ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-3/055-12/386
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

"14" січня 2008 р. 15:02                                                                                          м. Севастополь

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Севстроймаркет” до Державної податкової інспекції у Нахімовському районі м. Севастополя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 04.05.2005 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 49774,01 грн. та другої податкової вимоги №2/242 від 31.10.2005,

Суддя Харченко І.А.,

при секретарі Пірог О.В.,

Представники сторін(

позивача –Молчанова І.О., довіреність №754 від 17.11.2005, представник,

відповідача –Ліннік О.В., довіреність №98/10-0 від 11.01.2006, старший державний податковий інспектор юридичного відділу,

Котова В.О., довіреність №61/10-0 від 14.01.2008, головний державний податковий інспектор відділу адміністрування та відшкодування ПДВ управління оподаткування юридичних осіб ДПА у м. Севастополі,

Суть спору:

16.03.2006 позивач звернувся в господарський суд в порядку статей 1, 54, 83 Господарського процесуального кодексу України з позовом (вх. №596) до Державної податкової інспекції у Нахімовському районі м. Севастополя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 04.05.2005 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 49774,01 грн. та другої податкової вимоги №2/242 від 31.10.2005 .

Ухвалою від 17.03.2006 позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у справі №20-3/055.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 15.06.2006 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.10.2006 рішення господарського суду міста Севастополя від 15.06.2006 змінено, позов задоволений частково, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення №/0 від 04.05.2005 в частині застосування фінансових санкцій в сумі 49650 грн. та визнана нечинною друга податкова вимога від 31.10.2005 №2/242 в частині сплати суми податкового боргу 60 грн., суми фінансових санкцій 49547,01 грн. та пені у сумі 0,67 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.10.2007 рішення господарського суду міста Севастополя від 15.06.2006, постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.10.2006 скасовані, справа №20-3/055 передана до господарського суду міста Севастополя для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

21.12.2007 від позивача надійшла зміна позовних вимог (вх. №58035), просить визнати недійсними податкове повідомлення-рішення №/0 від 04.05.2005 в частині застосування фінансових санкцій в сумі 49774,01 грн. та другу податкову вимогу від 31.10.2005 №2/242 в частині сплати суми податкового боргу 60 грн., суми фінансових санкцій 49547,01 грн. та пені у сумі 0,67 грн.

Ухвалою від 06.11.2007 справа №20-3/055 прийнята до провадження суддею Марченко І.А., її привласнено №20-3/055-12/386, справа призначена до судового розгляду.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення (вх. №52859 від 11.12.2007), вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно, розмір штрафних санкцій розрахований відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Згідно статей 27-32, 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні представникам сторін роз’яснені процесуальні права та обов’язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухав представників сторін, суд,

в с т а н о в и в :

28.04.2005 Державна податкова інспекція у Нахімовському районі міста Севастополя провела перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства про відшкодування з бюджету податку на додану вартість за березень, квітень 2004 року, про що складено акт №3287/23-423 (а.с. 10-13 т. 1).

На підставі зазначеного акту, Державна податкова інспекція у Нахімовському районі міста Севастополя 04.05.2005 прийняла та надіслала на адресу позивача податкове повідомлення - рішення №/0 (а.с. 7 т. 1), яким позивачеві донараховано податок на додану вартість у сумі 248,02 грн. і застосовані фінансові санкції у сумі 49774,01 грн.

Позивач оскаржує податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Нахімовському районі міста Севастополя від 04.05.2005 №/0 в частині застосування фінансових санкцій у сумі 49774,01 грн.

Підставою для застосування фінансових санкцій стали наступні обставини.

28.05.2004 позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з самостійним виявленням помилок (а.с. 132 т. 1). Цим уточнюючим розрахунком позивач збільшив суму податкового кредиту за березень 2004 року на 99300 грн. Тим самим зменшувалась сума податкового зобов'язання позивача з податку на додану вартість за березень 2004 року, у зв'язку з чим він заявив про відшкодування цієї суми з бюджету.

08.06.2004 позивач подав новий уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з податку на додану вартість (а.с. 133 т. 1) за той же період (березень 2004 року), яким заявив про зменшення суми податкового кредиту і суми, що підлягає відшкодуванню із бюджету на 99300 грн. Отже, позивач уточнюючим розрахунком від 08.06.2004 визнав, що уточнюючим розрахунком від 28.05.2004 він зменшив податкове зобов’язання з податку на додану вартість на 99300 грн. У зв’язку із заниженням податкового зобов’язання уточнюючим розрахунком від 28.05.2004 позивач зобов’язаний був виконати вимоги пункту 17.2 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”. Позивач надіслав 08.06.2004 уточнюючий розрахунок (а.с. 133 т. 1), як це передбачено підпунктом „а” пункту 17.2 статті 17 названого Закону, заявив про сплату такої суми шляхом зменшення суми, заявленої до відшкодування з бюджету на 99300 грн. Але при цьому позивач не виконав вимогу підпункту „а” пункту 17.2 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” про сплату штрафу у розмірі 5 % від суми заниження податкового зобов’язання до подання уточнюючого розрахунку.

За таких умов позивач не мав права подавати уточнюючий розрахунок, а відповідач не мав права відображати дані цього уточнюючого розрахунку в особовому рахунку позивача. Але відповідач прийняв уточнюючий розрахунок позивача від 08.06.2004 і відобразив його в особовому рахунку позивача.

У зв’язку з викладеним відповідач за результатами перевірки, яка закінчилась складенням акту №3287/23-423 від 28.04.2005, не донараховував податок на додану вартість у сумі 99300 грн., а тільки застосував фінансові санкції у сумі 49650 грн. Ці дії відповідача суперечать підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, відповідно до якого контролюючий орган вправі застосовувати фінансові санкції у разі самостійного донарахування ним суми податкового зобов’язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті „б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”. Відповідно до цього підпункту підставою донарахування податкового зобов’язання є заниження податкового зобов’язання, заявленого у податковій декларації. Таке заниження дійсно мало місце, але відповідач неправомірно відобразив уточнюючий розрахунок позивача в його особовому рахунку і тому податкове зобов’язання позивача з податку на додану вартість не донараховував. За таких умов підстав для застосування фінансових санкцій, передбачених підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, відповідач не мав.

Разом з тим, позивач не заперечує правомірність донарахування податку на додану вартість у сумі 248,02 грн., донарахованого за березень 2004 року. З урахуванням кількості податкових періодів (12) відповідач мав право застосувати фінансові санкції на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” у розмірі 50 % суми заниження податкового зобов’язання, що складає 124,01 грн. Вважати, що відповідач за це порушення застосує фінансові санкції у сумі 170 грн. було б неправильним, оскільки відповідач застосував фінансові санкції за всі порушення, яких припустився позивач у розмірі 50 %.

Відповідно до пункту 6.2 статті 6 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” відповідач надіслав на адресу позивача другу податкову вимогу від 31.10.2005 № 2/242 (а.с. 8 т. 1), якою позивачу приписується погасити податкове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у сумі 308,02 грн., фінансові санкції у сумі 49547,01 грн. та пеню за прострочку платежів у сумі 0,67 грн.

Зазначення в другій податковій вимозі на обов'язок позивача сплатити податок на додану вартість у сумі 308,02 грн. є правомірним тільки в частині суми 248,02 грн., яка нарахована податковим повідомленням - рішенням від 04.05.2005 №/0 (а.с. 7 т. 1). Зазначене податкове повідомлення - рішення в цій частині не оскаржується позивачем. Що стосується суми 60 грн. (39 грн. і 21грн.), то ці суми, як визнає відповідач, заявлені позивачем в деклараціях, а також сплачені у встановлений строк. Зарахування цих сум у рахунок погашення зі сплати фінансових санкцій згідно податковому повідомленню - рішенню від 04.05.2005 №/0 (а.с. 138 т. 1), не має правової підстави, оскільки фінансові санкції зазначеним податковим повідомленням - рішенням правомірно застосовані тільки в сумі 124,01 грн. Позивач мав переплату у сумі 167 грн., якою повністю погашалось зобов'язання щодо сплати фінансових санкцій у сумі 124,01 грн. Отже, сума 60 грн., сплачена позивачем, мала бути зарахована у рахунок поточних платежів, що були відображені в деклараціях позивача за липень та серпень 2005 року (а.с. 128-132 т.1). А це виключало пред'явлення відповідачем вимоги про сплату податкового зобов'язання у сумі 60 грн. та нарахування пені у сумі 0,67 грн.

З цих підстав суд вважає, що податкове повідомлення - рішення №/0 , яким позивачеві донараховано податок на додану вартість у сумі 248,02 грн. і застосовані фінансові санкції у сумі 49774,01 грн. Державна податкова інспекція у Нахімовському районі міста Севастополя 04.05.2005 прийняла та надіслала на адресу позивача податкове 6 про визначення сум податкового зобов’язання з податку на прибуток та додану вартість винесені в порушення норм діючого законодавства, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статей 94, 98 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому в сумі 3,39 грн. судовий збір.

Керуючись ст. 1, 4, 5, 13, 16 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами ”, ст. 69, 70, 71, 79, 92, 94, 98, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П о с т а н о в и в :

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати недійсним податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Нахімовському районі міста Севастополя від 04.05.2005 №/0 в частині застосування фінансових санкцій у сумі 49650,00 грн.

3.          Визнати недійсною другу податкову вимогу від 31.10.2005 №2/242 в частині сплати суми податкового боргу 60 грн., суми фінансових санкцій 49547,01 грн. та пені у сумі 0,67 грн.

4.          Стягнути з Державного бюджету України (п/р 0007 в УДК у м. Севастополі, одержувач Держбюджет, Ленінський район 22090200, МФО 824509, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Севстроймаркет" (місто Севастополь, вул. Муромська, 82 кв. 32, ідентифікаційний код 31981416) 03,39 грн. –судовий збір.

5.           В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя І.А. Харченко

Постанова складена та підписана

в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України

21.01.2008.