ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

№ 16/28

06.03.08

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-сервісна компанія «Україна»

до Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особі Головного управління економіки та інвестицій

про внесення змін до договору

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

від позивача            Макаренко Ю.О. –за дов.; Зімін С.В. –дов.

від відповідача Іванова Г.М. –дов.

В засіданні приймали участь

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.02.08р. в судовому засіданні оголошена перерва на підставі ст..77 ГПК України.

Позивач звернувся з позовом, просить внести зміни в п.2.1.1 договору від 02.03.06р. №186, укладеного між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської Ради ( Київської міської державної адміністрації) з 01.01.07р., виклавши названий пункт договору в слідкуючій редакції:

«2.1.1 перерахувати Головному управлінню економіки та інвестицій пайовий внесок у сумі 7467,96 тис. грн.. не пізніше як за квартал до планової здачі об»акта будівництва (житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом по вул.. Микільсько-Слобідській,1-а Дніпровського району м.Києва) в експлуатацію на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету:

Одержувач:Управління Держказначейства у м.Києві;

Банк одержувача:Управління Держказначейства у м.Києві;

МФО:820019, Код ; р/р 0001.»

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в момент укладення договору №186 від 02.03.2006 року щодо сплати пайового внеску позивач не розраховував на виникнення суттєвих обставин, які зроболи неможливим виконання договору в обумовлені терміни: підвищення цін набудівельні матеріали, укладення з Відкритим акціонерним товариством «Трест Київпідземшляхбуд-2»договору від 03.04.06р. №19 на реконструкцію транспортної розв»язки .

Відповідач позовні вимоги не визнає, просить у позові відмовити, оскільки доводи позивача не відповідають вимогам ст.652 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2006 року між позивачем -ТОВ «Будівельно-сервісна компанія «Україна»та відповідачем - Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, в особі Головного управління економіки та інвестицій укладено договір №186 , предметом якого , відповідно до п.1.1 договору, є сплата позивачем пайової участі (внесків) на створення інженерно-транспортної інфраструктури м.Києва (пайового внеску) у зв»язку з будівництвом житлового будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Миківського-Слобідській, 1-а у Дніпровському районі м. Києва. Сплата пайового внеску передбачена у грошовій формі.

П.1.2 договору встановлено, що розмір пайового внеску, згідно з розрахунками 1 та 2 , становить –7467, 96 тис.грн.

Відповідно до п. 2.1.1 договору встановлено, що забудовник зобов»язаний перерахувати Головному управлінню економіки та інвестицій пайовий внесок у сумі 7467,96 тис. грн.. в термін з березня по грудень 2006 року включно, рівними частинами, щомісячно але не пізніше 28 числа на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

Строк дії договору був встановлений сторонами початок - з дати реєстрації, закінчення –з моменту виконання умов договору в повному обсязі (п.5 договору).

Позивач надіслав відповідачу лист пропозицію від 28.03.07р. №41 про внесення змін до договору №186 від 02.03.2006р.

20.04.07р. № 049-08/2703 своїм листом повідомив про відсутність підстав для внесення змін до договору.

Лист-пропозицію від 05.11.07 №45 про внесення змін до договору відповідач залишив без відповіді.

Згідно ч.4 ст. 188 Господарського кодексу України «у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи і надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 651,652 ЦК України, 188 ГК України.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Даною статтею ЦК України також встановлюються умови, за

одночасної наявності яких суд може змінити чи розірвати договір у зв язку із істотною зміною обставин, а саме:

1)          в момент укладення договору сторони виходили з того, що така

зміна обставин не настане;

2)          зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не

могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які

від неї вимагалися;

3)          виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів

сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала

при укладенні договору;

4)          із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик

зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, доводи Позивача про зміну обставин не відповідають вимогам ст. 652 ЦК України, що вбачається з наступного.

Позивач посилається на підвищення цін на будівельні матеріали та вважає це істотною зміною обставин у розумінні ЦК України.

Разом з тим, Позивач не надає жодного доказу на підтвердження того факту, що на момент укладення договору сторони виходили з того, що підвищення цін на будівельні матеріали не відбудеться.

Навпаки, підвищення цін на вказані матеріали у будівництві в середньому на 20-30% в рік є відомим фактом та підтверджується, зокрема, наданою Позивачем в якості додатків до позовної заяви довідкою.

Отже, факт підвищення зазначеної ціни не може визнаватися істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 ЦК України.

Позивач також посилається на укладення з ВАТ „Трест Київпідземшляхбуд-2" договору №19 на реконструкцію транспортної розв'язки, що призвело до суттєвих та не передбачуваних втрат Позивача.

При цьому, Позивач не надає жодного доказу на підтвердження того факту, що на момент укладення договору сторони не передбачали навіть можливості проведення відповідних реконструкційних робіт.

Навпаки, необхідність реконструкції транспортної розв'язки передбачена проектом, розробленим АТ „Київпроект" (на замовлення №19724).

Ця обставина свідчить, зокрема, про те, що на момент укладення між Позивачем та Відповідачем договору № 186 від 02 березня 2006 р. на сплату пайових внесків, Позивач знав про необхідність здійснення відповідної реконструкції.

Тому, необхідність проведення реконструкції транспортної розв'язки не може визнаватися істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 ЦК України.

Таким чином, доводи Позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, не відповідають вимогам ст. 652 ЦК. Відтак, ці факти не можуть вважатися істотною зміною обставин, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Позивач просить суд внести зміни до договору № 186 від 02.03.06 р. на сплату пайової участі, встановивши в якості строку сплати пайового внеску „не пізніше як за квартал до планової здачі об'єкта в експлуатацію", мотивуючи це положеннями Нормативів для визначення розмірів пайової участі (внесків) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (далі - „Нормативи"), затверджених рішенням Київради №271/431.

Суд вважає, що дані позовні вимоги суперечать чинному законодавству з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.6 Нормативів термін сплати пайового внеску може встановлюватися договором не пізніше як за квартал до планової здачі об'єкта будівництва (реконструкції) в експлуатацію.

Водночас слід відзначити, що ця норма встановлює загальний термін, який повинен бути деталізований у договорі, про що прямо зазначено у п. 4.6 Нормативів.

Згідно ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Разом з тим, редакція п. 2.1.1 Договору, запропонована Позивачем у позовній заяві, не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України.

Тому позовні вимоги Позивача суперечать положенням чинного цивільного законодавства, та не підлягають задоволенню.

Також суд вважає, що підвищення цін на будівельні матеріали та необхідність здійснення витрат на реконструкцію транспортної розв'язки жодним чином не стосуються та не впливають на відносини щодо сплати пайових внесків.

Обов”язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести наявність підстав для зміни договору.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85,80 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя

О.М.Ярмак