ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

07.02.08р.

Справа № А18/723-07

За позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

м.Дніпропетровськ

до Закритого акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод"

м.Нікополь, Дніпропетровська обл.

про стягнення 290 227,32 грн

Суддя Петрова В.І.

Представники сторін:

від позивача : Петренко Н.В. ( дов. № 03-06/060 від 15.01.08 р. ) ; від відповідача: Кузниченко Д.Л. - дов. № 2 від 10.01.2008 р.

СУТЬ СПОРУ :

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до господарського суду із позовною заявою до ЗАТ „Нікопольський ремонтний завод” про стягнення 290 227,32 грн. господарських ( штрафних ) санкцій за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 р.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачем вимог ст.ст.19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідач позов не визнав, зазначаючи , що ним на протязі 2006 р. були створені робочі місця для працевлаштування інвалідів у кількості ,відповідно до вимог чинного законодавства ; своєчасно подавалися звіти за формою №3-ПН до міськрайонного центру зайнятості , в яких зазначалося про наявність вільних місць для працевлаштування інвалідів , але центром зайнятості для працевлаштування на підприємство було направлено лише 2 інваліди які і були працевлаштовані .

Дослідивши матеріали справи , заслухавши пояснення представників сторін , господарський суд , -

ВСТАНОВИВ :

На підставі ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»від 21.03.1991 № 875-ХІІ (зі змінами і доповненнями) для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця. У випадку, якщо кількість працюючих на підприємстві інвалідів була менша, ніж встановлено зазначеним нормативом, то згідно ст. 20 вищеназваного Закону відповідач був зобов’язаний сплатити відділенню Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції у розмірі середньорічної заробітної плати на даному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Статтею 18 цього Закону встановлено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів. На підприємства , установи, організації покладено лише обов’язок створювати для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством .

У відповідності до п. 2 „Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами, організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, затвердженого Постановою КМУ від 28.12.2001р. № 1767, підприємства, на яких працюють 15 і більше чоловік реєструється у відділеннях Фонду за своїм місцезнаходженням і щороку не пізніше 1 лютого подають до зазначених відділень звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується Держкомстатом України.

За даних , наведених відповідачем у „Звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006р.” (форма 10-ПІ річна) вбачається: середньооблікова чисельність працюючих чоловік на підприємстві складає 620 осіб, з них інвалідів 8 осіб; фонд оплати праці штатних працівників - 9929,4 тис. грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника складає –16 015,00 грн.; чисельність інвалідів –штатних працівників які повинні працювати на підприємстві відповідно до чотирьох-відсоткового нормативу –25 осіб.

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача по сплаті штрафних санкцій за нестворені у 2006 р. робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів сума штрафних санкцій складає –272 257,72 грн.

Згідно з п.1 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів в Україні", створеним робочим місцем є те, яке введено в дію шляхом працевлаштування інваліда. Закон зобов'язує відповідача створити робочі місяця для праці інвалідів, зазначити їх у колективному договорі та інформувати центр зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів, а орган працевлаштування повинні відібрати робоче місце і працевлаштувати інваліда.

Як вбачається з матеріалів справи ( повідомлення Нікопольського міськрайонного центру зайнятості від 16.06.07 р. № 2096 ) відповідачем в продовж 2006р. надавалися до центру зайнятості звіти за формою 3-ПН, в яких зазначалося про потребу у працівниках-інвалідах .Але ЦЗ для працевлаштування на підприємство було направлено лише 2 інваліди , які і були працевлаштовані . Враховуючи вищезазначене ,позовні вимоги задоволенню не підлягають .

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись Законом України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, Законом України „Про зайнятість населення”, Постановою КМУ № 314 від 3.05.1995 р., ст.ст. 159-163 КАС України , господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позовних вимог відмовити .

Ця постанова може бути оскаржена в порядку розділу ІV КАС України та набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАСУ .

Суддя

В.І. Петрова