ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р.

№ 44/245-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

Маринушкіної Л.В. дов. від 10.12.2007 року

відповідача

не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

прокурора

Сахно Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Преса –Харків"

на постанову

від 25.10.2007 року Харківського апеляційного господарського суду

у справі

№ 44/245-07 господарського суду Харківської області

за позовом

Прокурора міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Преса –Харків"

про

звільнення та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Харкова звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преса-Харків" про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку під кіоском, розташованим на пр. Московському у м. Харкові та привести вказану земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан, а також повернути її Харківській міській раді.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.08.2007 року позов задоволено частково. Зобов'язано відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, фактично зайняту малою архітектурною формою - кіоском, розташованим на пр. Московському у м. Харкові, привести її у придатний для подальшого використання стан та повернути позивачу.

В задоволенні решти позовних вимог про звільнення земельної ділянки, на якій фактично не розташований кіоск, приведення її у придатний для використання стан та передання Харківській міській раді відмовлено.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Преса –Харків" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2007 року змінено, виключено із резолютивної частини рішення абзац 3, а із абзацу 1 резолютивної частини - слово "частково". В іншій частині рішення залишене без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Преса –Харків" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2007 року повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої доводи заявник обґрунтував тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень було порушено норми процесуального права. На його думку, спір повинен був розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, скаржник вважає, що позов, поданий прокурором з перевищенням повноважень.

Заслухавши суддю –доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представника позивача та прокурора, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи спір виник у зв'язку з зобов'язанням звільнити земельну ділянку, з огляду на те, що відповідач займає спірну ділянку без належних правовстановлювальних документів.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та вбачається із матеріалів справи, що перевірками, проведеними управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Харківській області встановлено порушення відповідачем вимог статті 125 Земельного кодексу України, а саме: відповідач користується земельною ділянкою, розташованою на пр. Московському у місті Харкові, без набуття права на користування нею, тобто вказана ділянка зайнята самовільно. На спірній земельній ділянці відповідачем розміщено кіоск, що підтверджується актами від 13.02.2007 року №314/07 (а.с. 6) та від 13.08.2007 року № 1893/07 (а.с.78).

Цей акт обстеження земельної ділянки судами визнано належним доказом у справі, оскільки він складений посадовими особами відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради - органу, створеного міською радою відповідно до статей 12, 189 Земельного кодексу України та статті 12 Закону України "Про охорону земель" для здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності і посадові особи цього управління при обстеженні земельної ділянки та складанні акту обстеження діяли у відповідності з Положенням про відділ самоврядного контролю за використанням та охороною земель, затвердженого рішенням ХХІІ сесії Харківської міської ради ІV скликання від 23.06.2004 року.

Як правильно зазначено в оскаржуваних рішенні та постанові, відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки, а відповідно до частини 2 статті 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Однак договір оренди спірної земельної ділянки, який згідно з пунктом 4.1 рішення Харківської міської ради від 20.12.2004 року № 224/04 відповідач був зобов‘язаний оформити в трьохмісячний строк, він не оформив і в установленому законом порядку не зареєстрував. Тому право на оренду спірної земельної ділянки у відповідача не виникло. Окрім того, як установлено апеляційним господарським судом, рішення Харківської міської ради ХХХ сесії ІV скликання № 224/04 від 20.12.2004 року в частині надання спірної земельної ділянки відповідачеві скасовано рішенням ХІV сесії Харківської міської ради від 04.07.2007 року № 126/07.

Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Самовільне зайняття земельних ділянок визначено у статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" як будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

З огляду на такі обставини, зокрема, відсутність укладення договору оренди спірної земельної ділянки, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, визнавши вимоги прокурора обґрунтованими та доведеними відповідними доказами.

Відповідач під час розгляду справи судами обставини використання ним спірної земельної ділянки за відсутності правовстановлюючих документів на неї жодним чином не спростував. Звертаючись з касаційною скаргою, відповідач також не доводить хибність висновків судів першої та апеляційної інстанцій або неправильність застосування ними норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована лише відсутністю у прокурора права звертатися з позовом в інтересах ради, а також підвідомчістю даного спору адміністративним судам. Вказані доводи відповідача відхилені судом апеляційної інстанції правильно з огляду на наступне.

В силу статей 5, 7 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з частиною 2 статті 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з аналізу наведених вище норм та положення пункту 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідні територіальні громади та здійснює від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Як представницький орган територіальної громади рада у земельних відносинах за законом набуває повноважень суб'єкта права комунальної власності на землю, виконуючи надані їй територіальною громадою повноваження і, відповідно, набуває статусу виконавчого органу влади у системі органів самоврядування на території населеного пункту, як це визначено у мотивувальній частині та пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №З-рп/99.

Оскільки Конституційний Суд України не обмежив представництво прокурора в інтересах органу самоврядування в особі виконавчого органу влади, що не тотожне з поняттям виконавчого комітету ради, судова колегія погоджується з висновком про відхилення доводів відповідача щодо відсутності у прокурора права представництва ради щодо захисту права власності на землю територіальної громади.

Стосовно ж доводів про підвідомчість даного спору адміністративним судам слід зазначити наступне. Згідно з визначенням термінів, що дається у ст. 3 цього Кодексу: справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Звертаючись з позовом у справі, прокурор заявив вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та повернення її власникові. Тобто предметом даного спору не є здійснення Харківською міською радою певних владних управлінських функцій, а навпаки –відновлення порушеного права власника спірної земельної ділянки в особі Харківської міської ради відповідно до положень статей 152, 212 Земельного кодексу України. Таким чином, між сторонами у справі є спір про право, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарські суди першої та апеляційної інстанції в порядку статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили, встановили та надали юридичну оцінку наданим сторонами доказам та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування постанови апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2007 року у справі № 44/245-07 господарського суду Харківської області залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Преса –Харків" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач