ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 101
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2008

Справа
№2-7/17401-2007

За
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1)

До
відповідача Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

Про
визнання дійсним договору та визнання права власності.

Суддя
І. І. Дворний

представники:

Від
позивача - ОСОБА_3, предст., дов. від 04.02.2008 р.

Від
відповідача  - ОСОБА_4, предст., дов. від
23.01.2006 р.

Суть справи: Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим
з позовною заявою до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, в якій
просить визнати дійсним укладений між сторонами 06.12.2005 р. договір дарування
об'єкту нерухомості - Ѕ частки домоволодіння, пивного бару, розташованого за
адресою: АДРЕСА_3. Крім того, позивач просить визнати за СПД ОСОБА_1 право
власності на об'єкт нерухомості - Ѕ частки домоволодіння, пивного бару,
розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач - СПД ОСОБА_2, ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного
договору дарування, який, відповідно до норм цивільного законодавства, підлягає
обов'язковому нотаріальному посвідченню, чим порушує права та охоронювані
законом інтереси позивача.

Ухвалою ГС АР Крим від 20.12.2007 р.
з метою забезпечення позову був накладений арешт на Ѕ частку домоволодіння,
пивного бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, що була передана Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2 Суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1
за договором дарування від 06.12.2005 р.

Відповідач у судовому засіданні надав
пояснення, в яких визнав позовні вимоги обґрунтованими та проти їх задоволення
не заперечує.

Оскільки матеріали справи в достатній
мірі характеризують взаємовідносини сторін, суд не вбачає підстав для
відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладався у порядку
статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

06.12.2005 р. між Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2 (Дарувальник) та Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (Обдаровуваний) був укладений договір дарування, п. 1.1
якого передбачено, що Даруватель зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених в цьому договорі, відповідно до діючого законодавства, передати у
власність Обдаровуваного об'єкт нерухомості, який є предметом цього договору, а
Обдаровуваний зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому
договорі, відповідно до діючого законодавства прийняти цей об'єкт.

Відповідно
до п. 1.2 Договору предметом договору є об'єкт нерухомості - Ѕ частки домоволодіння,
пивного бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

Вартість
об'єкту складає 283 500,00 грн. (п. 2.1 Договору).

Згідно
з п. 4.1 Договір дарування вважається укладеним
та вступає в силу з дня його нотаріального посвідчення та діє до повного
його виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором. При цьому,
обов'язок по нотаріальному посвідченню договору покладений на Продавця.

Право
на об'єкт, який є предметом цього Договору, виникає після укладання цього
договору та фактичної передачі об'єкту Дарувальником Обдаровуваному та,
відповідно, прийняття цього об'єкту останнім, підтвердженням чого буде
укладений між сторонами акт приймання-передачі об'єкту (п. 4.2 Договору).

З
матеріалів справи вбачається, що об'єкт дарування був переданий відповідачем у
власність Суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 за відповідним актом
приймання-передачі від 06.12.2005 р. (а. с. 12).

Листом
від 06.12.2005 р. позивач у справі звернувся до СПД ОСОБА_2 з проханням
з'явитися до нотаріальної контори для відповідного посвідчення укладеного
договору.

Листом
від 07.12.2007 р. відповідачем була відхилена пропозиція позивача через
відсутність необхідності нотаріального посвідчення спірного договору.

З
цього приводу суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Згідно
з ч. 1 ст. 209 Цивільного Кодексу України правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом
або домовленістю сторін. Такий випадок встановлений, зокрема, чсатиною 2 статті
719 Цивільного кодексу України, в якій акцентується, що договір дарування
нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

Ч. 2
ст. 220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або
часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно
з Роз'ясненнями Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з визнанням договорів недійсними» №02-5/111 від
12.03.1999 р., з наступними змінами та доповненнями, якщо однією з сторін угода
виконана повністю або частково, а друга сторона ухиляється від нотаріального
посвідчення угоди, господарський суд на підставі частини другої статті 47
Цивільного кодексу вправі за позовом сторони, яка виконала угоду, визнати таку
угоду дійсною. Судове рішення у цьому випадку замінює нотаріальне посвідчення.

Відповідно
до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ч. з
ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні
господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет,
ціну та строк дії договору.

Матеріалами
справи підтверджується домовленність сторін щодо істотних умов договору під час
його укладання та повне виконання сторонами своїх обов'язків, вказаних в
договорі. Так, зокрема, майно було передано позивачу за відповідним актом від
06.12.2005 р. Таким чином, суд визнає обгрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню, вимоги позивача щодо визнання дійсним укладеного між сторонами
договору дарування від 06.12.2005 р.

Відповідно
до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають
право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно
зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа
має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Конституційний суд України в Рішенні
від 01.12.2004 р. у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої
статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний
законом інтерес) зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес",
що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий
легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів
правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які
не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
встановлений, у тому числі, й такий спосіб захисту цивільного права та
інтересу, як визнання права.

Відповідно
до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах,
що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена судом. Отже вказана стаття закріплює
презумпцію правомірності набуття права власності. Незаконність набуття права власності
має бути встановлена рішенням суду. До набрання рішенням суду законної сили
право власності вважається набутим правомірно. Суду не надано на час розгляду
справи суду доказів неправомірності володіння позивачем придбаним за договором
дарування від 06.12.2005 р. майном, у той час як відповідно до приписів статей
33, 34 ГПК України кожна сторона має довести суду ті обставини, на які вона
посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень способом, який
встановлений законом для доведення такого роду фактів.

За
таких обставин, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в
матеріалах справи документи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 є обґрунтованими,
підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 82-84  Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати дійсним укладений 06.12.2005
р. між Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) договір дарування об'єкту нерухомості - Ѕ
частки домоволодіння, пивного бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

3.          Визнати за Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності
на об'єкт нерухомості - Ѕ частки домоволодіння, пивного бару, розташованого за
адресою: АДРЕСА_3.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим                                        Дворний
І.І.