґрунтування суми заборгованості позивачем надані акти: №
1 - узгодження заборгованості по орендній платі та спожитим комунальним
послугам,   № 2 - узгодження кількості
спожитих комунальних послуг та орендної плати, № 3 - узгодження орендної плати.
Як стверджує позивач, в зазначених актах сторони обумовили та узгодили суми
наявної заборгованості орендаря перед орендодавцем по договору оренди
нежитлового приміщення. Зазначені акти стали підставою для визначення у
позовній заяві суми заборгованості.

Дослідивши зміст зазначених актів, суд приходить до висновку, що
вказані акти не можуть бути належним доказом узгодження сторонами суми
заборгованості. Як встановлено в процесі розгляду справи, підтверджено в
судовому засіданні відповідачем та не заперечується позивачем, вказані акти
підписані не орендарем, а іншою особою. Отже посилання позивача на вказані акти
відхиляються судом, оскільки акт за своєю правовою природою передбачає
наявність певних реквізитів, а також обов'язкову наявність підписів
уповноважених на підписання акту осіб.

Відносно посилання відповідача на розписки, як підставу для визначення
розміру орендної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.1.1 договору, загальний розмір орендної
плати за користування об'єктом оренди складає 37875,00 гривень. Пунктом 2.1.2
договору встановлено, що розмір орендної плати не може переглядатися на протязі
дії строку договору. Угоди та доповнення, що вносяться в договір, оформлюються
додатковими угодами в письмовій формі та є чинними лише за умови, якщо вони
належним чином підписані уповноваженими на це представниками сторін (пункт 8.1 договору).

Вирішуючи спір по даній справі, суд виходить з того, що
господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським
кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів
договорів (частина 7 статті 179 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням, відповідно до приписів частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1
статті 526 вказаного кодексу).

Зміст господарського договору, відповідно до частини 1 статті 180
Господарського кодексу України, становлять умови договору, визначені угодою
його сторін,  спрямованою на
встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені
сторонами, так і ті, що приймаються  ними  як
обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі досягнуто
згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за
законом чи необхідні для договорів даного
виду,  а  також
умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода
(частина 2 статті 180 ГК України). При
укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Вказані положення Господарського кодексу України кореспондуються
із вимогами Цивільного кодексу України. Зокрема, істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК
України).

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає
із звичаїв ділового обороту. За договором найму (оренди) наймодавець передає
або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний
строк (стаття 759 ЦК України).

Як свідчать наведені приписи чинного законодавства, однією з істотних
умов договору оренди є умова щодо розміру орендних платежів.

Проаналізувавши зміст укладеного сторонами договору оренди
нежитлових приміщень суд приходить до висновку, що розмір орендної плати чітко
визначений в договорі в пункті 2.1.1. В зв"язку з цим посилання
відповідача на розписки, якими на думку відповідача сторонами було узгоджено
новий розмір орендної плати, судом відхиляється, оскільки зазначені розписки
можуть засвідчувати лише сам факт передачі грошових коштів від орендаря
орендодавцю в рахунок погашення заборгованості по орендній платі. Отже видача
розписки орендодавцем щодо отримання в певному розмірі грошових коштів від
орендаря не є в розумінні чинного законодавства внесенням змін до договору
оренди нежитлових приміщень щодо встановлення іншого, ніж визначено пунктом
2.1.1 договору, розміру орендної плати. Крім того, розписки не можуть вважатися
додатковою угодою до договору оренди, оскільки вони носять односторонній
характер, а саме: підпис особи посвідчує факт отримання коштів, а не зміни
розміру орендної плати.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем орендна плата за
січень 2008 року сплачена у повному обсязі, що не заперечується позивачем.
Проте за період з лютого по липень 2008 року включно орендна плата вносилась
відповідачем не у повному обсязі: надані відповідачем розписки свідчать про
часткову сплату позивачу грошових коштів в рахунок погашення орендних платежів.

Як свідчить наведений у заяві про уточнення позовних вимог
розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем, сума заборгованості
складає 95450,00 гривень. При цьому розрахунок заборгованості позивачем
обчислено виходячи з розміру орендної плати, визначеної у договорі в пункті
2.1.1, та з урахуванням частково сплачених відповідачем сум в рахунок погашення
заборгованості, що підтверджується зазначеними вище розписками.

Разом з тим, суд, дослідивши поданий відповідачем лист (вх. №
17864) приходить до висновку, що сторони домовились про інший, ніж визначений у
договорі, розмір орендної плати за лютий-травень. Зокрема, зазначений лист за
своєю правовою природою є двостороннім документом, який підписаний належними
представниками сторін та в якому узгоджено сторонами розмір орендної плати за
лютий (32500,00 гривень), березень (25000,00 гривень), квітень (25000,00 гривень)
та травень (25000,00 гривень). При цьому за червень та липень сума орендної
плати складає, відповідно до пункту 2.1.1 договору, 37875,00 гривень на місяць,
оскільки належних доказів зміни розміру орендної плати за ці місяці суду не
надано.

Виходячи з цього, відповідачем повинно було сплачено за вказаний
період (лютий-липень) 183250,00 гривень. Проте, як свідчать матеріали справи,
зокрема зміст розписок, відповідачем в рахунок погашення заборгованості за
орендну плату було внесено 131800,00 гривен. Таким чином сума заборгованості
відповідача перед позивачем за період з лютого по липень місяць включно складає
51450,00 гривень.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших
актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ЦК України).

Зазначені вимоги чинного законодавства з урахуванням обставин
даної справи дають підстави суду стверджувати, що сума заборгованості в розмірі
51450,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до пункту  8.2
зазначеного вище договору, договір може бути розірвано орендодавцем у випадку
невиконання, зокрема пункту 2 договору, в односторонньому порядку. Розділом 2
передбачені розміри орендної плати та порядок розрахунків між сторонами.

Підстави для зміни або розірвання договору встановлені статтею 651
Цивільного кодексу України, за змістом частини 2 якої договір може бути змінено
або розірвано за рішення суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором
або законом. Істотним є таке порушення стороню договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Наведене дає суду правові підстави стверджувати, що відповідачем
істотно порушено умови укладеного договору оренди нежитлового приміщення,
оскільки несвоєчасна сплата орендної плати у порядку та розмірах, визначених
договором, істотно порушує права позивача та наносить шкоду його майновим
інтересам.

Таким чином, вимога про розірвання договору оренди нежитлового
приміщення та виселення відповідача із займаних нежитлових приміщень
ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підлягає задоволенню.

Оскільки позивач відмовився від стягнення з відповідача неустойки
у розмірі 27838,86 гривень, суд вважає за необхідне провадження в цій частині
позовних вимог припинити на підставі пункту 4 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статей 44-49 Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційне-технічне
забезпечення судового процессу, у разі задоволення позовних вимог, покладаються
на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв'язку з чим
сума державного мита в розмірі 5230,00 гривень та сума витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 гривень
підлягаються стягненню з відповідача.

Ухвалою господарського суду від 28 липня 2008 року заяву позивача
про забезпечення позову було задоволено частково та з метою забезпечення позову
було застосовано заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на
майно, що належить відповідачеві, в сумі ціни позову - 97945,86 гривень.
Оскільки під час розгляду справи розмір задоволених позовних вимог став меншим,
ніж сума, на яку накладено арешт на майно, суд вважає за необхідне скасувати
заходи забезпечення позову, застосовані судом ухвалою суду від 28 липня 2008
року в частині, що перевищує 51450,00 гривень.

Враховуючи викладене та керуючись статтями  6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
статтями  526, 530, 611, 638, 651, 654
Цивільного кодексу України, статтями 179, 180 Господарського кодексу України,
статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 68, 75, пунктом 4 частини 1 статті 80,
статтями  82-85 Господарського
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Прийняти до розгляду заяву позивача (вх. № 17588) про уточнення
позовних вимог.

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 12/11 від
12.11.2007 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2.

Виселити фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 з частини нежитлових
приміщень другого поверху № 46 площею 38,3 кв. м., нежитлових приміщень № 47а,
47б, 47в, 48, 48а, 48б, 49, 49а, 50, 50а, 51а, 53, 54 в літ. А-2 загальною
площею 437,0 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та повернути зазначені
приміщення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, код
НОМЕР_2, відомості про поточні рахунки, відкритих в установах банків, в
матеріалах справи відсутні) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_2, п/р НОМЕР_3 в ВАТ „Мегабанк” м. Харкова, МФО 351629, код НОМЕР_1)
51450,00 гривень заборгованості, 5230,00 гривень державного мита, 118,00
гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині стягнення з відповідача неустойки у розмірі 27838,86
гривень провадження у справі припинити.

Скасувати заходи забезпечення позову про арешт майна відповідача,
вжиті ухвалою господарського суду від 28 липня 2008 року в частині суми, що
перевищує 51450,00 гривень.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Повний текст судового рішення оголошено в судовому засіданні 07
жовтня 2008 року.

Суддя
Черленяк М. І.