ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.01.08 р.                     Справа № 35/259

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Дучал Н.М.

При секретарі Мішиній М.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: Камченко Д.В., довіреність

Від відповідача: без участі представника

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект”, м.Маріуполь, Донецька область

до відповідача Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”, м.Маріуполь, Донецька область

про визнання користування ВАТ „Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча” газорозподільним пунктом та газопроводами які належать на праві власності ТОВ „Комплект” – майновим сервітутом; стягнення з відповідача на користь позивача 63 108,92 грн. відшкодування витрат на утримання газорозподільного пункту та газопроводів.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Комплект”, м. Маріуполь, звернувся до господарського суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”, м. Маріуполь, про визнання користування ВАТ „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” газорозподільним пунктом та газопроводами, які належать на праві власності ТОВ „Комплект” – майновим сервітутом, та про стягнення з відповідача на користь позивача 72928,30 грн. відшкодування витрат на утримання газорозподільного пункту та газопроводів.

09.10.07 р. до канцелярії суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект” (вх.02-41/37898 від 09.10.07 р.) про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить визнати користування ВАТ „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” газорозподільним пунктом та газопроводами, які належать на праві власності ТОВ „Комплект” – майновим сервітутом та стягнути з відповідача на користь позивача 63108,92 грн. відшкодування витрат на утримання газорозподільного пункту та газопроводів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу № 336 від 21.02.2004 року, відповідно до якого позивачем було придбано основну будівлю газорозподільного пункту з газопроводами; виписку з реєстру прав власності на нерухоме майно № 2905893 від 24.02.2004 року; договір № 4663 від 01.06.2005 р. про спільне використання технологічних мереж та ГРП природного газу.

Позивачем зазначено, що ні продавець за договором, ні позивач не використовували будівлю газорозподільного пункту та газопроводи для власних потреб, природний газ редукувався для котельні автобази відповідача. Як вважає позивач, з урахуванням ст.ст. 401, 404 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою редукування природного газу на котельну автобази відповідача через будівлю газорозподільного пункту та газопроводи, що знаходяться у власності позивача, є майновим сервітутом, а у відповідності до ст. 403 цього ж кодексу особа, що користується майновим сервітутом, повинна вносити плату за користування таким майном.

Позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 01.06.2005 року було укладено договір № 4663 на утримання газопроводу та газорозподільного пункту, узгодженим сторонами кошторисом визначено, що витрати позивача на утримання газорозподільного пункту та газопроводів у 2005 році складають 42 231,11 грн. на рік (без ПДВ), 15.07.2005 року відповідач здійснив платіж на суму 4223,11 грн., що є відшкодуванням витрат позивача та платою за користування відповідачем ГРП та газопроводів за червень 2005 року, чим, на думку позивача, визнано факт використання ним ГРП та газопроводів, проте, у подальшому ніяких платежів не надходило.

З урахуванням зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 63108,92 грн. відшкодування витрат на утримання регуляторного пункту та газопроводів. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми позову, така сума боргу складається з заборгованості за користування майном за 2004 рік в розмірі 25051,91 грн. (у тому числі: сума затрат на утримання газорозподільного пункту та газопроводів за період липень-грудень 2004 року з урахуванням індексу інфляції (проіндексована за період з 01.01.2005 року по 01.07.2007 року) у розмірі 23713,20 грн. з ПДВ; 3% річних за період прострочки з 01.01.2005 року по 17.07.2007 року, нарахованих на суму заборгованості на відшкодування затрат у розмірі 1 338,71 грн.), а також суми заборгованості за користування майном за 2005 рік в розмірі 38057,01 грн. (у тому числі: сума затрат на утримання газорозподільного пункту та газопроводів за період січень-серпень 2005 року з урахуванням індексу інфляції (проіндексована за періодами з 01.02.2005 року по 01.01.2006 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року, з 01.01.2007 року по 31.06.2007 року) у розмірі 36 232,89 грн. з ПДВ; 3% річних за періоди прострочки з лютого 2005 року по липень 2007 року, нарахованих на суму заборгованості на відшкодування витрат у розмірі 1824,12 грн.).

Відповідно до додатково наданих позивачем пояснень (вх. № 02-41/36169 від 24.09.2007 року) позивачем зазначено, що фактичне користування газорозподільним пунктом та газопроводами як до, так і після придбання зазначеного майна позивачем, відповідач здійснював для задоволення власних потреб у отриманні природного газу. Законом не встановлено вимог до форми та посвідчення угод майнового сервітуту, а ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо законом не встановлено обов’язкову письмову форму правочину, то такий правочин вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. На думку позивача, підтвердженням фактичного використання відповідачем майна, належного позивачу, є укладання між сторонами договору № 4663 від 01.06.2005 року на утримання газопроводу та газорозподільного пункту та, таким чином, у відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України, з поведінки відповідача, що полягала у фактичному використанні газопроводу, належного позивачу, для задоволення власних потреб в отриманні природного газу, які не могли бути задоволені іншим способом, випливає його вільне волевиявлення, направлене на укладання одностороннього правочину використання чужого майна, тобто майнового сервітуту.

Позивач вважає, що зобов’язання з відшкодування затрат позивача на утримання та використання газорозподільного пункту та газопроводів, виникло у відповідача з моменту придбання позивачем прав власності на зазначені об’єкти, тобто з 21.02.2004 року.

В обґрунтування розміру плати за користування майном позивач додатково пояснив, що, з урахуванням того факту, що позивач не використовує ГРП та газопроводи для власних потреб, він просить суд встановити для відповідача плату за користування майном, належним позивачу, у вигляді зобов’язання відповідача відшкодувати витрати позивача на утримання майна, що є предметом сервітуту; договором № 4663 від 01.06.2005 року визначено, що витрати позивача на утримання ГРП та газопроводів у 2005 році складають 42231,11 грн. на рік без ПДВ.

На підставі положень ст. 8 Цивільного кодексу України позивач просить при встановленні сервітуту та визначенні суми витрат, застосувати принцип аналогії права.

В додаткових поясненнях позивач конкретизував заявлені вимоги стосовно періодів, та просить: стягнути з відповідача 25 051,91 грн. відшкодування витрат на утримання газорозподільного пункту та газопроводів за період з 01.07.04 р. по 31.12.04 р.; 38 057,01 грн. за період з 01.01.05 р. по 01.06.05 р., та з 01.07.05. р. по 01.09.05 р.

Відповідач, Відкрите акціонерне товариство „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”, згідно з відзивом на позовну заяву (вих. № 09/1-3-97 від 07.09.2007 року) проти позову заперечив та просив суд припинити провадження у справі, посилаючись на те, що пунктом 7.1 Договору на використання технологічних мереж та ГРП природного газу встановлений строк правовідносин: з моменту підписання договору (01.06.2005 року) та по 01.08.2005 року.

Відповідачем зазначено що, рахунок позивача № 00001229 від 30.06.2005 року за червень 2005 сплачений відповідачем в повному обсязі платіжним дорученням № 49061 від 15.07.2005 року; по рахунку позивача № 00001362 від 29.07.2005 року, відповідачем було проведено залік зустрічних однорідних вимог на суму 4 223,11 грн. з ПДВ згідно заліковому листу № 104 від 02.03.2006 року, направленому позивачем в адресу відповідача. Таким чином, як вважає відповідач, сторони виконали в повному обсязі свої зобов’язання за договором № 4663 від 01.06.2005 року.

Відповідно до наданих заперечень на відзив на позовну заяву (вх. № 02-41/36170 від 24.09.2007 року) позивач зазначив, що твердження відповідача про залік зустрічних однорідних вимог не відповідає дійсності, оскільки відповідач не прийняв заліковий лист та у відповіді на нього № 09/884 від 15.03.2006 року зазначив, що вказаний заліковий лист не може бути прийнятий комбінатом до розгляду господарським судом Донецької області справи № 35/523. Як зазначив позивач, рішенням господарського суду Донецької області від 12.04.2007 року по справі № 35/523 спір вирішений на користь ТОВ „Комплект”, внаслідок чого позивач не має заборгованості перед відповідачем та підстав для проведення заліку у ТОВ „ММК ім. Ілліча” не було та немає.

Відповідно до наданих відповідачем пояснень (вх. № 02-41/37998 від 09.10.2007 року), 01.06.2005 року між сторонами був укладений договір № 4663 про спільне використання технологічних мереж та ГРП природного газу, частиною 1 ст. 208 Цивільного кодексу України встановлена обов’язкова письмова форма правочину між юридичними особами, направлена на реальне настання правових наслідків, тому твердження позивача про виникнення між сторонами правовідносин з 21.02.2004 року, не відповідають дійсності. Листом № 03-90/119 від 11.05.2007 року відповідачем повідомлено позивача про припинення зустрічних однорідних вимог у відповідності до ст. 203 Господарського кодексу України, на підставі чого відповідач повністю відхиляє позовні вимоги позивача.

Як вбачається з наданих на вимогу суду пояснень Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Маріупольгаз” (вх. № 02-41/37897 від 09.10.2007 року), відповідач отримував природний газ через ГРП та газопровід, що знаходяться на балансі позивача у період з 21.02.2004 року по серпень 2005 року, з лютого по 31 грудня 2004 року відповідачем було отримано через зазначене ГРП 415922 куб.м. газу, у 2005 році – 408639 куб.м. У серпні 2005 року газопровід та ГРП ТОВ „Комплект” було відключено від мережі газопостачання за приписом Державної інспекції з нагляду у газовому господарстві через невиконання раніше виданих приписів Донецької інспекції охорони праці у газовому комплексі. У числі відключених споживачів було і ВАТ „ММК ім. Ілліча”.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Донецької області від 01.11.2007 р. у зв’язку із хворобою судді Мальцева М.Ю. справу № 35/259 передано на розгляд судді Дучал Н.М.

13.12.07 р. до канцелярії суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект” № 438 від 12.12.07 р., згідно якого позивач просить долучити до матеріалів справи документи, які підтверджують витрати, понесені на утримання газорозподільного пункту та газопроводів, що заявлені до відшкодування.

16.01.2008 р. відповідачем до матеріалів справи надані Пояснення ( лист № 09/1-3-97 від 16.01.2008 р.), в яких ще раз наполягає на безпідставності заявлених вимог. Послався на ст. 386,321 Цивільного кодексу України, ст.13 Конституції України, ст. 147 Господарського кодексу України, згідно яких позивач не скористався правом наданим йому на звернення до суду з метою захисту порушення прав, у разі їх порушення. Між сторонами виникли господарські правовідносини, що регулюють правовий режим майна та способи його застосування ( п.1ст.133 ГК України). Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном ( сервітут) встановлюється для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ініціатором сервітуту є не власник майна, який може відмовити в його користуванні, а особа, якій необхідно задоволення власних потреб шляхом користування цим майном. У відповідача не було потреб у ініціюванні укладення договору сервітуту, та зверненні до суду так як між сторонами вже виникли правовідносини, встановлені ст.202,206 ЦК України, та ст.ст.173,216 ГК України.

01.06.2005 р. між сторонами був укладений договір № 4663 про спільне використання технологічних мереж та ГРП природного газу, що є вільним волевиявленням учасників договору на підставі п.3 ст. 203 ЦК України.

Пунктом 7.1. договору № 4663 встановлений строк правовідносин, а саме: з моменту підписання та по 01.08.2005 р. ( червень-липень 2005 р.).

Позивачем виставлені відповідачу рахунки № 00001229 від 30.06.2005 р. – оплата за червень, № 00001362 від 29.07.2005 р. – оплата за липень. Рахунок № 00001229 є сплаченим, що підтверджується платіжним дорученням № 49061 від 15.07.2005 р.

Відповідно до залікового листа № 104 від 02.03.06 р., що надісланий позивачем на адресу відповідача, по рахунку № 00001362 від 29.07.05 р. відповідачем був проведений залік зустрічних однорідних вимог на суму 4 223,11 грн. з ПДВ. Листом № 03-90/119 від 11.05.07 р. відповідач повідомив позивача про припинення зустрічних однорідних вимог у відповідності до ст.. 203 ГК України. Отже, зобов”язання за договором є виконаними.

В судових засідання оголошувалися перерви з 10.09.2007 р. по 24.09.2007 р., з 09.10.2007 р. по 16.10.2007 р. та до 01.11.2007 р., з 10.01.2008 р. до 22.01.2008 р., та до 31.01.2008 р.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України - судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в засіданні пояснення представників сторін, Господарським судом

В с т а н о в л е н о.

21.02.2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Азовзалізобетон” (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Комплект” (покупцем) укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1 зазначеного договору продавець продав, а покупець придбав належні продавцеві на праві власності 3/100 долі нежилих приміщень, а саме: основна будівля літ А-3, основна будівля літ Б-1, основна будівля літ Д-3, основна будівля літ Ж-1, основна будівля З/п, основна будівля Е/п, основна будівля літ Н-1, основна буд.И-1, основна будівля літ К-1 загальною площею 2660,3 кв.м., туалет, споруди, та замощення, що знаходяться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Ілліча, номер сто сімдесят один. У власність покупця переходять основні будівлі літ Н-1, загальною площею – 66,2 кв.м. і літ К-1, загальною площею 20,5 кв.м. з газопроводами, інвент. № 4405.

Актом приймання-передачі об’єктів згідно договору № 336 від 21.021.2004 року продавець передав, а покупець прийняв, серед інших, основну будівлю (будівля газорозподільного пункту), літера К-1, газопроводи (інв номер 4405 діаметром 219 мм е=1900 м., діаметром 159 мм е=400 м.).

01.06.2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Комплект” (основним споживачем) та Відкритим акціонерним товариством „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” (субспоживачем) було укладено договір № 4663 про спільне використання технологічних мереж та ГРП природного газу.

Відповідно до п.1.1. зазначеного договору, основний споживач забезпечує редукування у ГРП та проходження по технологічним мережам (надалі – „Проходження”) на користь субспоживача природного газу після укладання даного договору та відповідних договорів постачання природного газу, які укладаються між субспоживачем та постачальником природного газу.

Основний споживач зобов’язався забезпечити Проходження природного газу у межах величин, дозволених субспоживачу для використання (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.3. договору про спільне використання технологічних мереж та ГРП природного газу передбачено право Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект” на відшкодування затрат на утримання технологічних мереж та ГРП природного газу, по яких здійснюється Проходження природного газу на користь субспоживачів відповідно до кошторису, наведеного у Додатку № 1 до договору.

Субспоживач зобов’язався здійснювати оплату затрат, зазначених в п.п. 2.3 Договору рівними платежами на протязі року. Щомісячний платіж розраховується виходячи з суми, зазначеної у кошторису, поділеної пропорційно на 12 місяців. Зазначена плата вноситься субспоживачем на підставі рахунку, отриманого від основного споживача протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку. Даний рахунок виставляється після закінчення звітного місяця (п. 3.1 договору).

Розділ 4 договору встановлює, що проходження природного газу на користь субспоживача може бути припинено Основним споживачем у разі, зокрема, закінчення строку дії даного договору (п. 4.3. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору про спільне використання технологічних мереж та ГРП природного газу, даний договір діє з моменту підписання по 01 серпня 2005 року.

Відповідно до кошторису на утримання газопроводу та газорозподільного пункту підприємства „Комплект” на 2005 рік, що є додатком № 1 до договору № 4663 від 01.06.2005 року, сторонами визначено, що витрати на утримання газопроводу та ГРП складають 42231,11 грн. на 2005 рік.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки-фактури № 00001229 від 30.06.2005 року на суму 4223,11 грн. та № 00001362 від 29.09.2005 року на суму 4223,11 грн. за сполучене використання технологічних мереж ГРП природного газу.

Платіжним дорученням від 15.06.2005 року № 49061 відповідач перераховував на рахунок позивача суму у розмірі 4223,11 грн. (з ПДВ) за спільне використання технологічних мереж природного газу у червні 2005 року згідно договору № 4663 від 01.06.2005 року.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист від 02.08.2005 року № 378, відповідно до якого позивач, у зв’язку із закінченням дії договору № 4663 від 01.06.2005 року про спільне використання технологічних мереж та ГРП природного газу та на підставі п. 4.3. договору просить протягом 3-х днів підготувати технологічне обладнання підрозділів комбінату до відключення споживання природного газу.

У серпні 2005 року газопровід та ГРП ТОВ „Комплект” було відключено від мережі газопостачання за приписом Державної інспекції з нагляду у газовому господарстві через невиконання раніше виданих приписів Донецької інспекції охорони праці у газовому комплексі. У числі відключених споживачів було і ВАТ „ММК ім. Ілліча”.

Позивач звернувся до відповідача із заліковим листом № 104 від 02.03.2006 року, у якому зазначив про те, що у господарському суді Донецької області знаходиться справа за позовом ВАТ „ММК ім. Ілліча” до ТОВ „Комплект” про стягнення заборгованості з червня 2004 року по листопад 2005 року в розмірі 51785,33 грн. по договору про спільне використання технологічних мереж основного споживача № 2924 від 26.06.2003 року, позовні вимоги у цій справі ТОВ „Комплект” визнає частково в розмірі 5315,46 грн.

Враховуючи викладене, а також залишення без оплати відповідачем рахунку-фактури № 00001362 від 29.07.2005 року на суму 4223,11 грн., позивач просив відповідача здійснити залік взаємних вимог за виставленим рахунком на адресу ВАТ „ММК ім. Ілліча” № 00001362 від 29.07.2005 року в розмірі 4223,11 грн. та частково по виставленим рахункам на адресу ТОВ „Комплект” за використання технологічних мереж Основного споживача на загальну суму 4223,11 грн.

Відповідачем на адресу позивача була направлена відповідь на заліковий лист (вих. № 09/884 від 15.03.2006 року), у якій ВАТ „ММК ім. Ілліча” було звернено увагу ТОВ „Комплект” на те, що суми платіжних вимог-доручень, пред’явлених відповідачем позивачу до сплати на теперішній час є предметом спору між сторонами та, відповідно до акту звірки, вартість послуг, наданих позивачем відповідачу, відображена у пред’явлених рахунках, оспорюється ТОВ „Комплект” у господарському суді Донецької області по справі № 35/523. Таким чином, відповідачем зазначено, що до винесення господарським судом Донецької області рішення по справі № 35/523 та набрання ним чинності, зазначений заліковий лист не може бути прийнято комбінатом.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.04.2007 року по справі № 35/523 за позовом Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект”, м. Маріуполь, про стягнення 51785,33 грн., залишеним без змін Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.06.2007 року, у задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” було відмовлено.

Листом № 91 від 12.04.2007 року позивач повідомив відповідача про наявність у останнього боргу станом на 01.04.2007 року у розмірі 4223,11 грн. та звернувся до відповідача з вимогою про складання та направлення позивачу акту звірки.

Відповідачем на адресу позивача було направлено повідомлення від 11.05.2007 року № 03-90/119, яким, у відповідності до ст. 203 Господарського кодексу України, позивача повідомлено про припинення взаємних зобов’язань заліком однорідних вимог, а саме: вимоги ВАТ „ММК ім. Ілліча” до ТОВ „Комплект” на суму 4223,11 грн. по рахункам: № 429044 від 11.08.2004 року на суму 1505,09 грн., № 424186 від 12.07.2004 року на суму 2718,02 грн. та вимоги ТОВ „Комплект” до ВАТ „ММК ім. Ілліча” на суму 4223,11 грн. по рахунку № 00001362 від 29.07.2005 року на суму 4223,11 грн.

Листом від 31.05.2007 року № 123/131 позивачем було повідомлено відповідача про те, що здійснити залік зустрічних однорідних вимог, а саме: вимоги ТОВ „Комплект” до ВАТ „ММК ім. Ілліча” на суму 4223,11 грн. не представляється можливим, оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 12.04.2007 року по справі № 35/523, встановлено, що ТОВ „Комплект” не має заборгованості по рахункам № 429044 від 11.08.2004 року, № 424186 від 12.07.2004 року та, зважаючи на викладене, позивачем заявлено до відповідача вимогу про перерахування на рахунок позивача наявної у відповідача заборгованості в розмірі 4223,11 грн.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків з 01.06.2005 року по 17.09.2007 року, підписаного 20.09.2007 року обома сторонами, у відповідача станом на 17.09.2007 року наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 4223,11 грн.

Постановою Вищого господарського суду України № 35/523 від 25.10.2007 р. Постанова Донецького апеляційного господарського суду від 18.06.07 р. та рішення господарського суду Донецької області у справі № 35/523 скасовані. Справу направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк, однобічна відмова від виконання зобов’язань не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на залік зустрічних однорідних вимог на суму 4223,11 грн. з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не було досягнуто домовленості щодо проведення заліку взаємних вимог за виставленим позивачем рахунком до ВАТ „ММК ім. Ілліча” № 00001362 від 29.07.2005 року в розмірі 4223,11 грн. та за виставленими відповідачем рахунками до позивача № 429044 від 11.08.2004 року на суму 1505,09 грн., № 424186 від 12.07.2004 року на суму 2718,02 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Проте, Рішенням господарського суду Донецької області від 12.04.2007 року по справі № 35/523 встановлено про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект”, м. Маріуполь заборгованості в сумі 51785,33 грн., до складу якої входила, серед інших, сума, що заявлялася на підставі платіжних вимог-доручень № 429044 від 11.08.2004 року на суму 1505,09 грн., № 424186 від 12.07.2004 року на суму 2718,02 грн. Постановою Вищого господарського суду України № 35/523 від 25.10.2007 р. Постанова Донецького апеляційного господарського суду від 18.06.07 р. та рішення господарського суду Донецької області у справі № 35/523 скасовані. Справу направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області. Отже, вказана сума до цього часу вимагається ВАТ “ММК ім. Ілліча” в судовому порядку, тобто є предметом судового спору, а значить зобов’язання шляхом зарахуванням зустрічної однорідної вимоги – не припинені. Отже, заборгованість в сумі 4223,11 грн. також є непогашеною.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором від 01.06.2005 року № 4663 про спільне використання технологічних мереж та ГРП природного газу призвела до прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання зі сплати затрат на утримання технологічних мереж та ГРП природного газу за липень 2005 року в розмірі 4223,11 грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідача за липень 2005 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за період серпень 2005 року – червень 2007 року складає 5077,91 грн., сума трьох відсотків річних складає 232,21 грн.

З огляду на вищевикладене, нарахування 3-х відсотків річних у сумі 232,21 грн., інфляційних у сумі 854,80грн. є обґрунтованим.

Окрім зазначеної вище суми, в обґрунтування понесення позивачем фактичних витрат на утримання ГРП та газопроводу позивачем надано суду розрахунок фактичних витрат на таке утримання з 01.03.2004 року по 31.12.2004 року та розрахунок фактичних витрат з 01.01.2005 року по 31.05.2005 року та у серпні 2005 року.

Так, відповідно до розрахунку за період з 01.03.2004 року по 31.12.2004 року та документів, наданих позивачем на його підтвердження, фактичні витрати на утримання ГРП та газопроводу з 01.03.2004 року по 31.12.2004 року у розмірі 30730,93 грн. складаються з: заробітної плати обслуговуючого персоналу (2 слюсаря) у розмірі 15651,22 грн., додаткова заробітна плата – 939,07 грн., відрахування у фонди соціального страхування – 6500,08 грн., заробітна плата робітників відділу охорони у розмірі 1425,19 грн., додаткова заробітна плата – 85,51 грн., відрахування у фонди соціального страхування – 591,89 грн., амортизація будівель, споруд – 30730,93 грн.

Відповідно до розрахунку за період з 01.01.2005 року по 31.05.2005 року, серпень 2005 року та документів, наданих позивачем на його підтвердження, фактичні витрати на утримання ГРП та газопроводу за цей період у розмірі 18 939,30 грн. складаються з: заробітної плати обслуговуючого персоналу (2 слюсаря) у розмірі 8593,84 грн., додаткова заробітна плата – 515,63 грн., відрахування у фонди соціального страхування – 3569,09 грн., заробітна плата робітників відділу охорони у розмірі 965,57 грн., додаткова заробітна плата – 57,93 грн., відрахування у фонди соціального страхування – 401,01 грн., амортизація будівель, споруд – 4836,23 грн.

Залишок вимог позивача про стягнення з відповідача відшкодування витрат на утримання газорозподільного пункту та газопроводів не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ст. 317 Цивільного кодексу України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує ( ст.319 Цивільного кодексу України).

Позивач в період користування відповідачем ГРП та газопроводами не заперечував проти цього, не вимагав припинити користування, не звертався до відповідача з письмовими вимогами про припинення, до суду – з вимогами про припинення відповідачем вказаних дій позивач також не звертався.

Зазначені дії позивача розцінюються судом як погодження з діями відповідач по використанню належного позивачу майна без відшкодування витрат на його утримання, окрім періоду за червень-липень 2005 року, коли відносини були оформлені договором.

Відповідно до ст.322 Цивільного Кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб,які не можуть бути задоволені іншим способом ( ст. 401 Цивільного Кодексу України).

За умовами ст. 404 Цивільного Кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Правовідносини з приводу встановлення сервітуту можуть виникнути за наявності двох суб”єктів, одним з яких є власник або володілець майна, яке має бути обтяжене сервітутом, іншим – майбутній суб”єкт сервітутного права на це майно – особа, яка вимагає встановлення сервітуту.

Отже, ініціатором встановлення сервітуту має бути особа, що потребує користування відповідним майном. Вона має звернутися до власника за дозволом на обмежене постійне або тимчасове користування цим майном в межах конкретно визначено сервитуту.

Встановлення сервітуту на певне майно не позбавляє його власника повноважень щодо володіння, користування та розпорядження ним.

При встановленні сервітуту йдеться лише про встановлення обмежень прав власника при реалізації цих повноважень.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту ( ст. 402 Цивільного кодексу України).

Особа, яка вимагає встановлення сервітуту, має право звернутися з позовом, якщо не було досягнуто домовленості щодо встановлення сервітуту та його умов. Позивач має довести суду, що нормальне господарське використання його нерухомості неможливо без обтяження сервітутом чужого нерухомого майна. При цьому задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений ( ст. 403 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що дій, направлених на встановлення сервітуту сторонами не здійснювалося. Позивач не заперечував проти користування відповідачем ГРП.

З серпня 2005 року відповідач не користується належним позивачеві майном, проти чого позивач не заперечує, що виключає задоволення позовних вимог позивача про визнання користування ВАТ “ММК ім. Ілліча” газорозподільним пунктом та газопроводами, розташованими за адресою м. Маріуполь, пр. Ілліча, 171, що належать позивачу на праві власності – майновим сервітутом.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають задоволенню, в частині стягнення з відповідача 5 310,12 грн. на відшкодування затрат на утримання газорозподільного пункту та газопроводів, що виникли в результаті неповного виконання договору № 4663 про спільне використання технологічних мереж та ГРП природного газу від 01.06.2005 р. У залишку вимог судом відмовляється.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати відносяться на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, Господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект” м. Маріуполь до Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь про визнання користування ВАТ „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” газорозподільним пунктом та газопроводами які належать на праві власності ТОВ „Комплект” – майновим сервітутом, та стягнення з відповідача на користь позивача 63108,92 грн. – відшкодування затрат на утримання газорозподільного пункту та газопроводів.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект” м. Маріуполь 5 310,12 грн. на відшкодування затрат на утримання газорозподільного пункту та газопроводів.

В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплект” м. Маріуполь 53,10 грн. витрат по сплаті державного мита, 9,93 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

За погодженням сторони в судовому засіданні 31.01.2007 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 31.01.2007 р.

Суддя Дучал Н.М.

Вик. Вознева Н.В.

Надруковано 3 екземпляри:

1 – позивачу;

1 – відповідачу;

1 – у справу.