ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА                                                                                                                         ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.08                                                                       Справа №10/124-2179 ( 3/241-2977 )

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого –судд          і                                                  Давид Л.Л.

Суддів                                                                      Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь”, вих. № 62 від 28.11.2007 р.

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2007 р.

у справі № 10/124-2179 (3/241-2977) (суддя –Півторак М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь”, м. Кременець, Тернопільська область

до Міського споживчого товариства “Діброва”, м. Кременець, Тернопільська область

третя особа, на стороні Відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Кременецьке районне бюро технічної інвентаризації, м. Кременець, Тернопільська область

про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення ресторану ТзОВ “Волинь” від 23.12.2003 р., укладеного ТзОВ “Волинь” та Міським споживчим товариством “Діброва”

за участю представників сторін:

від Позивача: Скакальський Л.Л. – юрист (довіреність № 52 від 08.06.2007 року);

від Відповідача: Сурматюк С.С. –адвокат (довіреність б/н від 14.06.2007 року);

від третьої особи: не з’явились,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23.03.2006 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2007 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь”, м. Кременець, Тернопільська область (надалі –Позивач) до Міського споживчого товариства “Діброва”,м. Кременець, Тернопільська область (надалі –Відповідач) за участю третьої особи на стороні Відповідача , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Кременецьке районне бюро технічної інвентаризації, м. Кременець, Тернопільська область – задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення ресторану ТзОВ “Волинь” від 23.12.2003 р., укладений ТзОВ “Волинь” та Міським споживчим товариством “Діброва”.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2007 року рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.03.2006 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2007 року скасовано, а справу № 10/124-2179 (3/241-2977) передано на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи, зокрема, з наступного.

Враховуючи, що обмеження повноважень директора щодо суми, на яку він уповноважений укладати угоди від імені товариства, містились лише у наданій Позивачем копії Протоколу № 1 Зборів учасників ТзОВ “Волинь” від 11.01.1996 року, ідентичність оригіналу якої Відповідач заперечував, суд всупереч вимогам ст. 36 ГПК України, не витребував та не оглянув в судовому засіданні оригінал зазначеного Протоколу. Крім того, в порушення вимог ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР, суд не застосував передбачених законом наслідків визнання угоди недійсною, а саме: зобов’язання кожної із сторін повернути другій стороні все одержане за угодою, що згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” є обов’язком, а не правом суду.

За наслідками нового розгляду справи № 10/124-2179 (3/241-2977) рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2007 року, яке і є предметом оскарження, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь”, м. Кременець, Тернопільська область до Міського споживчого товариства “Діброва”, м. Кременець, Тернопільська область за участю третьої особи на стороні Відповідача , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Кременецьке районне бюро технічної інвентаризації, м. Кременець, Тернопільська область про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення ресторану ТзОВ “Волинь” від 23.12.2003 р., укладеного ТзОВ “Волинь” та Міським споживчим товариством “Діброва” –відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що посилання Позивача на обмеження щодо права директора розпоряджатися майном ТзОВ “Волинь”, встановлені Протоколом Зборів учасників ТзОВ “Волинь” від 11.01.1996 року є безпідставними, оскільки жодним нормативним актом не передбачено, що протокол Зборів учасників товариства є невід’ємною частиною його Статуту. Крім того, правомірність укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 23.12.2003 року встановлено рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 08.06.2005 року, рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 25.08.2005 року та ухвалою Верховного Суду України від 26.01.2007 року. Висновки суду, які містяться у зазначених рішеннях, у відповідності до вимог ст. 35 ГПК України є обов’язковими для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Скаржник –Товариство з обмеженою відповідальністю “Волинь”, – не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу (вих. № 62 від 28.11.2007 року), в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, оскільки вважає його незаконним, таким, що суперечить дійсним обставинам та матеріалам справи і прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права в силу причин, наведених у апеляційній скарзі, а саме:

-          скаржник покликається на те, що Чуненкова Г.О. незаконно засвідчила договір купівлі-продажу приміщення ресторану ТзОВ “Волинь” від 23.12.2003 року дублікатом круглої печатки ТзОВ “Волинь”, яку вона отримала 19.12.2003 року на підставі дозволу № 2963, виданого відділом Адміністративної служби міліції УМВС України в Тернопільській області, який визнаний недійсним з моменту його видачі згідно рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.07.2007 року;

-          судом не дано належної оцінки тому факту, що Управлінням економіки Кременецької районної державної адміністрації 24.01.2004 р. визнано недійсним дублікат свідоцтва про державну реєстрацію ТзОВ “Волинь” та листом № 13 від 21.01.2004 р., зобов’язано Чуненкову Г.О. здати виготовлений дублікат штампу та печатки ТзОВ “Волинь” у відділ Адміністративної служби міліції УМВС України в Тернопільській області, чого нею не зроблено;

-          судом не взято до уваги те, що при укладенні договору купівлі-продажу від 23.12.2003 року порушено норми п. 6.13 Статуту ТзОВ “Волинь”, оскільки Чуненкова Г.О., як директор, не мала права підписувати даний Договір від імені товариства, оскільки існувало обмеження на укладення директором договору відчуження майна ТзОВ “Волинь”, прийняті рішенням Зборів учасників ТзОВ “Волинь” і затверджені Протоколом № 1 від 11.01.1996 р.

Дані обставини, на думку Скаржника, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідач –Міське споживчого товариства “Діброва” та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача, –Кременецьке районне бюро технічної інвентаризації –відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Представник Відповідача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги і пояснив, що Чуненкова Г.О. ніколи не виконувала обов’язки директора, оскільки була обрана Головою товариства і, на його переконання, не мала права відчужувати належне товариству майно зацікавленій особі –своєму чоловікові Чуненкову Б.П.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача, участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи ухвалою від 10.01.2008 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення за № 2902268.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про невідповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного матеріального і процесуального права та обставинам справи, виходячи з наступного.

23 грудня 2003 року Товариством з обмеженою відповідальністю “Волинь” в особі директора Чуненкової Г.О. (Продавець) та Міським споживчим товариством “Діброва” в особі Чуненкова Б.П. (Покупець) укладено договір купівлі-продажу приміщення ресторану ТзОВ “Волинь”, згідно якого Продавець продав, а Покупець купив майно –нежитлове приміщення, яке належало Продавцю на праві колективної власності згідно договору купівлі-продажу комунального майна від 18.12.1995 року, загальною площею 227,4 кв. м., що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Кременець, вул. Дубенська, 148 ( Т. І, а.с.10).

На виконання взятих на себе зобов’язань Відповідач згідно укладеного Договору здійснив оплату за нежитлове приміщення, перерахувавши на рахунок ТзОВ “Волинь” кошти в сумі 40 325,00 грн. Це підтверджується оглянутими в судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду 28.01.2008 року та долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 2 від 09.04.2004 року та № 4 від 27.04.2004 року. (Т.ІІІ, а. с. 103)

Згідно Статуту, Товариство з обмеженою відповідальністю “Волинь” створене учасниками (засновниками) шляхом об’єднання їх внесків у Статутний фонд відповідно до Установчого договору від 11 січня 1995 року та є правонаступником всіх майнових зобов’язань колишнього державно-комунального підприємства “Волинь”. (Т.І, а.с. 31-37)

В апеляційній скарзі Скаржник покликається, зокрема, на те, що Чуненкова Г.О. не мала права підписувати вищезазначений Договір, оскільки в Протоколі № 1 Загальних зборів учасників ТзОВ “Волинь” від 11.01.1996 року зазначено, що її обрано Головою товариства, а не директором. На цих же зборах створено виконавчий орган – Дирекцію в складі 3-х осіб, яку очолював Ярощук М.І. і був наділений усіма повноваженнями, що згідно Статуту та Установчого договору ТзОВ “Волинь”, належали Генеральному директору.

Правовідносини сторін по спірному договорі регулюються Законом України “Про господарські товариства” та Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки щодо угод, вчинених до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року, застосовуються відповідні положення того законодавства, яке діяло на час укладення такої угоди.

Статтею 29 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав і бере на себе цивільні обов'язки через свої органи, що діють у межах

прав, наданих їм за законом або статутом (положенням).

У відповідності до ст. 62 Закону України “Про господарські товариства” у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Директор є виконавчим органом товариства з обмеженою відповідальністю і діє від імені товариства в межах, встановлених Законом та установчими документами. Згідно ч.5 ст. 58 цього ж Закону загальні збори учасників товариства обирають голову товариства. Статутом ТзОВ “Волинь” повноваження голови товариства не визначено. Не містить переліку таких повноважень і Закон України “Про господарські товариства”.

Оригінал Протоколу № 1 Загальних зборів учасників ТзОВ “Волинь” від 11.01.1996 року за клопотанням Відповідача надано Позивачем і оглянуто в судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду 28.01.2008 року, про що зазначено в протоколі судового засідання. Копія цього Протоколу, яка знаходиться в матеріалах справи, відповідає оглянутому оригіналу.(Т. І а.с. 11-15)

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що 11 січня 1996 року відбулися Загальні збори учасників ТзОВ “Волинь”, на яких Чуненкову Г.О. дійсно обрано Головою ТзОВ “Волинь” і надано їй повноваження, передбачені Статутом та чинним законодавством України. Проте, ні в Законі України “Про господарські товариства”, ні в Статуті ТзОВ “Волинь” Голова товариства не наділена повноваженнями директора, оскільки відповідно до п. 6.13 Статуту ТзОВ “Волинь” лише Генеральний директор (директор) має право розпоряджатися майном товариства в межах, що визначені Зборами учасників товариства за цим Статутом.

Заперечуючи відповідність копії Протоколу № 1 Загальних зборів учасників ТзОВ “Волинь” від 11.01.1996 року, що знаходиться в матеріалах справи, оригіналу, Відповідач і його представник в судовому засіданні документально не обґрунтували цього, не надали суду доказів, які б підтверджували повноваження Чуненкової Г.О. на укладення договору купівлі-продажу приміщення ресторану ТзОВ “Волинь” від 23.12.2003 р.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що договір купівлі продажу нежитлового приміщення від 23.12.2003 року слід визнати недійсним на підставі статті 48 Цивільного кодексу Української РСР, якою передбачено, що недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до п. 10 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999 р. N 02-5/111 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. У разі коли після укладення угоди набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють договірні відносини, ніж ті, що діяли в момент укладення угоди, сторони вправі керуватися умовами договору, а не цим нормативним актом, якщо останній не має зворотної сили.

Крім того, пунктом 9 цього ж Роз’яснення передбачено, що підписання особою (органом юридичної особи) угоди без відповідних повноважень, а також з порушенням наданих їй повноважень може згідно зі статтею 48 Цивільного кодексу Української РСР бути підставою для визнання укладеної угоди недійсною як такої, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 63 Цивільного кодексу Української РСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, Чуненкова Г.О. засвідчила договір купівлі-продажу приміщення ресторану ТзОВ “Волинь” від 23.12.2003 року дублікатом круглої печатки ТзОВ “Волинь”, яку вона отримала 19.12.2003 року на підставі дозволу № 2963, виданого відділом Адміністративної служби міліції УМВС України в Тернопільській області на підставі виготовленого дубліката свідоцтва про державну реєстрацію ТзОВ “Волинь”.

Управлінням економіки Кременецької районної державної адміністрації 24.01.2004 р. визнано недійсним дублікат свідоцтва про державну реєстрацію ТзОВ “Волинь” та листом № 13 від 21.01.2004 р. зобов’язано Чуненкову Г.О. повернути його в термін до 26.01.2004 р. в Управління економіки Кременецької районної державної адміністрації та здати виготовлений дублікат штампу та печатки ТзОВ “Волинь” у відділ Адміністративної служби міліції УМВС України в Тернопільській області, чого нею не зроблено. (Т.І , а.с. 50)

Крім того, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.07.2007 року (суддя –Турецький І.М.) у справі № 3/166-2679 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь” до Управління МВС України в Тернопільській області в особі Адміністративної служби міліції м. Тернопіль визнано недійсним дозвіл № 2963 від 19 грудня 2003 року, виданий відділом Адміністративної служби міліції УМВС України в Тернопільській області ТзОВ “Волинь” на виготовлення дублікатів круглої печатки та одного кутового штампу з моменту його видачі, як такий, що виданий всупереч чинному законодавству України. (Т.-III, а.с. 50-53)

Згідно ч.2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Однак, місцевий господарський суд, посилаючись на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 08.06.2005 року, рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 25.08.2005 року та ухвалу Верховного Суду України від 26.01.2007 року, не дав належної оцінки вищезазначеному рішенню Господарського суду Тернопільської

області від 10.07.2007 року, що набрало законної сили. Таким чином, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 43 ГПК України, якою передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, надав перевагу одним доказам над іншими.

За таких обставин, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що укладення договору купівлі-продажу від 23.12.2003 року суперечило вимогам законодавства, а тому, керуючись статтею 59 Цивільного кодексу Української РСР, якою передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення, прийшла до висновку про визнання цього Договору недійсним з моменту його укладення і застосування до сторін такого Договору передбачених законом наслідків.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР при недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” передбачено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. При задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом наслідків.

З огляду на вищенаведене, на виконання вимог закону, в зв’язку із недійсністю договору купівлі-продажу приміщення ресторану ТзОВ “Волинь” від 23.12.2003 р. з моменту укладення, Відповідач – Міське споживче товариство “Діброва” зобов’язаний повернути Позивачу нежитлове приміщення площею 227,4 кв. м., придбане ним за договором купівлі-продажу від 23.12.2003 р., а Позивач –Товариствo з обмеженою відповідальністю “Волинь” –повернути Відповідачу кошти в сумі 40 325,00 грн, перераховані на рахунок ТзОВ “Волинь” згідно платіжних доручень № 2 від 09.04.2004 року та № 4 від 27.04.2004 року. (Т.ІІІ, а.с. 103)

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду, як такого, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101,102, 103,104,105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь” – задоволити.

2.          Рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2007 р. у справі № 10/124-2179 (3/241-2977) скасувати та прийняти нове рішення. Позов задоволити.

3.          Відповідачу –Міському споживчому товариству “Діброва” –повернути Позивачу нежитлове приміщення ресторану ТзОВ “Волинь” площею 227,4 кв. м., а Позивачу –Товариству з обмеженою відповідальністю “Волинь” – повернути Відповідачу кошти в сумі 40 325,00 грн.

4.          Судові витрати по розгляду справи покласти на Відповідача.

5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6.          Справу № 10/124-2179 (3/241-2977) повернути Господарському суду Тернопільської області.

Головуючий суддя                                                                                Л.Л. Давид

Суддя                                                                                                    Г.Т. Кордюк

Суддя                                                                                                    Х.В. Мурська