АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

30.01.08
Справа  № 01/139-38

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії

головуючого-судді
Бонк Т. Б.

суддів
Бойко С. М.

Марко Р. І.

за участю представників сторін:

від позивача -ОСОБА_2
- представник; ОСОБА_3(довіреність від 13.05.2007 р.)

від відповідача (скаржника) -не
з'явився

розглянув апеляційну скаргу
ПП «Боярин-Плюс», м. Луцьк б/н і б/д

на рішення
Господарського суду Волинської області від 24.10.2007 р.

у справі
№ 01/139-38

за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, с. Піддубці
Луцького району Волинської області

до відповідача
ПП «Боярин-Плюс», м. Луцьк

про стягнення заборгованості в
розмірі 500 852, 61 грн.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 24.10.2007 р. у справі № 01/139-38 задоволено позов
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, с. Піддубці та
стягнуто з відповідача ПП «Боярин-Плюс», м. Луцьк заборгованості в розмірі 500
852, 61 грн., в тому числі 500 688 грн. боргу за передані на підставі накладних
№№ РН-0000026, РН-0000027, РН-0000028, РН-0000029 від 17.04.2007 р. транспортні
засоби, 164, 61 грн. 3 % річних за період з 10.09.2007 р. по 13.09.2007 р., 5
006, 88 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу та 3 000 грн. витрат, пов'язаних із наданням
адвокатських послуг.

Рішення місцевого господарського
суду мотивоване тим, що відповідач не надав доказів оплати отриманих
транспортних засобів, а відмітки у довідках-рахунках не можуть це
підтверджувати, оскільки довідка-рахунок є документом, що підтверджує
правомірність придбання транспортних засобів, а відмітки про оплату на цих
довідках-рахунках відсутні.

У своїй апеляційній скарзі
відповідач просить скасувати дане рішення та прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог, вважає, що воно прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права, посилаючись на те, що господарський суд
першої інстанції безпідставно відхилив доводи, що спірні транспортні засоби
придбані підприємством саме через комісійну торгівлю, доказом чого є наявність
довідок-рахунків, які виписані продавцем (комісіонером). Апелянт стверджує, що
видаткові накладні №№ РН-0000026, РН-0000027, РН-0000028, РН-0000029 від
17.04.2007 р. відповідачем не видавалися і директором ПП «Боярин-Плюс»не
підписувалися. Крім цього, відповідач заперечує щодо стягнення витрат на
послуги адвоката, оскільки вважає, що відповідно до Закону України «Про
адвокатуру», оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між
громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом, а не
на підставі платіжного доручення.

У відзиві на апеляційну скаргу
позивач заперечує доводи, викладені в ній, просить рішення господарського суду
Волинської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення,
мотивуючи свої вимоги тим, що згідно норм ЦК України, цивільні права та
обов'язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не
передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Так, позивач зазначає,
що між сторонами у справі зобов'язання виникли з договору купівлі-продажу від
17.04.2007 р., який укладений шляхом підписання та скріплення печатками обома
сторонами видаткових накладних на транспортні засоби. Також позивач вважає, що
довідка-рахунок, беручи до уваги положення Правил державної реєстрації та
обліку автомобілів, самохідних машин і колісних тракторів, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів всіх типів і марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою Кабінету міністрів
України № 873 від 21.10.1993 р., є лише документом, що підтверджує
правомірність придбання транспортних засобів і не обов'язково через комісійну
торгівлю та не підтверджує факт оплати за придбані транспортні засоби. Щодо
витрат на послуги адвоката, позивач, звертаючись до ст.ст. 44, 49 ГПК України,
вважає, що такі кошти правомірно стягнуті з відповідача на його користь.

Відповідач не забезпечив явки
уповноваженого представника у судові засідання, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце проведення судових засідань і розгляду апеляційної
скарги, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про
вручення поштових відправлень.

В останнє судове засідання
відповідач направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з
хворобою директора. Однак, враховуючи те, що заявник не подав доказів, які б
підтверджували хворобу директора ОСОБА_4, а також думку іншої сторони щодо
дотримання сторонами ст. 22 ГПК України, згідно якої сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати
заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин
справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне відмовити у
задоволенні даного клопотання і розглядати спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши наявні матеріали
справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на
неї, заслухавши пояснення представників позивача у судових засіданнях, колегія
суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення
місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення з наступних підстав:

Як вбачається із матеріалів даної
справи, 17.04.2007 р. позивач на підставі видаткових накладних №№ РН-0000026,
РН-0000027, РН-0000028, РН-0000029, згідно довіреності ЯНЧ № 823953 від
17.04.2007 р., виданої на ім'я ОСОБА_4, передав відповідачу транспортні засоби
загальною вартістю 500 688 грн.

Господарським судом першої
інстанції встановлено, що видаткові накладні підписані обидвома сторонами та
скріплені їх печатками.

У судовому засіданні місцевого
господарського суду встановлено, що транспортні засоби, передані відповідачу,
ввезені із-за кордону.

Відповідно до п.п. 3.8.3 п. 3.8
Інструкції про порядок обліку суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної
з реалізацією транспортних засобів, що підлягають реєстрації та обліку в
органах внутрішніх справ, і видачу бланків довідок-рахунків, затвердженої
Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 286 від 22.04.1998 р., при
проведенні діяльності суб'єкти підприємницької діяльності повинні реалізовувати
транспортні засоби і номерні агрегати до них за наявності документів, що
підтверджують законність їх придбання, якими є зокрема вантажна
митна декларація або їх копії, завірені печаткою митниці -на транспортні
засоби, придбані за кордоном.

Придбання позивачем транспортних
засобів і факт ввезення їх з-за кордону підтверджується вантажними митними
деклараціями № 201000002/6/010861 на напівпричіп CODER 2000 р., № шасі
VGXS3383DW3SР0045; № 201000002/7/004461 на сідельний тягач марки RENAULT MAGNUM
1999 р., № шасі VF11GTA0E0018275; № 201000002/7/004352 на сідельний тягач марки
RENAULT PREMIUM 2001 р., № шасі VF622GVA000108296; № 201000002/7/004462 на
напівпричіп FRUHAUF 1998 р., № шасі VFKTF34C1W3RA1615.

Згідно ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України, якою передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Враховуючи наведене, цивільні
права та обов'язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч
і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В даному випадку між сторонами у
справі зобов'язання виникли з договору купівлі-продажу від 17.04.2007 р.,
укладеного шляхом підписання та скріплення печатками видаткових накладних на
транспортні засоби.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Однією із істотних умов даного виду
договору є ціна, встановлена за домовленістю сторін, яку покупець зобов'язаний
сплатити. У видаткових накладних №№ РН-0000026, РН-0000027, РН-0000028,
РН-0000029 від 17.04.2007 р. вказані ціни транспортних засобів: напівпричіп
CODER -90 288 грн., сідельний тягач марки RENAULT MAGNUM -164 160 грн.,
сідельний тягач марки RENAULT PREMIUM -171000 грн., напівпричіп FRUHAUF -75 240
грн. Підпис представника відповідача на даних накладних та його печатка
свідчить про погодження ціни товару. В судовому засіданні судом оглянуто
оригінали видаткових накладних, які повернені позивачу, а належно завірені їх
копії знаходяться у матеріалах справи.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Ст. 530 цього ж
кодексу передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у 7-денний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідачем ні господарському суду
першої, ні апеляційної інстанцій, не подано доказів здійснення оплати
вищевказаних транспортних засобів. При цьому, слід вказати, що відмітки у
довідках-рахунках не можуть бути доказами оплати товару з огляду на те, що
передаючи відповідачу транспортні засоби, позивач одночасно передав йому
довідки-рахунки №№ 219515, 219516, 219517, 219518 від 17.04.2007 р., як вимагає
п. 3.3 Інструкції про порядок обліку суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної
з реалізацією транспортних засобів, що підлягають реєстрації та обліку в
органах внутрішніх справ, і видачу бланків довідок-рахунків.

Матеріалами справи підтверджено, що
22.08.2007 р. СПД-ФО ОСОБА_1 направив на адресу ПП «Боярин-Плюс»лист-вимогу №
39 щодо оплати отриманих транспортних засобів, однак дане звернення залишено
без відповіді.

Посилання апелянта на те, що
наявність довідок-рахунків є доказом того, що транспортні засоби придбані через
комісійну торгівлю, не можуть братися до уваги судом, оскільки відповідно до п.
8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, самохідних машин, колісних
тракторів, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів всіх типів, марок і
моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою
Кабінету міністрів України № 873 від 21.10.1993 р., довідка-рахунок є  лише документом, що підтверджує правомірність
придбання транспортних засобів.

Враховуючи вищевикладене,
заборгованість відповідача перед позивачем за придбані транспортні засоби
становить в розмірі 500 688 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до даної норми закону
відповідачем нараховано позивачу 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання
за період з 10.09.2007 р. по 14.09.2007 р.

Щодо задоволення вимог про стягнення
витрат на послуги адвоката, то слід вказати наступне:

Згідно ст. 44 ГПК України, судові
витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з
оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. А відповідно до ст. 12
Закону України «Про адвокатуру», оплата праці адвоката здійснюється на підставі
угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи
адвокатом.

В даному випадку, позивач -СПД-ФО ОСОБА_1
уклав договір доручення про надання правової допомоги адвокатом від 07.09.2007
р. № 07/09/07-1 та здійснив оплату його послуг платіжним дорученням № 412 від
03.10.2007 р.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи наведене, а
також положення чинного законодавства України, апеляційна інстанція дійшла
висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте з врахуванням всіх
обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому не
вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 89, 91, 99,
101-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду
Волинської області від 24.10.2007 р. у справі № 01/139-38 залишити без змін,
апеляційну скаргу ПП «Боярин-Плюс», м. Луцьк -без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий-суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Бойко С. М.

Суддя
Марко Р. І.