ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

20.12.07р.

Справа № А11/493-07

За позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

до відкритого акціонерного товариства "Дніпровагонмаш", м. Дніпродзержинськ

про стягнення 243 448, 72 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники сторін:

Від позивача: Григорук О.О., довіреність №03-06/0994 від 08.08.07р., провідний спеціаліст

Від відповідача: Лендіна Я.Е., довіреність №2/25юр-17 від 20.08.07р., начальник юридичного відділу

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ звернулось з позовом до суду про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Дніпровагонмаш", м. Дніпродзержинськ 230 124 грн. господарської санкції та 13 324, 72 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підприємстві відповідача яке використовує найману працю, середньооблікова чисельність працюючих інвалідів в 2006р. була менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", в зв'язку з чим останній відповідно до ст. 20 цього Закону повинен сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкції.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що невиконання органами, вказаними в ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", своїх обов'язків відносно працевлаштування інвалідів, а також не звернення безпосередньо інвалідів на підприємство відповідача для працевлаштування в 2006 році виключає штрафну відповідальність відповідача у зв'язку з відсутністю вини.

У судовому засіданні 22.11.07р. оголошувалась перерва до 20.12.07р.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини постанови (ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою 10-ПІ за 2006 рік, що залучено позивачем до матеріалів справи, середньооблікова кількість штатних працівників відповідача становила 3 392 працівника, у зв’язку з чим норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року №875-ХІІ (далі - Закон) становить 136 робоче місце, тоді як фактично було зайнято 120 робочих місць.

Згідно ст.19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно ст. 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, (далі-Положення), затвердженим постановою КМ України від 03.05.1995 року №314, визнано, що робоче місце інваліда –це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об’єднанні), установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда (п.1); робоче місце вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п.3); підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів (п.5).

П.14 Положенням встановлено, що підприємства, зокрема, у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Частиною першою ст.18 Закону і п.10 Положення, передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів з врахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Вимоги чинного законодавства України встановлюють, що виконанню відповідними органами обов'язку з безпосереднього працевлаштування інвалідів повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належить, як зазначено вище, зокрема, здійснення заходів зі створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативну та інформування визначених державних органів про наявність вакантних посад для інвалідів.

Відповідачем надані документи, які свідчать про інформування відповідних органів, які займаються працевлаштуванням інвалідів, про наявність вакантних місць на підприємстві (інформація в Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів; подача звітів форми №3-ПП в Дніпропетровський центр зайнятості).

До того ж, підприємство відповідача розміщувало оголошення в засобах масової інформації та на телебаченні про наявність на цьому підприємстві вакантних місць для інвалідів.

Колективний договір відповідача на 2006р. містить також зобов'язання підприємства у відношенні працевлаштування та додаткового забезпечення інвалідів.

При цьому слід зазначити, що в преамбулі Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" вказано, що цей Закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.

В ст. 17 вказаного Закону встановлено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Отже, для досягнення саме цих цілей ст. 19 Закону встановлено і норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Тобто, і відповідальність встановлена ст. 20 Закону направлена на реалізацію саме цього Закону і настає в разі, коли підприємство, установа, організація позбавили можливості інваліда реалізувати право передбачене вказаним Законом, а саме, відмовили в укладанні трудового договору, в той час як останнім не був виконаний норматив робочих місць встановлений статтею 19 цього Закону.

З огляду на викладене, та зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про направлення на підприємство відповідача інвалідів, яким було відмовлено у працевлаштуванні - у суду відсутні підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, а отже і задоволення позовних вимог.

Керуючись Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, ст.ст. 94, 121, 160-163, 167, 186, 254, п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу Адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ф. Мельниченко