ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 15/323

24.01.08

За позовом Одеської залізниці

до 1) Державного підприємства "Укрспецпостач"2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Октябрський цукровий завод"

про стягнення 1 277 222,40 грн.

Суддя Хоменко М.Г.

Представники:

від позивача - Ротар І.В.

від відповідача-1 - Піскунов А.В.

від відповідача-2 - не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду передані позовні вимоги Одеської залізниці (далі - позивач) до Державного підприємства "Укрспецпостач" (далі - відповідач-1) про стягнення 1 277 222,40 грн. заборгованості за користування вагонами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості другого відповідача та Товариство з обмеженою відповідальністю "Октябрський цукровий завод" (далі - відповідач-2).

17.10.2008 позивач подав заяву від 12.10.2007 № НЮ-14/1233 про збільшення позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з відповідачів 2 941 632,00 грн. заборгованості.

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив повністю, посилаючись на ту обставину, що відповідно до ст. 73 Статуту залізниць України відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Відповідач-2 у судове засідання не з’явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (див. Роз'яснення Президії ВАСУ від 18.09.97р. № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Всебічно і повно дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, які мають значення для вирішення спору, заслухавши представників позивача та відповідача-1, суд

ВСТАНОВИВ:

Мііж позивачем та відповідачем-1 укладено договір № 196484 від 04.08.2005 про рганізацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі - договір). За умовами вказаного договору відповідач зобов'язався пред'являти позивачу заявки на подачу вагонів, здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу, а також здійснювати оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги. Позивач, у свою чергу, зобов'язався приймати до перевезення вантажі, для чого подавати під навантаження вагони.

На виконання зобов'язань за договором на підставі заявки відповідача-1 за період з 02.03.2006 по 09.03.2006 позивач подав під навантаження 24 вагони на під'їзну колію Закритого акціонерного товариства "Одеська цукрова компанія".

16.02.2007 позивачу були повернуті три вагони №№ 24476923, 24544470, 24364457, що підтверджується записами у відомостях плати за користування вагонами № 15 та № 16.

Вагони в кількості 21 штук, у яких знаходиться цукор відповідача-2, повернуті позивачу не були.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що з відповідачів підлягає стягненню плата за користування вагонами за період з 01.12.2006 по 20.09.2007 в сумі 2 941 632,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, які мають значення для вирішення спору по суті, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 73 Статуту залізниць України відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Листом Кабінету Міністрів України від 02.08.2001 № 21-2533/47 роз'яснено, що саме власники під'їзних колій, які експлуатують вагони, забезпечують транспортне обслуговування контрагентів (вантажовідправників, вантажоодержувачів), виконують функції приймання вагонів від залізниці, подачі їх під навантаження (розвантаження) вантажовідправникам (вантажоодержувачам) та повернення залізниці навантажених або порожніх вагонів, виступають перед залізницею як користувачі вагонів, що повинні вносити плату за користування вагонами. В інших випадках, згідно зі статтею 119 Статуту залізниць України, користувачами вагонів є вантажовідправники, вантажоодержувачі, порти, організації, установи, громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які забирають вагони від залізниці своїми локомотивами або яким вагони подаються локомотивами залізниці.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано господарському суду належних доказів того, що відповідач-1 та відповідач-2 являються користувачами вагонів у розумінні ст. 119 Статуту залізниць України, а отже, позивачем не доведено суду, що саме відповідач-1 та відповідач-2 являються носіями зобов'язання щодо вносення плати за користування вагонами.

Посилання позивача на постанову Вищого господарського суду України від 14.03.2007 у справі № 21/440 та ухвали Господарського суду Одеської області від 28.11.2006 та від 14.12.2006 у справі № 1/418-06-11206 не приймаються господарським судом до уваги, оскільки у зазначених справах вирішувалися спори за участю інших сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи викладене, позовні вимоги визнаються необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.тс. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 119 Статуту залізниць України, ст.ст. 525, 526, 908 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя М.Г.Хоменко