ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 20/269пд

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши касаційну скаргу Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” на рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2007р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2007р.

у справі №20/269пд господарського суду Донецької області

за позовом Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”

до відповідача          Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз”

про визнання договору недійсним

за участю представників:

ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” –Жигадло І.Б.;

ВАТ „Маріупольгаз” –Дуріцин А.В.

в с т а н о в и л а :

Дочірня компанія „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” звернулася до господарського суду Донецької області з позовом та просила суд визнати недійсним договір від 01.02.2007р. №06/07-211 про надання послуг з транспортування природного газу у 2007році, який укладено між ним та відповідачем у справі –Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз”.

В обгрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що:

-          п.5.2 спірного договору суперечить чинному законодавству, а саме спільній постанові Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13.11.98р. №1785 „Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ”; Порядку розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований рахунки, відкриті газозбутовим та газотранспортним підприємствам Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” та Дочірній компанії „Торговий дім „Газ України” НАК „Нафтогаз України”, затвердженому наказом НАК „Нафтогаз України” від 19.11.98р. №80; Алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК „Нафтогаз України” за поставлений природний газ”, затвердженому постановою Національної компанії регулювання електроенергетики України від 12.07.2000р. №759;

-          договір підписаний від імені ВАТ „Маріупольгаз” неуповноваженою на те особою (протокол узгодження розбіжностей).

Також позивач вважає, що спірний договір є неукладеним, оскільки сторонами не погоджено таку його істотну умову як строк розрахунків за транспортування природного газу (а.с.4-9).

Відповідач у справі – ВАТ „Маріупольгаз” у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що:

-          договір укладено у відповідності з чинним законодавством;

-          позивач просить визнати недійсним весь спірний договір, вказуючи на невідповідність законодавству лише його п.5.2;

-          нормативні акти, на які посилається позивач, не змінюють встановленого договором порядку проведення розрахунків (а.с.32-33).

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2007р. у задоволенні позову відмовлено (а.с.42-45).

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір від імені відповідача підписаний уповноваженою на те особою та він відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки:

-          спірний пункт договору встановлює підстави для оплати послуг з транспортування природного газу та строки здійснення такої оплати;

-          нормативні акти, на які позивач посилається, не регулюють підстави оплати послуг та строки, а лише визначають внутрішній порядок розподілу коштів, які надходять на розподільчі рахунки;

-          позивач не довів, що спірний договір суперечить чинному законодавству.

Крім того, вирішуючи спір у даній справі по суті заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при укладенні спірного договору сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2007р. рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2007р. залишено без змін (а.с.74-76).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, а заявлені позовні вимоги задовольнити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням судами норм матеріального та процесуального права, а саме ст.215 ЦК України, ст.ст.47, 32,43,104 ГПК України .

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 01.02.2007р. між сторонами у справі - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та ВАТ "Маріупольгаз" укладено договір №06/07-211, предметом якого є оплатне надання послуг з транспортування природного газу для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень промислових підприємств, зокрема, блочних (модульних) котелень, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій, а також інших суб’єктів.

Судами встановлено, що під час укладення зазначеного договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Пунктом 5.2 договору, сторонами за взаємною згодою визначено (в редакції протоколу узгодження розбіжностей), що оплата послуг виконавця щодо транспортування газу здійснюється замовником на підставі акту виконання послуг з транспортування до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Посилаючись на невідповідність вимогам чинного законодавства даного пункту договору, позивач посилається на недійсність вищевказаного договору.

Зазначені вимоги позивача правильно визнані судами необґрунтованими з огляду на таке.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст.203 ЦК України. При цьому, відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно п.1 зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

В силу ч.1 чт.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України, є підставою для недійсності правочину.

Спірний пункт договору визначає підставу та строк проведення розрахунків. Так, відповідно до вказаного пункту договору підставою для проведення розрахунків є акт виконання послуг з транспортування; а строк проведення розрахунків –до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Нормативні акти, на які посилається позивач обгрунтовуючи вимоги щодо недійсності зазначеного договору, а саме його п.5.2, регулюють інші відносини.

Так, спільна постанова Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13.11.98р. №1785 "Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ" визначає порядок зарахування коштів, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, та порядок їх розподілу згідно з встановленим алгоритмом.

Відповідний порядок зарахування коштів та порядок їх розподілу не змінює встановленого за взаємною згодою строку виконання зобов’язання з оплати послуг з транспортування природного газу та підставу проведення цих розрахунків.

Порядок розподілу грошових коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований розподільний рахунки, відкриті газозбутовим та газотранспортним підприємствам Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та дочірній компанії "Торговий дім "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", який затверджено наказом НАК "Нафтогаз України" від 19.11.98р. №80, також не регулює вищевказані питання, а лише визначає загальні принципи розподілу коштів, які надходять на розподільні рахунки газозбутових та газотранспортних підприємств і перераховуються уповноваженим банком на консолідований розподільний рахунок ДК "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України".

Також не суперечить зазначений пункт договору і Алгоритму розподілу коштів, що находять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджений постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12.07.2000р. №759.

Так, вищевказаний нормативний акт визначає та встановлює послідовність дій власників природного газу, газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання за використаний природний газ від усіх категорій споживачів.

Отже, наведені акти не регулюють відносини, які врегульовані сторонами у п.5.2 договору, у зв’язку з чим не впливає на домовленість сторін щодо строків оплати поставленого газу, не припиняють відповідних зобов’язань, які виникли в силу укладеного договору, у т.ч. в частині оплати послуг з транспортування природного газу.

Враховуючи зазначене, суди дійшли вірного висновку про необгрунтованість тверджень позивача про те, що п.5.2 договору суперечить вищенаведеним нормам.

Крім того, правомірно відхилені судами також доводи позивача про підписання договору, зокрема, протоколу узгодження розбіжностей до договору від імені відповідача неуповноваженою на те особою.

Відповідач –ВАТ "Маріупольгаз" не оспорюює повноважень особи, яка підписала протокол узгодження розбіжностей до договору від його імені, більш того, під час розгляду спору по суті заявлених вимог, відповідач підтвердив повноваження особи, яка підписала протокол узгодження розбіжностей до договору від його імені.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог і такий висновок суду обґрунтовано підтриманий апеляційною інстанцією, у зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування прийнятих у справі судових актів не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1115,1117, 1119- 11111, 11113 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2007р. у справі №20/269пд господарського суду Донецької області залишити без змін, а касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" –без задоволення.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Палій В.М.