ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2008 р. Справа № 10/4

м. Чернівці 11-45 год.

За позовом відкритого акціонерного товариства “Зерно”, м. Заставна Чернівецької області

до Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області

про визнання частково нечинним рішення

Суддя Т.І.Ковальчук

Секретар судового засідання Нікуліца І.С.

Представники:

Від позивача –Толмач Г.Й., дов. від 14.01.2008 р. № 3

Від відповідача –Грішін Н.В., головний спеціаліст-юрисконсульт, дов. № 183/09 від 15.01.2008 р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання частково нечинним рішення № 381 від 21.12.2007 р. про застосування штрафних санкцій на суму 13830,40 грн.

Позов обґрунтований тим, що при проведенні 19-20.12.2007 р. перевірки своєчасності, достовірності та повноти сплати позивачем страхових внесків на державне пенсійне страхування Управлінням Пенсійного фонду України в Заставнівському районі без визначених законодавством підстав повторно перевірено період з 01.09.2005 р. по 12.10.2005 р., у результаті чого за вказаний період неправомірно повторно донараховано страхові внески і застосовано штрафну санкцію, окрім цього, не застосовано строків давності щодо адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 250 ГК України.

Відповідач надав заперечення, в яких позов не визнав з тих підстав, що під час перевірки, яка проводилася 19-20.12.2007 р., період з 01.09.2005 р. по 12.10.2005 р. перевірявся на предмет нарахування страхових внесків, у той час як згідно з попередньою перевіркою протягом цього періоду було взято до перевірки лише сплату страхових внесків, відтак повторного донарахування страхових внесків і застосування штрафних санкцій немає, перевіркою встановлено заниження фактичних витрат на оплату праці, на які нараховуються страхові внески за тарифом 32,3%, 31,8%, 33,2%, 4%, та донараховано страхові внески, відповідно застосовано штрафну санкцію згідно з Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на застосуванні строків давності, визначених ст. 250 ГК України.

Представник відповідача проти позову заперечував, пояснив, що згідно з чинним законодавством строки давності щодо страхових внесків до Пенсійного фонду не застосовуються.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Так, судом встановлено наступне.

12.10.2005 р. Управлінням Пенсійного фонду в Заставнівському районі проведено планову перевірку ВАТ “Зерно” з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України за період з 01.11.2002 р. по 12.10.2005 р., результати якої оформлено актом № 44 від 12.10.2005 р. (а.с. 15-20).

Як видно з акту № 44 від 12.10.2005 р., документальною перевіркою встановлено, що в розрахунках сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за липень-грудень 2004 р. та квітень-серпень 2005 р. не зазначена сума фактичних витрат на оплату праці, на які нараховуються страхові внески за тарифом 32,0%, 32,3, 4%, на загальну суму 127414,81 грн., за ці ж періоди платником (ВАТ “Зерно”) не проводилося нарахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за тарифом 32,0%, 32,3, 4% на суму 54883,83 грн., у зв’язку з чим за ці періоди платнику донараховано відповідну суму страхових внесків та застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу на суму 27072,26 грн. (а.с. 21). Донараховані страхові внески і вказану штрафну санкцію позивач сплатив. Під час перевірки розрахунків платника з Пенсійном фондом ураховувалися платежі, здійснені позивачем станом на 12.10.2005 р. (а.с. 17).

19-20.12.2007 р. відповідачем проведено наступну планову перевірку позивача за період з 01.09.2005 р. по 19.12.2007 р., оформлену актом № 21 від 20.12.2007 р. (а.с. 5-10).

За результатами цієї перевірки установлено, що з вересня по грудень 2005 р. платником не проводилося нарахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за тарифом 32,3%, 4% на суму 15646,24 грн., в акті також відображено, що вказане порушення було самостійно відкориговане платником і відображено в розрахунках сум страхових внесків на загальнобов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті (Додаток № 23) за березень 2007 р. у рядку 8 - донараховано страхових внесків за тарифом 32,3%, 31,8%, 33,2%, 4% на суму 15548,66 грн. Разом з тим, на суму допомоги з тимчасової втрати працездатності гр. Українцю Д.І. за жовтень 2005 р. в сумі 282,30 грн. не нараховані страхові внески на загальну суму 74,04 грн. та в звіті не відображено, чим порушено ч. 1 ст. 19 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (а.с. 8). Указані дані наведені в додатку № 2 до акту перевірки № 21 і не заперечуються позивачем, у зв’язку з чим додаток № 23 до акту № 21 судом не витребовувався (а.с. 54).

За результатами перевірки 19-20.2007 р. відповідачем прийнято рішення № 381 від 21.12.2007 р. про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, згідно з яким до позивача за порушення ч. 1 ст. 14, ст. 15, п. 6 ч. 2. ст. 17, п. 1 ст. 19 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” застосовано фінансову санкцію в розмірі 13834,82 грн. (а.с. 11).

01.01.2004 р. за винятками, зазначеними у Прикінцевих положеннях, набув чинності Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058), який визначає принципи та структуру системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов’язковому державному пенсійному страхуванню, перелік платників страхових внесків, їх права та обов’язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Згідно зі статтями 14 і 15 Закону № 1058 страхувальниками та відповідно платниками страхових внесків до Пенсійного фонду є роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об’єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об’єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи –суб’єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з підпунктом 1 пункту 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 страхові внески, що перераховуються до солідарної системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами, зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у статті 12 цього Закону, а також страхових внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8, 13, 14 статті 11 цього Закону), сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” для відповідних платників збору. Платники збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, визначені пунктами 5 - 10 статті 1 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, сплачують збір на обов’язкове державне пенсійне страхування в порядку та розмірах, визначених зазначеним Законом.

Підпунктом 6 частини 2 статті 17 Закону № 1058 передбачено, що страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. База нарахування страхових внесків визначена ст. 19 Закону № 1058.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 Закону № 1058 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов’язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Ч. 2 цієї статті встановлено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058 за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Дослідженням матеріалів справи суд дійшов висновку, що донарахування страхових внесків позивачеві під час перевірки 12.10.2005 р. мало місце за періоди липень-грудень 2004 р. та квітень-серпень 2005 р., а під час перевірки 19-20.12.2007 р. –за періоди вересень-грудень 2005 р., тобто повторної перевірки якихось періодів чи повторного донарахування страхових внесків за якісь періоди в межах згаданих двох перевірок не було.

Під час розрахунку штрафних санкцій, застосованих рішенням № 381 від 21.12.2007 р., відповідачем правильно обчислено кількість місяців, за які належить застосувати штрафну санкцію, з урахуванням того факту, що позивачем самостійно виявлено і донараховано страхові внески на суму 15646,24 грн. у березні 2007 року та донараховано органом Пенсійного фонду страхові внески на суму 74,04 грн. під час проведення перевірки 19-20.12.2007 р. (а.с. 56).

Посилання позивача на строки давності для застосування адміністративно-господарських санкцій згідно зі ст. 250 Господарського кодексу України є юридично неспроможними, оскільки відповідно до ч. 15 ст. 106 Закону № 1058, який є спеціальним законом з питань загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, визначено, що строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення № 381 від 21.12.2007 р. прийнято відповідачем на підставі правильно встановлених в акті перевірки № 21 від 20.12.2007 р. обставин та у відповідності до вимог Закону № 1058, відтак є законним і підстав для визнання його нечинним немає. З урахуванням викладеного у позові належить відмовити.

Судові витрати в сумі 3,40 грн. слід залишити за позивачем, зайво сплачене державне мито в сумі 81,60 грн. може бути повернуто позивачу за його заявою ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 6-12, 17, 160-163, 167, п.п.3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України , якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

У судовому засіданні 20.02.2008 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови підписано 22.02.2008 р.

Суддя                                                             Т.І. Ковальчук