ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2008 р.

№ 6/75

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С. ( головуючого ),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" в особі структурного підрозділу Вуглегірської ТЕС

на рішення

господарського суду Донецької області від 11.10.2007 року

у справі за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" в особі структурного підрозділу Вуглегірської ТЕС

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-фінансова компанія "Рутекс"

про

стягнення збитків,

У С Т А Н О В И В :

У березні 2006 року позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 90 300 грн. у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язання за договором оперативного лізингу № 18/04/048 від 18.04.2003 року щодо повернення об’єкту лізингу в установленому порядку та належному технічному стані.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнив заявлені вимоги та просив стягнути з відповідача збитки в сумі 90300 грн., посилаючись на правові підстави, що виникають з договору зберігання.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.10.2007 року в позові відмовлено.

В апеляційному порядку зазначене судове рішення не переглядалось.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судом порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ним рішення скасувати та прийняти нове рішення.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і прийняте в ній судове рішення, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами було укладено договір № 18/04/048 від 18.04.2003 року, за умовами якого позивач зобов’язався передати, а відповідач зобов’язався прийняти в строкове платне користування екскаватор ЕО- 6123А1.

За п.2.3 цього договору вартість майна, що повертається лізингоодержувачем лізингодавцю, визначається на підставі передавального балансу та акта оцінки, складеного за даними інвентаризації майна на момент припинення договору лізингу, звіреного за актом приймання-передачі майна в лізинг. Майно вважається поверненим лізингодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Відповідно до п.4.2. лізингоодержувач зобов'язався своєчасно і у повному обсязі щомісячно вносити лізинговий платіж у грошовій формі та матеріальними цінностями не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим на підставі двосторонніх актів не пізніше 15 числа наступного за розрахунковим на підставі двосторонніх актів про прийманя виконаних робіт, що складаються лізингодавцем щомісяця та рахунки-фактури, що надає лізингодавець.

Пунктом 4.3 зазначеного договору встановлено, що лізингоодержувач зобов’язується у разі припинення договору лізингу повернути лізингодавцю об’єкт лізингу в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в лізинг, з урахуванням фізичного зносу.

За п.10.2 договору за ризик випадкової загибелі та пошкодження об’єкта лізингу несуть відповідальність лізингодавець і лізингоодержувач у залежності від ступені вини.

Виконання відповідачем своїх обов’язків за договором щодо сплати лізингових платежів підтверджується угодами про зарахування зустрічних позовних вимог №7 від 31.07.2003 року , №7 від 31.10.2003 року, №2 від 31.01.2004 року, №8 від 30.11.2003 року, №6 від 30.06.2003 року, платіжним дорученням №1168 від 05.05.2003 року, заявою №522 від 08.11.2005 року. Усього відповідачем було сплачено лізингових платежів на загальну суму 37 387.66 грн.

Строк дії лізингу закінчився 31.05.2004 року(п.11.1 договору).До закінчення строку дії договору сторони домовилися про передачу екскаватора позивачем на зберігання відповідачу, про що були складені листи № 8679 від 26.05.2004 року та №354 від 26.05.2004 року, в яких зазначалось бажання позивача передати, а відповідача прийняти екскаватор на зберігання.

Однак, при цьому не було складено акту прийняття-передачі екскаватора, який би відображав стан екскаватора при передачі на зберігання. Сторонами у листах не було узгоджено умови зберігання та строки повернення об’єкту зберігання позивачу, не було укладено договір зберігання.

Позивач листами №255-14722 від 16.12.2004 року та №109 від 10.01.2005 року вимагав від відповідача повернути об’єкт лізингу. Відповідач задовольнив зазначену вимогу позивача 15.06.2005 року, повернувши об’єкт зберігання без складання акту приймання-передачі екскаватора, внаслідок чого сторонами так і не було складено двохстороннього акту передачі спірного майна.

Предметом даного судового розгляду є вимоги позивача про стягнення збитків від пошкодження відповідачем об’єкту лізингу в сумі 90300 грн., які обгрунтовані правовими підставами, що застосовуються до відносин договору зберігання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ).

За вимогами ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, умовами відповідальності у вигляді відшкодування збитків є встановлення факту їх наявності, порушення стороною зобов’язання та причинний зв’язок між порушенням зобов’язання і завданими збитками. При цьому на кредитора покладається обов’язок доведення факту порушення зобов’язання, наявності збитків і їх розміру та причинно-наслідкового зв’язку між порушенням зобов’язання й понесеними збитками.

Відповідно до ст. 33 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не доведено наявності умов для покладення на відповідача обов’язку відшкодування збитків за заявленими вимогами, які обгрунтовані правовими підставами, що виникають з договору зберігання.

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення збитків й обґрунтовано відмовив в позові.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

За таких обставин, прийняте у справі судове рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і тому його слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" в особі структурного підрозділу Вуглегірської ТЕС залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 11.10.2007 року - без змін.

Головуючий суддя В. Перепічай

Судді І. Вовк

П. Гончарук