ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 р.

№ 03/591

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Шаргала В.І.

суддів:

Мачульського Г.М.

Рогач Л.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Командитного товариства "Леонід"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від

03.07.2007р.

у справі

№03/591

господарського суду

Черкаської області

за позовом

Приватного підприємства "Юніком груп"

до

Командитного товариства "Леонід"

про

стягнення заборгованості

за участю представників

- позивача:

1). Карпенка А.М. (директор, рішення засновника №4 від

12.01.06р.)

2). Шафінської І.І. (довіреність №03 від 15.06.07р.)

- відповідача:

Мунько Е.Є. (доручення від 14.01.08р.), -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.03.2007р. (суддя Єфіменко В.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Оскарженою постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.07.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Фаловської І.М., суддів Мостової Г.І., Писаної Т.О.) зазначене рішення суду скасовано частково та прийнято нове рішення в цій частині, постановлено позовні вимоги Приватного підприємства "Юніком груп" задовольнити частково; стягнути з Командитного товариства "Леонід" на користь Приватного підприємства "Юніком груп" 161 000 грн. заборгованості, судові витрати: 1 610 грн. державного мита за розгляд позовної заяви, 71, 42 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнути з Командитного товариства "Леонід" на користь Приватного підприємства "Юніком груп" 805 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги. В задоволенні решти позовних вимог постановлено відмовити.

В своїй касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.07.2007р. та прийняти нове рішення, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у оскарженій постанові, обставинам справи, а також на порушення та неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права.

В доповненні до касаційної скарги відповідач просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.07.2007р. і залишити в силі рішення Господарського суду Черкаської області від 23.03.2007р., посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.610-625, 901 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 22, 33, 99, 100, 101 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними, суд апеляційної інстанції дослідив надані сторонами докази і дав їм належну оцінку, а відтак постанова цього суду є законною і обґрунтованою.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 03.10.2005р. сторони уклали договір №3/10, у відповідності з яким відповідач, як замовник будівництва жилого комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями загального призначення (розміщений за адресою: м. Черкаси, вул. Пушкіна, 80), делегував позивачу виконання повноважень відносно організації і технічного нагляду за будівництвом вказаного об'єкту.

Будівництво об'єкту здійснюється на підставі договору генерального підряду від 30.05.2006р. №30/05/06, згідно якого відповідач виступає замовником будівництва об'єкту, Приватне підприємство "Надія" –генеральним підрядником, а позивач –службою замовника і на підставі договору №3/10 від 03.10.2005р. та на підставі п/п1.7.3 п.1.7, п.п.1.6, 6.5, 6.6 Договору генерального підряду здійснює технічний нагляд та контроль за якістю виконання робіт під час будівництва об'єкту. Згідно п.п.4.3, 4.4 Договору генерального підряду позивач контролює відповідність робіт, виконаних субпідрядниками та генпідрядником, кошторисній документації щодо якості та вартості робіт; сторони Договору генерального підряду (до яких відноситься і позивач) підписують акти прийому-передачі виконаних робіт.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що інших доказів, крім актів здачі-прийняття робіт, підписаних позивачем в односторонньому порядку, останній не надав; ним не було надано на вимогу суду доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позовній заяві та факт виконання ним робіт для відповідача на суму 266 000 грн., а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.33 Господарського процесуального кодексу України, дійшов до висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд не погодився з висновками місцевого господарського суду стосовно відсутності доказів виконання робіт за вересень і жовтень, зазначивши в оскарженій постанові, що такі роботи здійснювались, пославшись при цьому як на посвідчення про відрядження, так і на ту обставину, що п.3.2.1 Договору передбачено, що відповідач перераховує позивачеві суму оплати за договором частинами по 105 000 грн. щомісячно на підставі щомісячних актів виконаних робіт та відповідно до довідки за жовтень 2006р. про вартість виконаних підрядних робіт за договором генерального підряду робота за жовтень 2006р. відповідачем у генпідрядника прийнята, акт виконаних робіт підписаний, сума за ним сплачена, отже технічний супровід позивача щодо будівництва об'єкту за повний місяць жовтня здійснено в повному об'ємі, тому судом не взято до уваги частковий розрахунок суми боргу позивачем за жовтень. Крім того, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за Договором генерального підряду службу замовника представляє саме позивач, ніяких змін до цього договору не вносилось, інших договорів щодо зміни сторони Договору генерального підряду сторонами не укладалось, отже підписувати довідки про виконані роботи за вересень-жовтень 2006р. у якості служби замовника має право лише позивач, а відтак апеляційний господарський суд дійшов до висновків про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 161 000 грн. Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду про недоведеність вимог в частині стягнення заборгованості за актом здачі-прийняття робіт №ОУ-00015 за листопад 2006р. на суму 105 000 грн., оскільки, як зазначено в оскарженій постанові, доказів виконання таких робіт позивачем за листопад 2006р. не подано.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі (ч.1). Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ч.2).

Відповідно до приписів ст.101 цього кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (ч.2). В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.3).

Таким чином суд апеляційної інстанції перевірив законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, в межах заявлених позовних вимог, а відтак посилання особи, що подала касаційну скаргу на порушення цим судом вимог ст.99 ГПК України, є безпідставними.

Як визначено ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 зазначеного кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому вказаною нормою визначено, що до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порядок здійснення контролю за якістю робіт, матеріалів, устаткування визначено в п.4.14 Положення про підрядні контракти у будівництві України, Затвердженого Науково-технічною радою Міністерства України у справах будівництва і архітектури, Протокол від 15 грудня 1993 р. №9.

Так, цим порядком визначено, що перевірки якості робіт, матеріалів, конструкцій, попереднє приймання прихованих робіт виконуються підрядником відповідно до діючого порядку та з повідомленням при необхідності про це замовника в узгоджені сторонами строки до їх здійснення. При відсутності при перевірці та прийманні замовника підрядник виконує цю роботу самостійно, оформлюючи її результати відповідним протоколом (актом). У разі виявлення в процесі перевірки невідповідності якості матеріалів вимогам будівельних норм та стандартів, передбачених проектом, використання таких матеріалів забороняється, і вони негайно повинні бути вивезені з будівельного майданчика. Неякісно виконані роботи підлягають виправленню підрядником. Якщо підрядник не виправить у встановлений строк неякісно виконані роботи, замовник має право залучати для цього третіх осіб з компенсацією витрат за рахунок підрядника, у тому числі шляхом утримання відповідних сум при розрахунках за виконані роботи.

Судами при розгляді справи не встановлено фактів неякісного виконання робіт.

Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що за Договором генерального підряду службу замовника представляє саме позивач, ніяких змін до цього договору не вносилось, інших договорів щодо зміни сторони Договору генерального підряду сторонами не укладалось, отже представляти замовника у спірних правовідносинах у якості служби замовника, як вбачається з встановлених судом обставин справи на підставі цього Договору, має право лише позивач.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують цих висновків суду апеляційної інстанції.

Як встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги знайшли своє підтвердження доводи позивача про фактичне виконання останнім робіт - за вересень на суму 56000 грн., та за жовтень за суму 105000 грн., що, зокрема, підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду апеляційної інстанції оригіналами документів. Відповідач же, як встановлено судом апеляційної інстанції, звертався до позивача з листами про те, що у зв’язку з відсутністю можливості оплатити послуги просить договір від 04.10.2005р. вважати розірваним (зокрема лист від 13.09.2006р.).

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи в цій частині суд касаційної інстанції відзначає, що, відповідач не посилався на фактичне невиконання робіт позивачем, а мотивував свої звернення неспроможністю оплатити послуги.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, обставини щодо виконання позивачем робіт також підтверджуються Актом звірки взаєморозрахунків, підписаним позивачем та відповідачем.

Вказаний акт був поданий до суду першої інстанції і прийнятий ним, судом апеляційної інстанції йому дано належну оцінку в сукупності з іншими доказами з дотриманням приписів ст.ст.34, 43 ГПК України.

Крім того, згідно ст.33 ГПК України, з урахуванням ст.111 ч.2, ст.111-7 цього кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, у суді першої та апеляційної інстанції. Відповідно до ст.4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Відповідач же не обґрунтував своїх заперечень належними та допустимими засобами доказування.

Таким чином у суду апеляційної інстанції не було правових підстав не вважати цей Акт належним та допустимим доказом у справі, а особа що подала касаційну скаргу, не використала в повній мірі наданих їй процесуальним законом прав щодо змагальності під час розгляду спору судами попередніх інстанцій.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином позивач має право на отримання справедливої оплати за виконану частину роботи.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Командитного товариства "Леонід" залишити без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.07.2007р. у справі №03/591 Господарського суду Черкаської області –без змін.

Головуючий суддя В.І. Шаргало

С у д д і Г.М. Мачульський

Л.І. Рогач