ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2008 р.

№
16/176-07-4662

Вищий
господарський суд  України у складі колегії
суддів :

головуючий
суддя

Муравйов
О.В.

судді

Полянський
А.Г.

Фролова
Г.М.

розглянувши

касаційну
скаргу

СПД-ФО
ОСОБА_1

на

постанову
від 08.11.2007 р. Одеського апеляційного господарського суду

у
справі

№
16/176-07-4662 господарського суду Одеської області

за
позовом

Татарбунарського
сільського споживчого товариства

до

СПД-ФО
ОСОБА_1

про

визнання
договору оренди недійсним та виселення

та за
зустрічним позовом

СПД-ФО ОСОБА_1

до

Татарбунарського
сільського споживчого товариства

про

визнання
договору оренди дійсним

За
участю представників сторін:

позивача
-Дущак Д.С. дов. № 83 від 04.06.2007 р.,

відповідача - не
з'явились

В
С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 22.08.2007 р. (суддя  - Желєзна
С.П.) позов задоволено. Визнано недійсним договір здачі в оренду основних
засобів за № 37 від 01.03.2005 р. укладений між Татарбунарським сільським
споживчим товариством та СПД-ФО ОСОБА_1 та припинено його дію. Виселено СПД-ФО
ОСОБА_1 з приміщень кафе "Катрін" та крамниці закусочної, що
знаходяться за адресою: Одеська область, м. Татарбунари, вул. В. Тура 19.
Стягнуто з СПД-ФО ОСОБА_1 на користь Татарбунарського сільського споживчого
товариства 85 грн. держ. мита, 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. У
позові СПД-ФО ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою
Одеського апеляційного господарського суду від 08.11.2007 р. (судді -Андрєєва
Е.І., Мацюра П.Ф., Ліпчанська Н.В.) рішення господарського суду Одеської
області від 22.08.2007 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням та постановою,
СПД-ФО ОСОБА_1 звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову
Татарбунарському сільському споживчому товариству у позові та задоволенні її
позову, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач
не скористався наданим процесуальним правом участі у суді касаційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського
суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню,
виходячи із наступного.

Відповідно
до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Касаційна
скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного
господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
між Татарбунарським сільським споживчим товариством та СПД - ФО ОСОБА_1 був
укладений договір оренди № 37 від 01.03.2005 р. Згідно умов договору
Татарбунарське сільське споживче Товариство передало, а СПД-ФО ОСОБА_1 прийняла
в оренду кафе "Катрін" та крамницю-закусочну, що знаходяться за
адресою: Одеська області, м. Татарбунари, вул. В.Тура, 19, а також передана у
користування земельна ділянка, на якій знаходяться зазначені приміщення, площею
120 кв.м., для обслуговування зазначеного майна.

Звернувшись
з позовом до СПД-ФО ОСОБА_1, позивач зазначав, що договір оренди від 01.03.2005
р. є нікчемним, оскільки він не посвідчений нотаріально та відсутня його
державна реєстрація.

СПД
ОСОБА_1, вважаючи що договір укладений у відповідності з чинним законодавством,
а також до даного часу виконується нею у повному обсязі, також звернулась з
позовом до суду з вимогами визнати даний договір дійсним.

Відповідно
до ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно
ст. 794 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини), укладений на строк не менше одного року, підлягає державній
реєстрації.

Попередніми
судовими інстанціями було встановлено, що в порушення зазначених вимог спірний
договір не був посвідчений нотаріально та не зареєстрований у визначеному
законом порядку.

Відповідно
до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід
зазначити, що судами правомірно звернуто увагу на те, що на момент укладання
договору оренди Татарбунарське сільське споживче товариство не було власником
орендованого майна, так як відповідно до свідоцтва про право власності, воно
набуло це право тільки 07.08.2006 р. (а.с. 87).

Разом
з цим, ст.761 ЦК України передбачає, що право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать майнові права.

Крім
того, сторонами в договорі не була визначена площа нерухомого майна, що
відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна"
від 14.03.1995 р. є істотною умовою договору.

За
таких обставин, попередні судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку про
невідповідність угоди вимогам закону, відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК
України.

Відмовляючи
у задоволенні зустрічного позову, суди підставно вказали на те, що з листування
сторін вбачається, що сторони не домовились щодо всіх істотних умов договору та
не підписали додаткову угоду до договору від 02.03.2007р. Крім того, не є
можливим визначити й те, хто саме з сторін ухилився від його нотаріального
посвідчення.

Враховуючи
викладене, вданому випадку не можливо застосувати ч. 2 ст. 220 ЦК України,
згідно якої, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

За
таких обставин, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК
України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду,
колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43,
47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянули
в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані
сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним  чином
проаналізували відносини сторін.

Місцевим господарським судом було
правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та
прийнято обґрунтоване та законне рішення.

В
свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України,
повторно розглядаючи справу, повно з'ясував обставини, які мали значення для
правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду
ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням
чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом
постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в
постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове
рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно
з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117
ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних
обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та
постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або
постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження
оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським
судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не
знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно
до ст.ст.85, 111-5 Господарського процесуального кодексу України в судовому
засіданні за згодою представників сторін оголошена вступна та резолютивна
частини постанови.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111
ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу  Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 залишити  без
задоволення.

Рішення
Господарського суду Одеської області від 22.08.2007 року та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 08.11.2007 року у справі № 16/176-07-4662
Господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                   Муравйов
О.В.

Судді
Полянський А.Г.

Фролова Г.М.