Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2008 р. Справа № 38/314-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Манелюк Д.В.

відповідача - Кучеренко С.А., Воробйов А.І., Щолок О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг (вх. № 3552 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 04.09.07 р. по справі № 38/314-07

за позовом ВАТ "Півничний ГЗК" , м.Кривий Ріг

до ВАТ "Український гірничий інститут по проектуванню підприємств рудної, флюсової, вогнетривкою сировини та будівельних матеріалів", м. Харків

стягнення 580009,20 грн.

встановила:

У червні 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, далі, ВАТ «ПГЗК», звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Український гірничий інститут по проектуванню підприємств рудної, флюсової, вогнетривкої сировини та будівельних матеріалів» (ВАТ «Укргіпроруда»), далі, ВАТ «Укргіпроруда», на свою користь суму збитків у розмірі 580 009,20 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.09.07р. по справі № 38/314-07 (суддя Жельне С.Ч.) в задоволенні позову відмовлено в зв’язку з недоведеністю позовних вимог, оскільки ВАТ «ПГЗК» не надано належних доказів на підтвердження порушення зобов’язання відповідачем та факту наявності його вини у спричиненні збитків позивачу.

Позивач з даним рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з’ясовані обставини справи, посилаючись, зокрема, на те, що суд не дав належної правової оцінки експертному висновку; суд помилково послався в рішенні на п.п. «В» п. 5.2.13.6 заявки та технічного завдання щодо причин виникнення аварії, вважає помилковими висновки суду про безпідставність посилань позивача на договори на виконання проектної документації № 4921 від 23.12.04р., № 4932 від 10.03.05р. та договір проведення проектно-вишукувальних робіт № 4994 від 29.06.05р. як на обґрунтування позовних вимог; судом не надано належної правової оцінки акту обстеження штабелеукладача від 13.02.07р. та акту огляду місця аварії штабелеукладача від 02.03.07р. На цій підставі просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу та додаткові доповнення, в яких вважає рішення суду першої інстанції прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права і правильним встановленням всіх обставин справи, в зв'язку з чим просить дане рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як безпідставну. В обґрунтування наданих заперечень відповідач, зокрема, посилається на те, що він виконав всі умови за спірними договорами і ніяких оформлених та направлених у встановленому законом порядку претензій щодо якості робіт від ВАТ «ПГЗК» не отримував; вважає, що експертний висновок не є відповідним доказом вини відповідача у пошкодженні штабелеукладача; заперечує та доводить безпідставність стверджень ВАТ «ПГЗК» про те, що судом не дано належної правової оцінки акту обстеження штабелеукладача від 13.02.07р. та акту огляду місця аварії від 02.03.07р.; вважає, що не може бути відповідачем за позовом ВАТ «ПГЗК» по даній справі так як ні є ні проектувальником, ні виготовлювачем штабелеукладача і тому не відповідає за його якість.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених матеріалами справи обставин спору за якими встановив, що в 1986 році Державним союзним інститутом по проектуванню підприємств залізорудної, марганцевої, флюсової промисловості вогнетривкої сировини та плавикового шпату «Южгіпроруда» розроблені заявка та технічне завдання на розробку та виготовлення штабелеукладача крупнокускової гірської маси для комплексу Циклічно-поточної технології (далі, ЦПТ) Першотравневого кар’єру СевГОКу. Згідно заявці та технічного завдання заводом - виробником визнано ВО «Южуралмаш», який здійснює шефмонтаж та авторський нагляд за монтажем та наладкою штабелеукладача.

Пунктом 5.2.13.6. заявки та технічного завдання передбачено необхідність технологічних захистів, в тому числі підпунктом “в” цього пункту передбачено необхідність технологічних захистів при завалі перевантажуючих пристроїв. Пунктом 5.2.13.7. передбачено необхідність контролювання деяких параметрів, в тому числі підпунктом “в”– продуктивність.

При розробці ВО «Южуралмаш» проектно-кошторисної документації штабелеукладача, останній у пункті 3 листа від 05.07.1988 року № 04/9799 “Про технічний проект укладача УІСП 4500” зазначає, що п. 5.2.13.7 заявки та технічного завдання про контроль продуктивності укладача із технічного завдання було виключено на підставі протоколу технічного збору від 17-18.02.1987 року. Отже, саме проектувальник та виробник штабелеукладачу - ВО «Южуралмаш» виключив із заявки та технічного завдання вимоги до встановлення контролю за перевантаженням стрілового конвеєру штабелеукладача.

Штабелеукладач було виготовлено та поставлено позивачу у 1989 році ПО «Южуралмаш». Монтаж металоконструкції розпочато у 1989 році та зупинено.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи про стан збереження штабелеукладачу до його монтажу у 2006 році.

Згідно протоколу від 29.04.04р. технічного завдання з питань поновлення будівництва об’єктів та споруджень ЦПТ транспорту руди Першотравневого кар’єру при заступнику генерального директора по капітальному будівництву та капітальному ремонту, на той час було виконано 80% усіх будівельно-монтажних робіт, але у зв’язку з тривалою перервою у будівництві та відсутності у ВАТ «ПГЗК» повного комплекту документації доручено ВАТ «Укргіпроруда» виконати коректировку робочої документації в частині заміни морально застарілого та не виробляємого заводами устаткування, а також з урахуванням нових діючих технологій, які не потребують конструктивних змін вже збудованих будівель та споруджень (т. 1, а.с. 34-36).

На підставі договорів на виконання проектної продукції № 4921 від 23.12.04р., № 4932 від 10.03.05р. та договору на проведення проектно-вишукувальних робіт № 4994 від 29.06.05р., ВАТ «Укргіпроруда» здійснена коректировка робочої документації об’єктів та споруджень комплексу ЦПТ транспорту руди Першотравневого кар’єру Сев ГОКу в технологічній, електричній та сантехнічній частинах з урахуванням нового устаткування.

В 2006 році згідно Акту робочої комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об’єкта виробничого призначення із специфічними умовами експлуатації, об’єкт ЦПТ був прийнятий в експлуатацію. Будівництво виконано на підставі проекту інституту ВАТ «Укргіпроруда» «Розвиток сировинної бази північного ГЗК на період до 2015 року». Згідно п. 3 цього акту будівництво об’єкту здійснювалось генеральним підрядником АТЗТ «Спецбудмантаж», ТОВ «ЄСК» та ТОВ «Тепловодбуд», які виконали будівельні та монтажні роботи.

До складу пред’явленого для прийняття в експлуатацію комплексу увійшов в тому числі і штабелеукладач У1СП-4500. Згідно п. 8 вище означеного акту, устаткування комплексу встановлено згідно з актами про його прийняття після індивідуального та комплексного випробування і прийняття його комісією згідно з проектом (т. 1, а.с. 96-97).

Документальні докази будь-яких зауважень з боку замовника при прийнятті в експлуатацію комплексу ЦПТ в матеріалах справи відсутні.

Отже, з огляду на наявні в матеріалах справи документи, штабелеукладач є устаткуванням (обладнанням), яке є складовою частиною комплексу Циклічно-поточної технології транспорту руди (ЦПТ) Першотравневого кар’єру СевГОКу. Проект Циклічно-поточної технології транспорту руди (ЦПТ) Першотравневого кар’єру СевГОКу розроблявся ВАТ «Укргіпроруда», тоді як розробником, виробником штабелеукладачу є ПО «Южуралмаш».

03.02.07р. на складі руди Дробильної фабрики № 3 ВАТ «ПГЗК» при запуску конвеєра № 5 після його штатної зупинки відбувся відрив платформи поворотної частини укладача однострілкового поворотного У1СП-4500 від опорно-поворотного кола порталу з падінням стріли під укіс штабеля.

Позивач вважає, що недоліки, які допущено відповідачем при виконанні проектних робіт комплексу ЦПТ, призвели у виробничому процесі до перевантаження стрілового конвеєру штабелеукладача, що, в свою чергу, спричинило пошкодження штабелеукладача. В обґрунтуванням наведених тверджень позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов’язків, передбачених договорами на виконання проектної продукції № 4921 від 23.12.04р., № 4932 від 10.03.05р., договору на проведення проектно-вишукувальних робіт № 4994 від 29.06.05р., а також на експертний висновок № -04-0109.07 від 17.03.2007 року.

Місцевий господарський суд з урахуванням дійсних обставин справи в оскаржуваному рішенні визначився, що посилання позивача на договори на виконання проектної продукції № 4921 від 23.12.2004 року, № 4932 від 10.03.2005 року та договір на проведення проектно-вишукувальних робіт № 4994 від 29.06.2005 року, в якості обґрунтування своїх вимог, є безпідставними оскільки предметом вказаних договорів є коректування робочої документації циклічно-поточної технології транспорту руди Першотравневого кар’єру. Тобто предметом вказаних договорів не є проектування, виготовлення, поставка та монтаж штабелеукладача. В цих договорах не передбачена відповідальність відповідача за якість обладнання, механізмів, які є самостійною складовою частиною циклічно-поточної технології транспорту руди Першотравневого кар’єру.

В якості правових підстав своїх вимог позивач посилається по суті на спеціальні статті - ст. 891 Цивільного кодексу України та ст. 324 Господарського кодексу України, відповідно до яких, у нього виникло право вимагати від відповідача відшкодування завданих збитків.

Частина 1 ст. 891 Цивільного кодексу України передбачає, що “підрядник відповідає за недоліки проектно-кошторисної документації та пошукові роботи, включаючи недоліки, виявлені згодом у ході будівництва, а також у процесі експлуатації об’єкта, створеного на основі виконаної проектно-кошторисної документації і результатів пошукових робіт”. Аналогічні умови відповідальності містить ст. 324 Господарського кодексу України.

Проте відповідач не проектував та не виробляв штабелеукладач, як самостійний об’єкт у складі технологічного ланцюжку транспортування руди, тому не несе відповідальність за пошкодження штабелеукладача. Крім цього, заявка та технічне завдання не є проектно-кошторисною документацією на штабелеукладач.

Позивачем у підтвердження факту аварії штабелеукладача надані документальні докази, яким судом першої інстанції надано відповідну правову оцінку.

Наданий позивачем акт огляду місця аварії штабелеукладача руди У1СП-4500, встановленого на дробильній фабриці № 3 ВАТ “ПГЗК” від 02.03.2007 року за висновками місцевого господарського суду не може бути належним доказом, оскільки він складений майже через місяць після аварії, яка мала місце 03.02.2007 року та з грубим порушенням «Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № П-7.

Щодо участі в огляді місця аварії працівника відповідача та підписання ним від імені Відповідача вищевказаного Акту, то цей працівник не був належним чином уповноважений на здійснення вказаних дій.

Експертний висновок № -04-0109.07 від 17.03.2007 року, а по суті висновок фахівців, не є відповідним доказом вини відповідача у пошкодженні штабелеукладача, так як не містить відомостей про характер дефекту: конструктивний, виробничий, монтажний, експлуатаційний, а також не містить посилання на порушення конкретних норм, що є причиною аварії, та на особу, що їх порушила.

Матеріали, що надані позивачем, також не містять документальних доказів наявності факту аварії - відриву платформи поворотної частині штабелеукладача.

Порядок розслідування та встановлення фактів аварій в Україні на теперішній час регулюється державними будівельними нормами в системі забезпечення надійності та безпеки будівельних об'єктів - ДБН.В.1.2-1-95 “Положення про розслідування причин аварій (обвалень) будівель, споруд, їх частин та конструктивних елементів”, затверджені Спільним наказом Держкоммістобудування України та Держнаглядохоронпраці України від 25.04.1995 № 85/89 і введені в дію з 1 липня 1995 року.

Таким чином позивач, якщо він наполягає на тому, що аварія мала місце, при її фіксуванні та розслідуванні її причин, повинен був керуватися саме цим нормативним актом.

Проте, позивач не надав документів, передбачених цим Положенням.

Акт робочої комісії ВАТ ”Північний гірнично-збагачувальний комбінат” про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта виробничого призначення із специфічними умовами експлуатації від 2006 року без дати та місяцю його складання, свідчить лише про введення в експлуатацію ціклічно-поточної технології транспорту руди Першотравневого кар’єру та не має ніякого відношення до аварії штабелеукладача.

Відповідно до наданого позивачем експертного висновку № -04-0109.2007 р., штабелеукладач виготовлений та поставлений позивачу ще в 1989 році Південно - Уральським машинобудівним заводом – ВО “Южуралмаш”.

Таким чином, всі питання щодо якості штабелеукладача повинні були бути врегулюваними відповідним договором поставки між позивачем та виробником.

Згідно з діючим на той час Положенням про поставку продукції виробничого призначення, відповідальність за якість продукції несе постачальник (виробник) і позивач не довів, що відрив платформи штабелеукладача не є скритим дефектом продукції, який виявився в процесі її експлуатації.

До поставки штабелеукладача відповідач не має відношення, тому не може відповідати за його якість.

Згідно діючого законодавства (ст.ст. 614, 623 Цивільного кодексу України, ст.ст. 226 Господарського кодексу України), для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов’язання; 2) збитки; 3) причинний зв’язок між порушенням зобов’язання та збитками; 4) вина.

Але позивачем не доведено ні порушення зобов’язання з боку відповідача, ні невжиття відповідачем необхідних заходів щодо запобіганню збиткам, що означає неможливість наявності причинного зв’язку між відсутнім порушенням зобов’язання з боку відповідача та збитками позивача.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача безпідставні та недоведені, тому не підлягають задоволенню.

З даними висновками господарського суду повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд при його прийнятті взяв до уваги обставини, суттєві для розгляду цього спору, а висновки, викладені в ньому, узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття правомірного рішення.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що суд не дав належної правової оцінки експертному висновку № -04-0109.07 від 17.03.2007 року, який виконано ДП «Криворізький експертно-технічний центр».

З таким ствердженням не може погодитись колегія суддів, оскільки оскаржуване рішення містить ґрунтований аналіз наданого ВАТ «ПГЗК» експертного висновку, як майже єдиного доказу позиції позивача, проведеного судом з урахуванням представлених ВАТ «Укргіпроруда» контраргументів та їх документальних доказів.

Отже, місцевий господарський суд приймаючи до уваги зазначений висновок, як доказ настання певних подій та конкретних обставин, однак в оскаржуваному рішенні зазначив, що експертний висновок № -04-0109.07 від 17.03.2007 року не є відповідним доказом вини відповідача у пошкодженні штабелеукладача, так як не містить відомостей про характер дефекту: конструктивний, виробничий, монтажний, експлуатаційний, а також не містить посилання на порушення конкретних норм, що є причиною аварії, та на особу, що їх порушила.

Згідно матеріалів справи штабелеукладач поставлений позивачу у 1989 році ПО «Южуралмаш» та введений в експлуатацію в 2006 році.

При прийнятті в експлуатацію комплексу ЦПТ з боку замовника не було жодних претензій та зауважень до відповідача, а матеріали справи не містять відомостей відносно того, в якому стані знаходився штабелеукладач до його пошкодження.

Відрив платформи штабелеукладача можливо розцінити, як наслідок скритого дефекту продукції, який виявився в процесі експлуатації цієї продукції. Порядок фіксування цього факту встановлений «Інструкцією про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № П-7.

Однак матеріали справи не містять відповідних документів, якими зафіксовано та доведено факт неякісної продукції.

Не зважаючи на те, що проектування штабелеукладача здійснено ПО «Южуралмаш», позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вказане підприємство було належним чином інформовано позивачем про пошкодження штабелеукладача та залучено до дослідження дефекту та встановлення його причин.

Відповідно до п. 5 Розділу 6 «Висновки та рекомендації» експертного висновку, причиною пошкодження штабелеукладача стало перевантаження стрілового конвеєра № 7 штабелеукладача внаслідок допущених помилок у процесі проектування вузла завантаження конвеєра № 5.

Але, як було встановлено під час судового розгляду, проектувальник та виробник штабелеукладачу - ВО «Южуралмаш» виключив із заявки та технічного завдання вимоги до встановлення контролю за перевантаженням стрілового конвеєру штабелеукладача, а в подальшому замовник, ВАТ «ПГЗК» у заявці не ставив питання про включення до технічного завдання при виконанні відповідачем проектних робіт комплексу ЦПТ вимоги до встановлення такого контролю за перевантаженням.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає, що експертний висновок не може бути належним доказом того, що причиною аварії штабелеукладача є допущені саме ВАТ «Укргіпроруда» помилки при проектуванні робіт комплексу ЦПТ.

Крім того, слід зазначити, що після ліквідації аварії, комплекс ЦПТ експлуатувався ВАТ «Сев ГОК» без офіційного внесення ВАТ «Укргіпроруда» будь-яких змін до проектної документації. Позивачем не надано жодних документальних доказів звернення до відповідача з вимогою про усунення конструкторських недоліків з метою подальшої реалізації проекту, застосування штабелеукладача у складі комплексу ЦПТ відкритої добичі руд Первомайського кар’єру саме по оновленому проекту.

ВАТ «ПГЗК» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставність його посилань на договори на виконання проектної продукції № 4921 від 23.12.04р., № 4932 від 10.03.05р. та договору на проведення проектно-вишукувальних робіт № 4994 від 29.06.05р.як на обґрунтування позовних вимог.

З приводу таких стверджень колегія суддів зазначає, що предметом даних договорів є коректування робочої документації циклічно-поточної технології транспорту руди Першотравневого кар’єру, тобто схеми транспортування руди, а не штабелеукладача. На підставі вказаних договорів ВАТ «Укргіпроруда» поетапно надавалась скорегована робоча документація на поновлення будівництва та на не стандартизоване обладнання ЦПТ Першотравневого кар’єру. Документом, який свідчить про виконання обов’язків по договору, є акт здачі-приймання виконаних робіт, направлений одночасно з виконаною проектною продукцією, в обсягах та строках, передбачених планом до договору. А з матеріалів справи вбачається, що всі акти здачі-приймання проектної продукції були підписані позивачем без зауважень і оплачені.

Позивачем не надано жодного доказу наявності оформлених та пред’явлених в передбаченому законом порядку претензій з його боку до ВАТ «Укргіпроруда» щодо неякісного чи несвоєчасного виконання обов’язків, передбачених зазначеними договорами, що свідчить, в свою чергу, про належне виконання відповідачем своїх обов’язків як проектанта комплексу ЦПТ.

До того ж, вказані договори взагалі не мають ніякого відношення до проектування саме штабелеукладача, який спроектовано та виготовлено майже 20 років тому іншою організацією.

ВАТ «ПГЗК» стверджує, що судом взагалі не було досліджено і надано правову оцінку Акту обстеження штабелеукладача від 13.12.07р.

Проте, колегія суддів зауважує, що на сторінці 5 експертного висновку (т. 1, а.с. 61) є посилання на Акт обстеження штабелеукладача від 13.12.07р., але ж сам акт в матеріалах справи відсутній. Тобто вказаний документ не був наданий позивачем до місцевого господарського суду, тому направлення вказаного акту до апеляційної інстанції при відсутності обґрунтування неможливості його подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від ВАТ «ПГЗК», є порушенням вимог ч. 1 ст. 101 ГПК України, а тому апеляційним господарським судом як доказ не приймається та не досліджується.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість висновку місцевого господарського суду щодо акту огляду місця аварії штабелеукладача від 02.03.07р.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні надано вірну правову оцінку зазначеному акту, проте позивачем ні в місцевому господарському суді, ні в суді апеляційної інстанції не доведено на підставі якого нормативного акту складався наданий документ, та в чому саме проявляється його належність та допустимість як доказу.

Позивач в апеляційній скарзі вказує на те, що недоліки, які допущено відповідачем при виконанні проектних робіт комплексу ЦПТ, призвели у виробничому процесі до перевантаження стрілового конвеєру штабелеукладача, що спричинило пошкодження штабелеукладача. При цьому вважає, що понесення позивачем для відновлення пошкодженого штабелеукладача додаткових витрат стало підставою для виникнення у позивача права вимагати у відповідача цих витрат у відповідності до вимог п. 4 ст. 324 ГК України

Проте, з такими твердженнями не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки позивач не довів документальними доказами наявність вини в порушенні зобов’язань з боку ВАТ «Укргіпроруда», яке б знаходилось в причинному зв’язку зі збитками позивача, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності підстав відповідальності ВАТ «Укргіпроруда», передбаченої нормами чинного законодавства. Крім того, позивачем ні в господарському суді, ні в суді апеляційної інстанції не доведено факту вжиття необхідних заходів щодо запобігання збиткам.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Колегія суддів вважає, що позивач не представив жодних належних доказів істотного порушення та неналежного виконання відповідачем умов договорів на виконання проектної продукції № 4921 від 23.12.04р., № 4932 від 10.03.05р. та договору на проведення проектно-вишукувальних робіт № 4994 від 29.06.05р., не надав належних доказів, які б свідчили про допущення недоліків при проектуванні комплексу ЦПТ, що стало причиною пошкодження штабелеукладача, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вини відповідача в пошкодженні штабелеукладача, в зв’язку з чим відсутні правові підстави для виникнення у позивача права вимагати у відповідача відшкодування збитків у розмірі 580 009,20 грн. – понесених позивачем витрат для відновлення пошкодженого штабелеукладача, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що правомірно залишені господарським судом без задоволення.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від 04.09.2007р. по справі № 38/314-07 прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи позивача з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 891 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.09.2007р. по справі № 38/314-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Демченко В.О.

Судді Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.