РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 лютого 2008 р.           Справа 14/257-07

Господарський
суд Вінницької області у складі: судді Залімського І.Г., при
секретарі судового засідання Пилипчаку О.І., з участю
представників сторін:

позивача              -   ОСОБА_1., ОСОБА_2

відповідача   -  Прицюк А.В., Величко С.А., Смик Л.М.

розглянувши
в приміщенні суду справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1) до Барської районної спілки споживчих товариств (вул. Р.Люксембург,
29, м. Бар, Вінницька область, 23100) про зобов'язання прийняти  кошти в сумі 235426 грн. та передати майно,
та за зустрічною  позовною заявою
Барської районної спілки споживчих товариств (вул. Р.Люксембург, 29, м. Бар,
Вінницька область, 23100) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) про
розірвання договору купівлі-продажу №1 від 05.01.00 р. -

ВСТАНОВИВ:

Фізичною
особою -підприємцем ОСОБА_1 заявлено позов
до Барської  районної спілки
споживчих товариств  про зобов'язання
прийняти  кошти в сумі 235426 грн. в
рахунок оплати повної вартості  купленої
будівлі універмагу  та передати згідно
акту прийому -передачі  на виконання умов
договору купівлі -продажу  від
05.01.2000р. будівлю універмагу загальною площею 2147, 1 кв. м, яка
розташована  в м. Бар Вінницької області,
площа Пам'яті, 1.

Позов
мотивовано тим, що відповідач не передав позивачу  придбану останнім згідно договору купівлі
-продажу №1 від 05.01.2000р.  будівлю
універмагу, яку  відповідно до п. 3.1
договору  відповідач був зобов'язаний в
10 -денний термін з моменту повної оплати її вартості передати   позивачу.

Відповідач
у письмовому відзиві №33 від 18.12.2007р. на позовну заяву (а.с.80-81) та
представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували,
посилаючись на те, що з 01.10.2002р. договір №1 від 05.01.2000р. розірвано, про
що листом №124 від 01.10.2002р. позивача
було повідомлено.

З
підстав, викладених у відзиві, відповідачем заявлено зустрічний позов (а.с.
95-97) до фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 про  розірвання договору купівлі -продажу  від 05.01.2000р., за яким ухвалою суду від
29.12.07  порушено провадження та
прийнято  для спільного розгляду з
первісним позовом.

Крім
того, зустрічний позов мотивовано тим, що позивач за первісним позовом  зобов'язувався розрахуватися з відповідачем
протягом 60 календарних днів з моменту підписання договору в повній сумі
вартості проданого магазину «Універмаг»в сумі 235426 грн. Проте, оплату за
об'єкт було проведено лише  частково в
розмірі 65420,65 грн. та навіть після укладення
5 квітня 2000 року  сторонами
додаткової угоди до договору №1 від 05.01.2000р.  щодо сплати
залишку суми боргу  в розмірі
182411 грн. протягом 184 календарних днів з моменту її підписання, позивач за
первісним позовом  розрахунки з
відповідачем не провів. Невиконання позивачем за первісним позовом  своїх зобов'язань  щодо оплати вартості придбаного майна у
визначені договором  купівлі-продажу №1
від 05.01.00 строки,  зазначає відповідач
за первісним позовом, є підставою для розірвання   вказаного договору.

Позивач
за первісним позовом  у своєму відзиві №3
від 21.01.08 (а.с. 105-107) та його представники в судовому засіданні проти
зустрічного позову заперечували, зазначивши про безпідставність зустрічних
вимог щодо розірвання договору та посилались на виконання  всіх умов договору  і незаконність дій позивача за зустрічним
позовом по поверненню відповідачу коштів, сплачених останнім за будівлю
універмагу.

28.01.08
відповідач за первісним позовом  подав до
суду заяву №020 від 28.01.08,  відповідно
до якої доповнив підстави заявлення зустрічного позову.

Позивач
за первісним позовом проти вказаної заяви заперечував з мотивів,
викладених   у відзиві № 5 від 18.02.08.

Позивачем
заявлено клопотання про застосування технічної фіксації судового процесу, яке
підлягає задоволенню як таке, що не суперечить вимогам ч.7 ст.81-1 ГПК України.

Розглянувши
матеріали справи та  дослідивши надані
докази, суд з'ясував наступне.

05.01.2000р.
між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та спільним підприємством
"Барська торгова база" було укладено договір за №1 (далі -Договір),
згідно якого спільне підприємство "Барська торгова база" (за
договором "продавець") продає підприємцю ОСОБА_1. (за договором
"покупцю") будівлю "Універмагу", що знаходиться  за адресою: м. Бар Вінницької області, площа
Пам'яті, 1 - загальною площею 2147,1 кв.м.

Згідно
акту звірки розрахунків від 01.03.2006р., підписаного представниками сторін та
завіреного печатками останніх, сума перерахованих підприємцем коштів в рахунок
виконання умов договору від 05.01.2000р. складала 65420,65грн.

28
лютого 2000 року  позивач за первісним
позовом у своєму листі № 6 від 28.02.00 звернувся до спільного підприємства
"Барська торгова база" з проханням продовжити термін Договору до 31
грудня 2000 року.

У
відповідь на вказане звернення 5 квітня 2000 року між позивачем за первісним
позовом та спільним підприємством "Барська торгова база" укладено
угоду до договору №1 від 05.01.00, згідно
умов якої  позивач за первісним
позовом  зобов'язався протягом 184
календарних днів з моменту підписання угоди сплатити залишок суми  боргу
за Договором  в розмірі 182411,31
грн.

1
жовтня 2002 року СП "Барська торгова база"  надіслало підприємцю ОСОБА_1 лист №124 від
01.10.02, яким повідомила останнього про те, що через невиконання ним умов
договору купівлі-продажу №1 від  05.01.00
щодо повної оплати вартості будівлі універмагу, останній слід вважати
розірваним. Факт надіслання позивачу за первісним позовом вказаного листа
підтверджується фіскальним чеком №47 від 01.10.02, копія якого знаходиться в
матеріалах справи.

30.01.06
позивач за первісним позовом звернувся до Барського районного споживчого
товариства, яке, згідно статуту, затвердженого постановою загальних зборів
членів Барського райспоживтовариства, а також постанови позачергової
конференції споживчої кооперації Барського району від 28.12.2002р. (а.с. 16,
56-77) створене в результаті перетворення Барської районної спілки споживчих
товариств і є правонаступником всіх активів, пасивів та зобов'язань останньої з
врахуванням приєднання до неї станом на 31.12.2002р. Барського міського,
Балканського, Войнашівського, Копайгородського, Кузьминецького і Ялтушківського
сільських споживчих товариств, спільних підприємств Барської райспоживспілки і
споживчих товариств Барського району "Торгова база" і "Комбінат
кооперативної промисловості", з пропозицією внести зміни до договору
купівлі-продажу від 05.01.2000р.

Відповідач
за первісним позов у відповідь на вказану пропозицію  листом №055 від 10.02.2006р. повідомив
позивача про те, що договір купівлі-продажу №1 від 05.01.2000р було розірвано
станом на 05.10.00 через непроведення повної оплати вартості будівлі
"Універмагу".

14
вересня 2006 року позивач за первісним позовом перерахував відповідачу
170000,35 грн., як оплату за приміщення універмагу за договором купівлі-продажу
№1 від 05.01.00 (платіжне доручення №1 від 14.09.06 -а.с. 18).

Згідно
банківської виписки від 15.09.07, вказані кошти відповідач за первісним  позовом повернув позивачу як помилково
перераховані.

18.09.06
позивач за первісним позовом повторно перерахував відповідачу  170000,35 грн., які повернуто останньому
(а.с. 20-21).

Як
свідчать матеріали справи, зокрема платіжні доручення та банківські виписки,
копії яких містяться в справі (а.с. 22-28), протягом серпня -вересня 2007 року
позивач за первісним позовом в рахунок оплати будівлі універмагу перераховував
відповідачу кошти, які  після їх
надходження на рахунок відповідача поверталися останнім підприємцю.

Дослідивши
матеріали справи та надані сторонами докази, здійснивши їх юридичну оцінку, суд
дійшов висновку  про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом, виходячи з
наступного.

Як
передбачено пунктом 1.2 цього договору, право власності на будівлю переходить
до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі будівлі, при оплаті її
вартості, яка згідно п.1.3  договору
складає 282511 грн., в повній сумі.

За
умовами договору покупець зобов'язався провести розрахунки в повній сумі
вартості проданого магазину "Універмаг" -235426 грн. протягом 60
календарних днів з моменту підписання договору. Розрахунки між покупцем і
продавцем за проданий об'єкт здійснюються в готівковій або безготівковій формі,
але не менше як 50  відсотків його
вартості без урахування ПДВ. Решта суми вартості будівлі мала бути  оплачена покупцем товарами народного
споживання з погодженням сторонами асортименту та по цінам, не вище цін
виробника, а також погашення бюджетної і позабюджетної заборгованості продавця
шляхом заліків та інших форм розрахунків (пункт 2.1 договору). Суму ПДВ
-47035,25грн. покупець зобов'язався сплатити в термін 10 днів з моменту
підписання акту здачі-приймання об'єкта (п.2.2 договору).

Відповідно
до угоди від 05.04.00  термін
виконання  позивачем за первісним
позовом  зобов'язань щодо оплати вартості
придбаного об'єкта нерухомості
продовжено до  5 жовтня 2000
року.

В
судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що позивач за
первісним позовом,  оплативши  частину вартості будівлі універмагу в розмірі
65420,65 грн., у встановлені Договором
від 05.01.00 та угодою від 05.04.00 строки з відповідачем  повністю не розрахувався.

Як
зазначалось вище, відповідач за первісним позовом  листом №124 від 01.10.02  повідомив
позивача про розірвання  спірного
договору через невиконання останнім його умов.

Відповідно
ж до ст. 213 ЦК УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин,
якщо  внаслідок  прострочення
боржника  виконання втратило
інтерес для  кредитора, він може
відмовитися  від прийняття виконання
і  вимагати  відшкодування
збитків.

Згідно
ст. 161 ЦК УРСР, зобов'язання
повинні  виконуватися  належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до  вимог, що
звичайно ставляться.

Крім
того, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено сторонами, будівля
універмагу про спонукання передати яку заявлено вимогу, на момент звернення
підприємця ОСОБА_1 до господарського суду з первісним позовом, відповідачу не
належала, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 05.10.07 продана
споживчому товариству «Техніка» та в жовтні 2007 року зареєстрована за останнім
на праві власності.

За
вказаних обставин вимога за первісним позовом зобов'язати відповідача передати
майно власником якого він не є,  фактично
позбавлена юридичного змісту та з об'єктивних причин не може бути
задоволена  судом.  З аналогічних підстав  не підлягає задоволенню і вимога зобов'язати
відповідача прийняти кошти в рахунок оплати повної вартості купленої будівлі
універмагу.

Разом
з тим, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку
щодо правомірності зустрічних вимог відповідача за первісним позовом про
розірвання договору  купівлі
-продажу  від 05.01.2000р., з огляду на
наступне.

Відповідно
до ст.ст.525, 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання
чи звичаїв ділового обороту.

Згідно
ж ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття
виконання і вимагати відшкодування збитків.

Як
зазначено вище, відповідач за зустрічним позовом своїх зобов'язань по Договору
щодо оплати вартості будівлі універмагу вчасно не виконав, у заявку з чим
позивач за зустрічним позовом  правомірно
відмовився від прийняття боржником виконання.

До
того ж,  на момент надіслання позивачу за
первісним позовом  повторного
повідомленням про розірвання Договору (лист
№055 від 10.02.2006р.), уже діяли норми Цивільного Кодексу України від
16.01.03, статтею  651 якого,
встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас,
укладаючи Договір купівлі-продажу №1 від 05.01.00 сторони обумовили в ньому
можливість його розірвання  на
вимогу  однієї сторони у випадку
невиконання другою стороною його умов.

Згідно
частини  другої цієї статті, договір може
бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених
договором або законом.  Істотним є таке
порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні
договору.

Суд
приймає до уваги посилання позивача за первісним позовом на ст.  525 ЦК України, якою встановлено
недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання, якщо інше не
встановлено договором або законом, проте зазначає, що відповідач за первісним
позовом відмовився  від прийняття
виконання внаслідок прострочення боржника право на що встановлено ст. 213 ЦК
УРСР, а  надіславши  підприємцю листи про розірвання  спірного договору  позивач за зустрічним позовом  фактично ініціював  його
розірвання.

Відповідно
до   ст. 188 ГК України, сторона
договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка
одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк
після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.
У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у
разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Водночас,
з матеріалів справи вбачається, що відповідач за зустрічним позовом  у встановленому ст.188 ГК України порядку і
визначені строки відповіді на листи позивача за зустрічним  позовом
не надав,  своїх зобов'язань  щодо повного розрахунку за придбаний магазин
не виконав.

Враховуючи
викладене, суд вважає, що вимога позивача за зустрічним позовом про розірвання
договору купівлі-продажу №1 від 05.01.00р., укладений Спільним підприємством
«Барська торгова база»  та підприємцем
ОСОБА_1 є  обґрунтованою та  правомірною.

Посилання
відповідача за зустрічним позовом  на те,
що він за власний рахунок  виконав
капітальний ремонт купленої будівлі, не може бути взято судом до уваги
оскільки, як пояснили в судовому засіданні представники сторін,  спірна будівля перебуває в оперативній
оренді  підприємця і підтримання  майна в належному стані  є однією з умов договору оренди.

Крім
того, позивач за первісним позовом не позбавлений права на відшкодування
вартості  витрат  на здійснені ним поліпшення орендованого
майна.

Твердження
відповідача за первісним позовом про те, що при розгляді справи   №2/103-06 апеляційна інстанція підтвердила
чинність спірного договору, суд вважає
необґрунтованими, оскільки, як вбачається  з постанови
Житомирського апеляційного господарського суду  від 05.10.07
дійсність або недійсність
договору купівлі-продажу №1 від 05.01.00 апеляційним судом не
встановлено, а лише зазначено, що
випадки, коли правочин може бути визнано судом дійсним, передбачені ч.2
ст.215, ч.2 ст.218, ч.2 ст.219, ч.2 ст.220, ч.2 ст.221, ч.2 ст.224, ч.2 ст.226
ЦК України від 16.01.2003р., і даних спірних правовідносин не стосуються. До
того ж, вказаною постановою позивачу за первісним позовом -підприємцю ОСОБА_1.
в задоволенні позовних вимог до Барського районного споживчого товариства  про визнання дійсним договору  купівлі-продажу №1 від 05.01.00  відмовлено.

Клопотання
позивача за первісним позовом  про
надіслання прокурору Вінницької області повідомлення про  скоєний злочин, передбачений ч. 3 ст. 365 КК  України, та вирішення питання про порушення
кримінальної справи  відносно голови
правління Барської районної спілки споживчих товариств та головного бухгалтера,
судом відхилено виходячи з того, що надіслання
таких повідомлень  відповідно до
ст.  90 ГПК України  є правом, а не обов'язком суду. До того ж, позивач
за первісним позовом  не  позбавлений права у встановленому
порядку  звернутися до органів внутрішніх
справ чи прокуратури із відповідною заявою про порушення кримінальної справи
стосовно вказаних осіб.

Відповідно
до ст. 33  ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і
ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши
надані докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного позову слід
відмовити, тоді як зустрічні  позовні
вимоги підлягають задоволенню відповідно до чинного законодавства.

Судові
витрати, відповідно до положень ст. 49 ГПК України, підлягають покладенню
на  позивача за первісним позовом.

Керуючись
ст.ст.33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 115, 116
ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1.          У задоволенні
позову відмовити.

2.          Зустрічний позов задовольнити.
Розірвати договір купівлі-продажу №1 від 05.01.00р., укладений Спільним
підприємством «Барська торгова база»та підприємцем ОСОБА_1.

3.          Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент.НОМЕР_1) 85 грн. (вісімдесят п'ять гривень)
витрат на державне мито, 118 грн. (сто вісімнадцять гривень) судових
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь
Барської районної спілки споживчих товариств (вул. Р.Люксембург, 29, м. Бар,
Вінницька область, 23100, ).

4.          Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

5.          Копію рішення направити сторонам.

Повний текст рішення суду оформлено і
підписано

відповідно до вимог
ст.84 ГПК України
03 березня 2008 р.

Суддя