ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2008 р.

№
9/3472

Вищий
господарський суд України у складі: суддя
Селіваненко В.П.-головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Коробенко Г.П.

розглянув
касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, с. Шаровечка Хмельницького
району Хмельницької області (далі -СПД ОСОБА_1)

на
рішення господарського
суду Хмельницької області від 19.06.2007 та

постанову
Житомирського
апеляційного господарського суду від 13.11.2007

зі
справи № 9/3472

за
позовом  СПД ОСОБА_1

до Хмельницької районної державної
адміністрації, м. Хмельницький (далі -Хмельницька РДА), та Управління праці та
соціального захисту населення
Хмельницької районної державної адміністрації (далі -Управління),                     м. Хмельницький,

третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачів -Головне
управління державного казначейства України у Хмельницькій області, м.
Хмельницький (далі -ГУ Держказначейства у Хмельницькій області),

про стягнення солідарно 250 070, 30 грн.

Судове засідання
проведено за участю представників:

СПД
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4

Хмельницької РДА
-Мартинюк А.В.,

Управління -Братенко
Г.М.,

ГУ Держказначейства у
Хмельницькій області -не з'яв.

За результатами розгляду
касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

СПД
ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом про
стягнення  з Хмельницької РДА та
Управління в солідарному порядку  250
070, 30 грн. збитків, які, на думку позивача, виникли у зв'язку з заборгованістю
з відшкодування витрат за перевезення пільгових категорій громадян.

Рішенням
названого суду від 19.06.2007 (суддя Олійник Ю.П.), залишеним без змін
постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 13.11.2007
(колегія суддів у складі: суддя
Горшкова Н.Ф. -головуючий, судді Майор Г.І., Філіпова Т.Г.), у
задоволенні позову відмовлено з мотивів відсутності підстав для стягнення з
відповідачів збитків.

СПД
ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських
судів  скасувати і прийняти нове рішення
зі справи про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування
попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права,
зокрема, статті 525 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), статей 224,
225, 229 Господарського кодексу України (далі -ГК України),  приписи Закону України “Про автомобільний
транспорт”           (далі -Закон), якими
врегульовано порядок виплати компенсації за перевезення пільгових категорій
громадян.

У відзиві
на касаційну скаргу Управління заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи
про їх необґрунтованість та невідповідність статті 526 ЦК України, статті 68
Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, і просить
оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу -без задоволення.

Сторони
відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу
України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши
на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин
правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права,
заслухавши пояснення учасників судового процесу, Вищий господарський суд
України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги
з огляду на таке.

Судовими
інстанціями у справі встановлено, що:

-  Хмельницька РДА та СПД  ОСОБА_1 уклали договори про здійснення
перевезень від 21.07.2005 № 3 за маршрутом “м. Хмельницький -с. Карпівці” з
21.07.2005 по 21.07.2008; від 21.07.2005 № 4 за маршрутом            “м. Хмельницький -с. Карпівці” з
21.07.2005 по 21.07.2008; від 21.07.2005          № 5 за маршрутом  “м. Хмельницький -с. Шумівці” з 21.07.2005 по
21.07.2008;

-
05.01.2006 СПД ОСОБА_1 (перевізник) та Управління (платник) на підставі
зазначеного договору від 21.07.2005 № 5 уклали договір № 67 про розрахунки за
надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян за умовами  якого:

Управління
зобов'язується сплачувати СПД ОСОБА_1
відповідно до  Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” компенсацію за перевезення протягом 2006
року пільгових категорій громадян за рахунок відповідних субвенцій з державного
бюджету в межах суми бюджетних асигнувань, виділених Хмельницькому
району на 2006 рік, і затверджених рішенням Хмельницької районної ради, по мірі
надходження коштів з державного бюджету та на підставі наданих перевізником
документів, передбачених цим Договором (підпункт 2.3 пункту 2 цього Договору);

перевізник
зобов'язується до 5 числа кожного місяця, наступного  за звітним, подавати тимчасові розрахунки,
складені відповідно до відомостей автобусних станції. На підставі цих
розрахунків Управління “складає акти звіряння форми № 3 -пільга на суму  субвенції з державного бюджету прямо
пропорційно між кожним перевізником та перераховує перевізникові суму
відшкодування за пільгове перевезення окремих категорій громадян по мірі
надходження коштів  субвенції у межах
кошторисних призначень” (підпункт 3.1 пункту 3 цього договору);

- СПД
ОСОБА_1 як перевізник, що діє відповідно до згаданих договорів від 21.07.2005 №
4 та від 21.07.2005 № 5, та Управління
на аналогічних умовах  уклали
договори від 05.01.2006 № 68 та № 69;

- за
умовами зазначених договорів від 05.01.2006 № 67, 68 та 69 Управлінням сплачено
позивачеві в 2006 році суму компенсації за перевезення пільгових категорій
громадян в межах затвердженої субвенції та відповідно до актів звірки;

- в
2004 році позивачеві сплачено суму компенсації за перевезення пільгових
категорій громадян  у межах затвердженої
в цьому році субвенції та відповідно до актів звірки;

-  відповідно до приписів  Закону України “Про автомобільний транспорт”
та на підставі зазначених договорів від 05.01.2006 № 67, 68 та 69 позивач
просить суд стягнути з відповідачів збитки, завдані у зв'язку з неповною
компенсацією понесених ним витрат на перевезення пільгових категорій громадян у
2004 році в сумі 82 902,38 грн. та в 2006 році в сумі               167 167, 92  грн., а всього 250 070, 30 грн.

Причиною
виникнення спору у справі є питання про наявність підстав для повної
компенсації позивачеві збитків у зв'язку з перевезенням пільгових категорій
громадян у 2004 та в 2006 роках.

За
приписами частини другої статті 36 та частини другої статті 40 Закону (в
редакції Закону України від 05.04.2001 № 2344-III, яка втратила чинність з
07.04.2006, далі -попередня редакція):

види
та обсяги пільгових перевезень встановлюються державним замовленням, в
якому визначається порядок компенсації пасажирським перевізникам
збитків від цих перевезень;

збитки
пасажирського перевізника від пільгових перевезень та від перевезень за
регульованими збитковими тарифами повністю компенсуються за рахунок коштів
відповідних бюджетів.

Отже,
Законом в його попередній редакції було передбачено, що компенсація збитків з
перевезення пільгових категорій громадян здійснюється з урахуванням обсягів
державного замовлення.

Відповідні
норми містить і чинна редакція Закону (в редакції Закону України від
23.02.2006  № 3492-IV), а саме:

види
та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається
порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення
пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень
(частина четверта статті 37 Закону);

органи
виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати
перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення
пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (частина
друга статті 29 Закону).

Згідно
з частиною другою статті 1 Закону України “Про державне замовлення для
задоволення пріоритетних державних потреб”: поставки товарів, робіт і послуг
для пріоритетних державних потреб забезпечуються за рахунок коштів Державного
бюджету України та інших джерел фінансування, що залучаються до цього; обсяги
коштів для закупівлі зазначених товарів, робіт і послуг передбачаються в Законі
про Державний бюджет України на поточний рік та визначаються Кабінетом
Міністрів України відповідними рішеннями про використання позабюджетних джерел
фінансування.

Водночас
відповідно до підпункту “б” пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102
Бюджетного кодексу України  видатки
місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає
компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян,
фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256
затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету. Відповідно до пункту 2 цього
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами
соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених
державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних
бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та
Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного
значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Згідно
з пунктом 3 зазначеного Порядку головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення.

Таким
чином, зі змісту наведених норм вбачається, що обсяг компенсаційних виплат за
пільговий проїзд окремих категорій громадян встановлюється в межах затверджених
субвенцій. Тому твердження скаржника про те, що за приписами Закону всі витрати
перевізника з перевезення пільгових категорій громадян підлягають повній  та безумовній компенсації є необґрунтованими.

За
приписом частини сьомої статті 179 ГК України господарські договори укладаються
за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених
цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В
частині четвертій цієї ж статті зазначено, що при укладенні господарських
договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови
договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно
до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею
610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом
статті 611 ЦК України відшкодування збитків є одним із правових наслідків
порушення зобов'язання.

З
урахуванням викладеного попередні судові інстанції з огляду на встановлені ними
факти щодо здійснення компенсаційних виплат за перевезення пільгових категорій
громадян у розмірі затверджених субвенцій дійшли обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для стягнення з відповідачів збитків.  Тому Вищий господарський суд України не бере
до уваги доводи касаційної скарги стосовно невірного застосування попередніми
судовими інстанціями приписів статті 525 ЦК України, статей 224, 225, 229 ГК
України, якими передбачено відшкодування збитків, зокрема, у вигляді
неодержаного прибутку за порушення
зобов'язання.

Отже,
оскаржувані рішення та постанова попередніх судових інстанцій з даної справи є
законними та обґрунтованими і визначених законом підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись
статтями 1119 - 11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
господарського суду Хмельницької області від 19.06.2007 та постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 зі справи №
9/3472 залишити без змін, а касаційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 -  без задоволення.

Суддя           В.
Селіваненко

Суддя           І.
Бенедисюк

Суддя          Г. Коробенко