ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 103
РІШЕННЯ

Іменем України

14.01.2008

Справа
№2-15/16997-2007

За
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мета Імпекс-Україна» (02094,
м. Київ, пров. Карельський, 5, ідентифікаційний код 31450504)

До
відповідача  Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

Про
стягнення 77124,40 грн.

Суддя
ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від
позивача - Залозецька Ю.В., довіреність б/н від 08.01.2008 р., у справі

Від
відповідача - ОСОБА_1

Обставини справи: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Мета Імпекс-Україна»  звернулось до Господарського суду АР Крим з
позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про
стягнення 77124,40 грн.

Позовні
вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по повній та
своєчасній оплаті поставленого позивачем товару за договором купівлі№ 805ПП(07)
від 01.08.2007 р., через що заборгованість Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1  перед
Товариством з обмеженою відповідальністю «Мета Імпекс-Україна»  складає 76725,01 грн. та до часу подачі
позову до суду в добровільному порядку не погашена, що і стало приводом для
звернення позивача з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості
в примусовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача   63,06 грн. річних, 336,33 грн. пені.

У
судовому засіданні представником позивача надані пояснення разом із заявою про
зміну позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу
України, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача 75725,01 грн.
основного боргу, 63,06 грн. річних, 336,33 грн. пені.

Судом
вказана заява прийнята до розгляду.

Представник
відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов проти позовних вимог не
заперечує, розмір заборгованості визнає у повному обсязі.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ
:

01.08.2007
р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мета Імпекс-Україна» (Постачальник)
(позивач) та Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою
ОСОБА_1  (Покупець) (відповідач) був
укладений договір купівлі-продачу  №
805ПП (07) (а.с. 10-12)

Згідно
з пунктом 1.1 Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцеві
товар в асортименті, в кількості та по ціні, що визначені умовами цього
Договору, а Покупець зобов'язується прийняти такий товар та оплатити в порядку
та у відповідності до Договору.

Предметом
продажу є будівельні матеріали. (пункт 1.2 Договору)

Відповідно
до пункту 3.4 Договору Покупець оплачує вартість переданого Продавцем товару за
ціною, що визначена згідно видаткових накладних.

Згідно
до пункту 5.1 Договору розрахунки за кожну відвантажену партію товару
здійснюються на підставі цього Договору та/або рахунку-фактури, виставленого
Продавцем, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця.

Остаточний
розрахунок за отриманий товар Покупець здійснює на протязі чотирнадцяти
календарних днів після складення товарної накладної..

Як
свідчать матеріали справи, позивачем на виконання умов договору здійснювалися
поставки відповідного товару, загалом на суму 76725,01 грн., що підтверджується
доданими до матеріалів справи видатковими накладними. (а.с. 13-17).

Вказаний
товар був отриманий відповідачем, що підтверджується підписами уповноваженого
представника відповідача у видаткових накладних, скріпленими печатками, а також
довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (а.с. 18)

Однак,
відповідач в порушення умов договору не виконав свої обов'язки щодо повної та
своєчасної оплати поставленого позивачем товару, в результаті чого за ним
склалася заборгованість у розмірі 76725,01 грн., що і послужило підставою для
звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Мета Імпекс-Україна» із позовом
до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку та
нарахування штрафних санкцій.

Згідно
з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має
право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно
до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею
525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова
від  зобов'язання  або одностороння зміна  його
умов  не допускається,  якщо
інше  не   встановлено договором або законом.

Згідно
зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання
сторонами Договору.

У
судовому засіданні представником позивача надані пояснення разом із заявою про
зміну позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу
України, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача 75725,01 грн.
основного боргу, 63,06 грн. річних, 336,33 грн. пені.

Суд
вважає за можливе вказану заяву задовольнити, прийняти зміну позовних
вимог,  оскільки це не порушує чиї-небудь
права та охоронювані законом інтереси та не суперечить  частині 4 статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття
рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Так,
судом встановлено, що 26.12.2007 р. відповідачем частково була сплачена сума
заборгованості у розмірі 1000,00 грн.

Як
свідчать матеріали справи сума заборгованості у розмірі 1000,00 грн. була
сплачена відповідачем після звернення позивача з позовом до суду про стягнення
заборгованості в примусовому порядку.

Пунктом
1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу передбачено, що  Господарський суд припиняє провадження у
справі, якщо відсутній предмет спору.

За
такими обставинами провадження у справі в частині стягнення 1000,00 грн.
основного боргу підлягає припиненню за відсутністю предмету спору.

Відповідач  відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України не представив доказів повної оплати
заборгованості за поставлений позивачем товар.
За такими обставинами,
матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем
зобов'язань по оплаті 75725,01 грн. заборгованості за поставлений товар, через
що  вимоги позивача про стягнення з
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1  заборгованості у розмірі 75725,01  грн. підлягають задоволенню.

Крім
того, відповідачем був визнаний розмір заборгованості у відзиві на позов.

Згідно
статті 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання
відповідачем позову господарський суд приймає рішення  про
задоволення  позову за умови,  що дії відповідача не суперечать
законодавству або  не  порушують
прав  і  охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом
встановлено, вказані дії відповідача не суперечать законодавству та  не
порушують  прав  і
охоронюваних законом інтересів інших осіб, через що  позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі 75725,01
грн. підлягають задоволенню.

Крім
того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних за прострочення
виконання зобов'язання у розмірі 63,06 грн.

Частиною
2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення
частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України суд вважає таким, що
кореспондуються зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що
за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати
проценти.

Таким
чином, вимоги позивача про стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 3% річних за період з 12.10.2007 р. по 22.10.2007 р. у
розмірі 63,06 грн. суд визнає обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи
та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача суму пені у розмірі 336,33 грн.          Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною 1
статті 548 Цивільного кодексу  України
виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549
Цивільного кодексу  України розуміється
грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже,
види забезпечення виконання зобов'язань є спеціальними мірами майнового
характеру, які стимулюють належне виконання зобов'язання боржником шляхом
встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому
забезпечення виконання зобов'язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546
Цивільного кодексу України, також створює зобов'язувальні правовідносини між
кредитором та боржником.

Відповідно
до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Причому, згідно
з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких
визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час
користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом
або договором.

Пунктом
6.2  Договору сторони передбачили, що за
прострочення платежу Покупець сплачує на користь Продавця пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Заявлена
позивачем сума пені у розмірі 336,33 грн., підтверджується матеріалами справи
та підлягає стягненню з відповідача.

Частиною
2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Враховуючи
те, що відповідачем сума заборгованості відповідачем визнана та частково
сплачена, судом встановлено, що порушення відповідачем зобов'язань щодо оплати
наданих позивачем послуг не завдало збитків іншим учасникам господарських
відносин.

Іншого,
всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України суду
не доведено.

Пунктом
3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право
суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

За
таких обставин, суд вважає за доцільне зменшити розмір штрафних санкцій на 90%
та стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 суму
пені  у розмірі 3,36 грн.

Державне
мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу
підлягають віднесенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог
відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З
урахуванням викладеного, керуючись статями 33, 34, 49, пункт 1-1 статті 80,
82-84  Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мета Імпекс-Україна» (02094,
м. Київ, пров. Карельський, 5, ідентифікаційний код 31450504, р/р 74
в ЗАТ «ПроКредитБанк» у м. Києві, МФО 320984) 75725,01 грн. заборгованості,
63,06 грн. річних,  3,36 грн. пені,
767,91 грн. державного мита та 117,49 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення заборгованості у
розмірі 1000,00 грн. провадження у справі припинити.

4.          В іншій частині позову відмовити.

5.          Видати наказ після набуття судовим
рішенням законної сили.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим                                        Іщенко
І.А.