ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 17/35

13.02.08

Суддя Господарського суду міста Києва - Мандриченко О.В., розглянувши заяву Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна” про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2000 р. за нововиявленими обставинами у справі №17/35

За позовом          ЗАТ „Каштан”;

До                    АКАБ „Україна”;

Про                     визнання недійсним кредитного договору №28/224.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:          Чурікова Т.Ю., представник, довіреність б/н від 12.02.2008 р.;

Від відповідача:          Шалашова В.І., представник, довіреність №43 від 10.07.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Арбітражного суду міста Києва від 14.09.2000 р. у справі №17/35 за позовом Закритого акціонерного товариства „Каштан” до Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна” про визнання недійсним кредитного договору №28/224 –позов задоволений: визнано недійсним кредитний договір №28/224 від 08.07.1997 р., укладений між ЗАТ „Каштан” та АКАБ „Україна”, а також всі доповнення до нього.

Постановою Вищого арбітражного суду України від 12.02.2001 р. рішення Арбітражного суду міста Києва від 30.10.2000 р. у справі №17/35 залишене без змін.

Акціонерний комерційний агропромисловий банк „Україна” звернувся до господарського суду з заявою про перегляд рішення Арбітражного суду міста Києва від 14.09.2000 р. у справі №17/35 за нововиявленими обставинами, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

ЗАТ „Каштан” у наданих письмових поясненнях по суті поданої відповідачем заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та представник останнього у судовому засіданні вважають заяву АКАБ „Україна” обґрунтованою, зазначаючи про те, що оригінали протоколів, що стосуються кредитного договору №28/224, укладеного між сторонами, були зіпсовані при затопленні приміщення, в якому вони зберігались.

Господарський суд, розглянувши заяву відповідача про перегляд рішення Арбітражного суду міста Києва від 14.09.2000 р. у справі №17/35 за нововиявленими обставинами, заслухавши пояснення представників сторін, зазначені відповідачем обставини знаходить обґрунтованими, а заяву такою, що підлягає задоволенню. При цьому господарський суд виходить з нижченаведеного.

Рішенням Арбітражного суду м. Києва від 14.09.2000 р. у даній справі, залишеним без змін постановою Заступника Голови арбітражного суду м. Києва від 30.10.2000р. та постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2001р., встановлені наступні обставини:

—08.07.1997р. між сторонами було укладено кредитну угоду №28/224 про надання відповідачем позивачеві кредиту в розмірі 850 300,65 доларів США строком на 1 рік з виплатою 25%, а у разі порушення терміну повернення кредиту –процентна ставка збільшується у 2 рази;

—додатковими угодами від 04.06.98р. №5 та від 14.07.98р. №6 до вказаного кредитного договору, кредит було переоформлено у кредитну лінію з лімітом 1 130 000,00 доларів США, з виплатою раніше встановлених відсотків.

Таким чином, позивач прийняв на себе зобов'язання в межах 1 412 500,00 доларів США.

Відповідно до вимог п. 4.5. «й»статуту позивача укладення угод на суму, що перевищує 5-кратний розмір його статутного фонду, потребує затвердження на загальних зборах товариства позивача.

Враховуючи те, що відповідно до п. 3.1. статуту позивача його статутний фонд сформовано у розмірі 477 722,00 гривень 0 крб. на момент формування), то 5-кратний його розмір складає 2 388 610,00 гривень, що на день укладення кредитної угоди було еквівалентно 1 257 163,00 доларів США.

Тобто, угода про боргове зобов'язання позивача у розмірі 1 412 500,00 доларів США повинна була стати предметом розгляду загальних зборів товариства, чого ні в момент укладення угоди, ні в момент підписання додаткових угод, ні пізніше, зроблено не було. А голова правління ЗАТ „Каштан”, підписуючи вказані угоди від імені товариства, таким чином перевищив надані йому статутом повноваження.

Крім того, при розгляді справи арбітражним судом суттєвою обставиною було те, що оспорювана кредитна угода була укладена всупереч п. 21 Положення НБУ «Про кредитування», який передбачає, що забороняється надання кредитів на покриття збитків господарської діяльності позичальника.

В даному випадку, кредит було надано на погашення боргових зобов'язань, які виникли у позивача за кредитами, які ним раніше були одержані в інших банківських установах, тобто на погашення збитків, які виникли в результаті господарської діяльності.

Крім того, оспорюваний договір був визнаний недійсним також з тих підстав, що п. 2.4. передбачає подвійну відсоткову ставку в разі порушення строку повернення кредиту, що є неприпустимим і також протирічить принципу строковості. Сторони в кредитному договорі в разі порушення строків повернення кредиту мають право передбачити лише неустойку.

Зі змісту поданої відповідачем заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами вбачається, що нововиявленими обставинами останній вважає прийняття загальними зборами позивача 14.03.1997р. рішення, оформленого протоколом № 2, яким вищий орган управління останнього передав до компетенції правління позивача повноваження загальних зборів, викладені в підпункті «й»п. 4.5. статуту позивача. В свою чергу, на підставі цього, правління позивача 01.07.1997р. прийняло рішення, оформлене протоколом №10, яким переуклало три кредитні угоди в одну, у зв'язку зі зміною кредиторів у кредитних зобов'язаннях позивача.

Про вказані обставини відповідач дізнався лише 17.12.2007р. з листа ліквідатора позивача, який і повідомив відповідачеві про зазначені обставини справи, які існували на момент прийняття рішення суду та мають істотне значення для вирішення цього спору.

Відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

Згідно з ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, поданням прокурора не пізніше двох місяців з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

17.12.2007 р. відповідач отримав від ліквідатора позивача лист, яким останній повідомив відповідача про існування протоколу загальних зборів позивача від 14.03.1997р. № 2 та протоколу правління позивача від 01.07.1997р. № 10.

Дослідивши вказані рішення (протоколи) органів управління позивача, суд дійшов висновку про істотність для вирішення цього спору обставин, зафіксованих в цих рішеннях, та про те, що заявник не міг знати про дані рішення на момент прийняття судового рішення у даній справі та повідомити суд про них, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів надання чи повідомлення позивачем відповідача про зазначені рішення раніше.

Так, рішенням загальних зборів позивача від 14.03.1997р., оформленим протоколом №2, до компетенції правління позивача були передані повноваження загальних зборів останнього, передбачені підпунктом „й” п. 4.5. статуту позивача, про затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує п'яти кратний розмір статутного фонду позивача.

Іншим, наданим заявником, рішенням правління позивача від 01.07.1997р., оформленим протоколом № 10, була прийнята пропозиція відповідача про укладання одного кредитного договору замість трьох –після отримання доказів уступки відповідачу права вимоги по цих трьох договорам від АКБ „Легбанк” (договір від 30.08.1996р. № 31-В-96) та від АТ „Укрінбанк” (договори від 23.01.1996р. № 96012/06 та від 06.09.1996р. № 96098/06).

Відповідно до п. „і” ч. 5 ст. 41 Закону України „Про господарські товариства” до компетенції загальних зборів належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Згідно з ч. 6 ст. 41 Закону України „Про господарські товариства” наведене у п. „і” повноваження не належить до виключної компетенції загальних зборів акціонерів і може бути передано іншим органам товариства.

Таким чином, загальні збори позивача на законних підставах 14.03.1997р. прийняли рішення, оформлене протоколом № 2, про передачу до компетенції правління позивача повноважень загальних зборів останнього, передбачених п. „і” ч. 5 ст. 41 Закону України „Про господарські товариства” та п. 4.5. „й” статуту позивача, про затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує п'яти кратний розмір статутного фонду позивача.

Відповідно, станом на 08.07.1997 р., коли укладався спірний договір, затвердження умов цього договору загальними зборами позивача не вимагалось, оскільки достатнім та повним підтвердженням волевиявлення позивача на укладення і затвердження умов спірного договору є рішення правління позивача з цього приводу.

Як встановлено судом, дане рішення правління позивача прийняло 01.07.1997 р., а тому підстав для визнання спірного договору недійсним у зв'язку з не затвердженням його умов загальними зборами позивача не має.

Більше того, суд вважає, що п. „і” ч. 5 ст. 41 Закону України „Про господарські товариства” та статут позивача передбачає не укладення договорів, а лише їх затвердження, а тому лише сам факт не затвердження загальними зборами позивача умов спірного договору після його підписання не є достатньою (єдиною) підставою для визнання цього договору недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 197 Цивільного кодексу УРСР уступка вимоги кредитором іншій особі допускається, якщо вона не суперечить закону чи договору або коли вимога не пов'язана з особою кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, згідно з наведеними нормами права уступка зобов'язань позивача взагалі не вимагає згоди самого позивача, оскільки інше не встановлено кредитними договорами, укладеними позивачем з АКБ „Легбанк” та АТ „Укрінбанк”, та законом.

За цих підстав, суд вважає, що правління позивача 01.07.1997р. правомірно прийняло рішення, оформлене протоколом №10, про прийняття пропозиції відповідача про укладання одного кредитного договору замість трьох саме після отримання доказів уступки відповідачу права вимоги по трьох договорам від АКБ „Легбанк” (договір від 30.08.1996р. № 31-В-96) та від АТ „Укрінбанк” (договори від 23.01.1996р. № 96012/06 та від 06.09.1996р. № 96098/06).

Наведені у згаданому рішенні правління позивача обставини свідчать про те, що спірний договір є правовим наслідком саме заміни кредитора у зобов'язанні, а тому підстав для визнання вказаного договору недійсним, у зв'язку з суперечністю п. 21 Положення Національного банку України про кредитування не має.

Переглянувши рішення Арбітражного суду міста Києва від 14.09.2000 р. у справі №17/35 за новововиявленими обставинами, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини, на яких грунтуються доводи позивача, оцінивши докази в їх сукупності, а також заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку, що вищезазначене рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 86, 112, 114 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1.          Рішення Арбітражного суду містка Києва від 14.09.2000 р. у справі №17/35 скасувати.

2.          Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя

О.В. Мандриченко