Кіровоградської області
У Х В А Л А

01.12.08 р.                                                                      № 02-08/514

Суддя господарського суду Кіровоградської області Коваленко Н.М., розглянувши заяву кредиторів:

1.          Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції, 25006, Кіровоградська область, м. Кіровоград, вул. Покровська, 4,

2.          управління Пенсійного фонду України в Новгородківському районі, 28200, Кіровоградська область, смт. Новгородка, вул. Кірова, 37,

3.          Новгородківського районного центру зайнятості, 28200, Кіровоградська область, смт. Новгородка, вул. Кірова, 10,

до боржника – малого приватного підприємства “Надія”, 28220, Кіровоградська область, Новгородківський район, с. Верблюжка,

про порушення справи про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно ч. 3 ст. 6 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі - Закон) справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

У вирішенні питання про наявність підстав для порушення провадження у справі про банкрутство господарські суди мають брати до уваги вимоги кредиторів за грошовими зобов'язаннями, у тому числі щодо виплати заробітної плати, а також зобов'язаннями щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). При цьому такі вимоги мають бути:

- грошовими, тобто стосуватися стягнення з боржника грошових коштів, а не витребування майна;

- безспірними;

- не задоволеними боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку;

- сукупно складати не менше 300 мінімальних розмірів заробітної плати.

У вирішенні питання про визначення розміру вимог за грошовими зобов'язаннями господарські суди мають враховувати, що частина 7 статті 1 Закону визначає грошове зобов'язання як зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Неустойка (штраф, пеня), не враховуються господарськими судами у складі грошових зобов'язань при вирішенні питання про наявність підстав для порушення провадження у справі про банкрутство.

Кредитори з вимогами щодо сплати неустойки (штрафів, пені) за грошовими зобов'язаннями, виходячи зі змісту частини 1 статті 14 Закону, вправі пред'явити свої вимоги до боржника у передбаченому Законом порядку.

Згідно частини 2 статті 15 Закону зазначені вимоги вносяться до реєстру вимог кредиторів окремо та задовольняються у шосту чергу.

Закон не зазначає, які зобов'язання належить вважати податком і збором (обов'язковим платежем) і які саме суми мають враховуватися господарським судом при порушенні провадження у справі про банкрутство за такими вимогами.

Господарські суди не можуть застосовувати положення статті 1 Закону щодо визначення терміну "грошове зобов'язання" до зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), оскільки у частині 2 статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (Постанова Верховного Суду України від 10.02.2004 у справі № 3-26к04 за заявою ДПІ у м. Хмельницькому про визнання ЗАТ "Спецкомунбуд" банкрутом).

Частиною другою статті 2 Закону України "Про систему оподаткування" (в редакції Закону України від 18.02.97 № 77/97-ВР (77/97-ВР) визначено, що під податком і збором (обов'язковим платежем) слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Цей Закон, як зазначено в його преамбулі, визначає принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про систему оподаткування" (в редакції Закону України від 18.02.97 N 77/97-ВР (77/97-ВР) будь-які податки і збори (обов'язкові платежі), які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Всі інші закони України про оподаткування мають відповідати принципам, закладеним у цьому Законі. Податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про систему оподаткування" в Україні справляються загальнодержавні і місцеві податки і збори (обов'язкові платежі), вичерпний перелік яких міститься у статтях 14 і 15 цього Закону.

Податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено Законом України "Про систему оподаткування", сплаті не підлягають. З огляду на наведене закон не відносить суми неустойки (штрафів, пені) і фінансових санкцій тощо, що стягуються до бюджетів за порушення податкового законодавства, до категорії податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з положеннями Закону України "Про державну податкову службу в Україні" пеня, штраф, інші фінансові санкції є публічно-правовими санкціями, які застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства.

Таким чином, у вирішенні питання про склад вимог за податками і зборами (обов'язковими платежами) при порушенні справ про банкрутство суди мають виходити з того, що суми пені, штрафів та інших штрафних чи фінансових санкцій враховуються окремо.

Проте кредитори з вимогами щодо пені, штрафів, інших фінансових санкції, які є публічно-правовими санкціями, що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, згідно з частиною 1 статті 14 Закону вправі подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника.

Розмір штрафів і пені відповідно до частини другої статті 15 Закону має бути включений до реєстру вимог окремо та задовольнятися у шосту чергу відповідно до черговості задоволення вимог кредиторів, встановленої статтею 31 Закону.

Зі змісту заяви кредиторів і доданих до неї документів вбачається, що вимоги Кіровоградської МДПІ в загальній сумі 136 224, 87 грн. складаються з основного платежу – 59 267, 62 грн., фінансових санкцій – 47 331, 78 грн. та пені нарахованої по закінченню встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу – 29 625, 47 грн.; вимоги управління Пенсійного фонду України в Новгородіквіському районі в загальній сумі 18 743, 24 грн. складаються з заборгованості по страхових внесках – 9971, 13 грн., заборгованості по фінансовій санкції і пені – 7920, 11 грн. та заборгованості по регресним вимогам – 852, 00 грн.; вимоги Новгородківського районного центру зайнятості в загальній сумі 8876, 20 грн. складаються з недоїмки зі сплати страхових внесків – 7478, 22 грн. та пені – 1397, 98 грн.

Кредиторами зазначено, що станом на 01.09.2008 року сума вимог кредиторів до боржника МПП “Надія”, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців становить 163 884, 31 грн., що становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ст. 59 Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” установлено з 01.10.2008 року розмір мінімальної заробітної плати в сумі 545, 00 грн. на місяць. Мінімальний розмір безспірних вимог кредиторів до боржника, наявність яких є підставою для порушення провадження у справі про банкрутство, складає 545,00х300 = 163500,00 грн.

Вимоги кредиторів, без врахування сум штрафних санкцій та пені, станом на 28.11.2008 року (на дату звернення до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство), складають – 77 568, 97 грн.

У заяві кредиторів відсутні посилання на докази наявності у боржника ознак відсутнього боржника, що дають підстави порушити справу про банкрутство незалежно від суми боргу та його безспірності.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” суддя відмовляє у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство, якщо вимоги кредиторів, які подали заяву про порушення справи про банкрутство, в сумі складають менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачене цим Законом.

Тому на підставі ч. 3 ст. 6, ч. 2 ст. 8 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. ст. 4-1, 62 ГПК України у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство має бути відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 6, 8 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. ст. 4-1, 62, 86 Господарського процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1.          У прийнятті заяви кредиторів Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції, управління Пенсійного фонду України в Новгородківському районі, Новгородківського районного центру зайнятості про порушення справи про банкрутство щодо малого приватного підприємства “Надія” відмовити.

2.          Заяву і додані до неї документи надіслати кредитору - Кіровоградській міжрайонній державній податковій інспекції.

Суддя                                Н.М. Коваленко