ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.08 Справа № 9/288

Господарський суд Львівської області у складі судді Данко Л.С.,

При секретарі Козак І.Б.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів,

До відповідача: Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр УМВС України у Львівській області, м. Львів,

Про: виселення відповідача: Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр УМВС України у Львівській області, із нежитлових приміщень загальною площею 36,4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Богуна, 3, покладення судових витрат на відповідача.

За участю представників :

Від позивача: Басистий В.О. , за довіреністю від 11.01.08р. за № 2302-6951,

Від відповідача: не прибув,

Представнику роз'яснено права і обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України та право відводу судді ст. 20 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід судді не поступало. Представник не наполягає на фіксації судового процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за позовом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів, до відповідача: Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр УМВС України у Львівській області, м. Львів, про: виселення відповідача: Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр УМВС України у Львівській області, із нежитлових приміщень загальною площею 36,4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Богуна, 3, покладення судових витрат на відповідача.

Ухвалою суду від 25.09.2007р. порушено провадження у справі і розгляд справи призначено на 25.10.2007р. Розгляд даної справи відкладався з підстав зазначених в ухвалах суду від 25.10.07р., від 20.11.07р., від 18.12.2007р., від 24.01.2008р.

28.02.2008р. представник відповідача, в судове засідання, не прибув, подав чергове клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача заявив клопотання в порядку статті 22 ГПК України про виправлення описки в ухвалах суду від 24.01.08р., від 18.12.2008р., від 20.11.2007р., 25.10.2007р. від 25.09.07р., а саме, у вступних частинах зазначених ухвал, після слів: “Відповідач: Науково-дослідний”, слово: ”експертний” замінити на слова: ”експертно-криміналістичний” і далі за текстом не зачіпаючи суті зазначених ухвал, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовільнити з підстав зазначених у позовній заяві, проти чергового відкладення розгляду справи заперечує, мотивуючи тим, що спір розглядається тривалий час, а відповідач протягом цього часу не надав суду жодних доказів, на які посилався при заявленні клопотань про відкладення розгляду справи для примирення сторін, вважає клопотання відповідача про відкладення розгляду справи таким, що не підлягає до задоволення, оскільки не підтверджені жодними доказами, які б були підставою для відкладення розгляду справи, пояснив, що між сторонами жодного примирення не досягнуто, договір оренди не переукладено на новий строк, просить розглядати справу без учасі представника відповідача та постановити рішення про виселення відповідача із незаконно займаного ним приміщення та покласти на нього судові витрати, оплачені позивачем за даним позовом.

Представник відповідача, в судове засідання, яке відбулося 28.02.2008р. не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи з підстав зазначених у клопотанні (вхідний № 4705 від 27.02.08р.).

Суд заслухавши думку представника позивача, оглянув та дослідив подані сторонами докази, прийшов до висновку, задовільнити клопотання позивача про виправлення описок у вступних частинах ухвал суду від 24.01.08р., від 18.12.2008р., від 20.11.2007р., від 25.10.2007р. та від 25.09.07р., в порядку статті 89 ГПК України, а саме: у вступних частинах зазначених ухвал після слів: “Відповідач: Науково-дослідний”, слово: ”експертний” замінити на слова: ”експертно-криміналістичний” і далі за текстом не зачіпаючи суті зазначених ухвал, у вступній частині позовної заяви позивача після слова “Відповідач:” читати:” Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр” і далі за текстом.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з підстав зазначених у цьому клопотанні –відхилити, осільки суд надавав сторонам час для примирення, з 20.11.2007р., згідно клопотання відповідача від 19.11.2007р. за № 11/3133 ( вх. № 25100 від 20.11.07р.), з цією метою, за клопотанням двох сторін, продовжувався строк розгляду спору відповідно до статті 69 ГПК України (ухвала суду від 20.11.2007р.), однак, відповідачем не подано жодних доказів про врегулювання спору шляхом примирення сторін. Відхиляючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд також виходив з того, що в матеріалах справи є відзив відповідача від 19.11.2007р. за № 11/3134 ( вх. № 25093 від 20.11.07р.), позивачем надано суду лист-відповідь позивача від 28.01.08р. за № 1.7-11515/2302 (другий примірник якого, оглянуто в судовому засіданні) на пропозицію відповідача щодо переукладення договору оренди від 24.12.07р. за № 11/3453, подав копію рішення у справі № 1/1291-6/420 від 27.02.-15.03.2007р., постанову Вищого господарського суду України від 08.08.2007р. у справі № 1/1291-6/420.

Разом з тим, щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи для примирення сторін, то слід відмітити, що сторони не позбавлені права досягнути примирення на стадії виконання рішення, крім того, статтею 77 ГПК України, не передбачено такої підстави для відкладення розгляду справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що “ст. 13 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" визначає, що „передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди". Ст. 9 договору № 7441 від 12.07. 2000р. встановлено, що „надані в оренду приміщення передаються ЖЕКом „Орендарю" з устаткуванням і інвентарем, що конструктивно з'єднані з орендованими приміщенням, згідно акту прийому-передачі та поверхневого плану, які додаються до договору". Стаття 12 вказаного закону визначає, що „договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору". У відповідності до ст. 1 договору № 7441 від 12.07. 2000р. термін оренди становить 2 роки, тому, враховуючи дату його укладення, строк дії договору мав сплинути не 16.01.2006р., як стверджує позивач, а 12.07.2006р. Відповідно, подані позивачем повідомлення третьої особи №12-375 від 01.02.2006р. щодо припинення дії договору не є в розумінні ст. 764 ЦК України та 284 ГК України запереченням продовження строку його дії. Тобто, у встановленому порядку наймодавець не заявляв про припинення договору, тому договір № 7441 від 12.07.2000р. поновлений до 12.07.2008р.”, що “Крім того, у відповідності до ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Аналогічна норма щодо переважного права на укладення договору оренди вміщена у ЗУ „Про оренду державного та комунального майна". Крім того, у ст. 9 вказаного закону зазначено, що „за наявності заяв про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу (за умови відсутності заяви господарського товариства, створеного членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу) або заяв про оренду нерухомого майна (за умови відсутності заяви бюджетної установи, організації) від двох або більше фізичних чи юридичних осіб орендар визначається орендодавцем на конкурсних засадах", що відповідачем “неодноразово, в порядку ст. 777 ЦК України, заявлялось про намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк, тому після закінчення дії договору орган, уповноважений управляти комунальним майном має розглянути та вирішити у встановленому порядку питання про переукладення договору. Подані позивачем листи Управління комунального майна, в яких є посилання на рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова щодо не переукладання договору не є в розумінні ЗУ „Про оренду державного та комунального майна" рішенням органу, уповноваженого управляти комунальним майном, тому не можуть бути в подальшому підставою для відмови у переукладенні договору.”.

У відзиві відповідач вказує, що “за даних обставин, у встановлений законом строк ми не отримували заперечень орендодавця щодо продовження дії договору, тому договір вважається поновленим.”.

З огляду на викладене у відзиві на позовну заяву, відповідач вважає, що позов заявлено безпідставно та просить, на підставі наведеного у відзиві, в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, які надані у попередніх засіданнях, дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 27.02.-15.03.2007р. господарським судом Львівської області було постановлено рішення у справі № 1/1291-6/420, за позовом Львівського комунального підприємства “Затишне” м. Львів, до відповідача: Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр УМВС України у Львівській області, м. Львів, Третя особа на стороні позивача: Управління комунального майна Львівської міської ради, м. Львів, про виселення відповідача: Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр УМВС України у Львівській області, із нежитлових приміщень загальною площею 36,4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Богуна, 3.

Рішення господарського суду від 27.02.-15.03.2007р. у справі № 1/1291-6/420 було скасовано постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.05.2007р. у справі № 1/1291-6/420, зазначена постанова залишена без змін Вищим господарським судом України (Постанова ВГС України від 08.08.2007р.) з тих підстав, що балансоутримувач: Львівське комунальне підприємство “Затишне” не є уповноваженим органом управління майном комунальної власності, його майнові права та інтереси стосовно комунального майна не порушені. Зазначеним рішенням ВГС України встановлено, що наймодавцем майна по даному спору є управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, на яке покладено виключні повноваження по управлінню комунальною власністю міста, а тому позивачем по справі може бути лише вказаний орган Львівської міської ради (копія рішення та постанови ВГС України –в матеріалах справи).

З огляду на вищевказані обставини, які встановлені Вищим господарським судом України (Постанова ВГС України від 08.08.2007р. у справі № 1/1291-6/420, 24.09.2007р.) 24.09.07р. (вхідний № 9376) до господарського суду з позовом про виселення відповідача: Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр УМВС України у Львівській області, із нежитлових приміщень загальною площею 36,4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Богуна, 3, звернувся Позивач: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів, тобто належний позивач у справі № 9/288.

Постанова Вищого господарського суду України від 08.08.2007р. у справі № 1/1291-6/420 має для даної справи преюдиціальне значення, оскільки факти щодо позивача, які встановлені у цьому рішенні, мають значення для вирішення даного спору.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2000р., між Управлінням ресурсів Львівської міської ради (правонаступником якого є управління комунальної власності Львівської міської ради, далі за текстом –позивач), та відповідачем: Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром УМВС у Львівській області, було укладено договір оренди № 7441 нежитлових приміщень загальною площею 36,4 м.кв. по вул. Богуна, 3 у м.Львові.

Сторони за договором оренди нежитлових приміщень № 7441 від 12.07.2000р. (п. 1 договору) передбачили, що орендодавець на підставі договору оренди № 7441 від 08.07.97р., довідки управління МВС України у Львівській області № 14/110 від 17.03.2000р., прийняв в оренду з 16 січня 2000р. до 16 січня 2002 року, терміном на 2 роки, у користування нежитлові приміщенняч за адресою: м. Львів, вул. Богуна, 3, підвал пл. 36,4 кв.м., призначення приміщень –ремонтна майстерня (п. 2 договору).

Отже, сторони за даним договором ( п. 1 договору оренди) при його укладенні, зазначили термін дії договору - з 16 січня 2000р. до 16 січня 2002р.

В судовому засіданні встановлено, що сторони продовжували строк (термін) дії цього договору оренди на наступні два дворічні терміни з тих самих підстав, на тих самих умовах, що не суперечить ст.17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", тобто вищевказаний договір оренди продовжувався (пролонговувався) на наступні два дворічні терміни - до 16.01.2006 року.

Виходячи з наведеного, договір оренди нежитлового приміщення № 7441 від 12 липня 2000р., припинив свою чинність, відповідно до умов зазначеного договору (п. 1 ) - 16.01.2006 року, що не заперечується ні позивачем, ні відповідачем, про що відповідачем зазначено у листі від 24.12.2007р. за № 11/3453.

Так, відповідач у цьому листі, поряд з клопотанням про переукладення договору оренди, чітко вказав: ”Підстава: закінчення терміну дії договору” (докази в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендою визнається основане на договорі строкове платне користування майном, що необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до ст. 258 ЦК УРСР, яка була чинною на час укладення зазначеного договору, строк договору майнового найму визначається за погодженням сторін.

Частиною 7 статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов”язання сторін, що виникли на основі цього договору, а частиною 1 статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконати свої обов”язки відповідно до договору.

Частиною 1 статті 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором, а частиною 1 статті 785 ЦК України однозначно визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов”язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Отже, за загальним правилом, закінчення строку дії договору є підставою для припинення договору.

Сторони у договорі (п. 15.6.) передбачили, що при припиненні або розірванні договору орендар зобов”язаний повернути орендодавцю протягом 15-ти днів звільнений об”єкт оренди по акту прийому-передачі не житлових приміщень ЖЕКу в належному санітарно-технічному стані, обумовленому договором оренди.

Відповідно до п. 5 ст. 265 ЦК УРСР та п.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

В судовому засіданні встановлено, що зазначене орендоване нерухоме майно відноситься до комунальної власності міста Львова. Відносини оренди нерухомого майна комунальної власності міста регулюються нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна», іншими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування.

Законом України „Про оренду державного та комунального майна" - ст. 26 -передбачено припинення дії договору оренди у разі закінчення строку, на який було укладене договір.

Підставою для використання майна комунальної власності на умовах оренди є договір оренди. Однією з істотних умов такого договору є термін, на який укладається договір оренди.

Відповідно до ч. 2 ст.17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

У ст. 764 ЦК України встановлюється виняток з цього загального правила.

Так, у разі продовження наймачем користуватись майном після закінчення строку за відсутності заперечень наймодавця договір не припиняється, і відповідно, наймодавець який не бажає продовжувати такий договір, повинен попередити про це наймача не пізніше одного місяця після закінчення терміну дії договору. Однак, законодавець не встановлює обмежень, щодо повідомлень наймача заздалегідь до закінчення строку договору, про бажання наймодавця не продовжувати договір після закінчення його строку.

Позивачем, Управлінням комунального майна Львівської міської ради, було направлено на адресу Відповідача письмове повідомлення № 12-325 від 01.02.06р. про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди.

Таким чином, договір оренди № 7441 від 12.07.2000р. припинив свою дію з 16 січня 2006 року, тобто з моменту закінчення терміну, на який його було укладено (п.1 договору), що, як зазначалося вище, не заперечується відповідачем у листі від 24.12.07р. за № 11/3453.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( частина 1 цієї статті).

Частиною 2 зазначеної статті ЦК передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Відповідач всупереч вимогам закону, зокрема ч.І ст.785 ЦК України та п.15.6 вказаного вище договору оренди, нежитлове приміщення - не звільнив, за актом приймання-передачі в 15-денний термін, як це передбачено умовами Договору, орендодавцю, чи/або балансоутримувачу (ЖЕКу в належному санітарно-технічному стані) - не передав.

Натомість, відповідач надіслав позивачу листа за № 11/210 від 07.02.06 про продовженш договірних стосунків.

Комісією з підготовки пропозицій для надання в оренду майне територіальної громади м. Львова, рішенням від 29.03.06, відмовлено відповідачу у переукладенні договору оренди, про що останнього було повідомлено листами від 21.04.06р. за № 12-1219 та від 16.06.06р. за № 12-1785.

Станом на час розгляду даної справи в суді, Відповідач нежитлове приміщення по вул. Богуна, 3, в м. Львові - не звільнив, за актом приймання передачі орендодавцю (балансоутримувачу ) - не передав.

За змістом п.п.31, 32 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування приймають рішення про передачу іншим органа повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідні територіальної громади, визначають межі цих повноважень та умови їх здійснення.

У відповідності з Положенням про розмежування повноважень між виконавчим органами Львівської міської ради з наступними змінами та доповненнями до нього відповідні комунальні підприємства, які є балансоутримувачами нежитлових приміщень, що перебувають у комунальній власності міста, покладено обов'язок щодо отримання, обліку та контролю за об'єктами нерухомого майна, повноти надходження орендної плати, використання приміщень щодо відповідності до умов договору та Закону.

Балансоутримувачем спірних нежитлових приміщень загальною площею 36,4 м.кв., яке знаходиться по вул. Богуна,3, у м. Львові є Львівське комунальне підприємство "Затишне". Зазначене також встановлено у постанові Вищого господарського суду України від 08.08.2007р. у справі № 1/1291-6/420 (абзаци перший –четвертий зверху на сторінці 3-й постанови).

З вищенаведеного вбачається, що позивач, в межах передбачених законодавством строків (термінів), попереджав відповідача про небажання продовжувати (переукладати) на новий строк договір оренди спірного майна у зв”язку із закінченням строку дії договору, що відповідає вимогам вищезазначених норм чинного законодавства.

Станом на час розгляду даної справи в суді, зазначений договір між сторонами –не переукладено, таких доказів ні позивач, ні відповідач суду не надали, в матеріалах справи такі докази –відсутні. В силу статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, належними та допустимими доказами, відповідно до статті 34 ГПК України.

Судом не взято до уваги тверджень відповідача, які зазначені у відзиві на позовну заяву, так зазначене спростовується матеріалами даної справи. Щодо досягнення примирення стрін, на що посилається відповідач, то сторони не позбавлені досягнути примирення і на стадії виконання рішення.

Суд заслухав пояснення позивача та, у попередніх судових засіданнях, відповідача, оглянув та дослідив подані докази, оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов документально та нормативно обґрунтований, відповідачем не спростований, підлягає до задоволення.

Судові витрати покласти на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 22, 32, 33, 34, 35, 69, 77, 82-85, 89 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Виправити, в порядку статті 89 ГПК України, описки у вступних частинах ухвал господарського суду від 24.01.08р., від 18.12.2008р., від 20.11.2007р., від 25.10.2007р. та від 25.09.07р., а саме: у вступних частинах зазначених ухвал після слів: “Відповідач: Науково-дослідний”, слово: ”експертний” замінити на слова: ”експертно-криміналістичний” і далі за текстом не зачіпаючи суті зазначених ухвал.

2.           Позов задоволити повністю.

3. Виселити Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр при УМВС України у Львівській області (м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, ) із нежитлових приміщень загальною площею 36, 4 м.кв., що знаходяться за адресою: вул. Богуна, 3 у м. Львові.

4. Стягнути з Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВСУ у Львівській області (м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (м. Львів, пл. Галицька, 15, ) 85 грн. 00 коп. витрат із сплати державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат зі сплати інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

5.           Накази видати відповідно до вимог ст. 116 ГПК України.

Суддя                                                                                                    Л.С.Данко

28.02.2008р. за згодою представника позивача оголошено вступну і резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено, оформлено відповідно до статті 84 ГПК України, та підписано - 04.03.2008р.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки пепредбаячені статтями 91-93 ГПК України. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя