Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2008 р. Справа № 47/417-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Погребняк В.Я., судді - Гончар Т.В., Кравець Т.В.

при секретарі Андросовій О.В.

за участю представників сторін:

позивача –Баканьова В.О., (директора), Баштенко О.А., довіреність № 11 від 24.01.2008 р.,

відповідача - Дроніної І.О., довіреність б/н від 01.01.2008 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у м. Харкові апеляційну скаргу позивача, ДП ДАК «Хліб України»«Торгівельно-заготівельне підприємство», м. Харків (вх. №3762Х/2-6 від 20.12.2007 р.) на рішення господарського суду Харківської області від 26.11.2007 р. по справі № 47/417-07

за позовом ДП ДАК “Хліб України” “Торгівельно-заготівельне підприємство”, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Кулиничівський хлібокомбінат”, с. Кулиничі

про стягнення 134778,00 грн.,

встановила:

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача вартості послуг по зберіганню зерна за середніми тарифами у розмірі 134778,00 грн., а також просив покласти на відповідача судові витрати у вигляді сплаченого держмита у розмірі 1348,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.11.2007 р. (суддя Светличний Ю.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Рішення обгрунтовано тим, що в порушення ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України при укладенні договору № 54 від 21.09.2004 р. сторонами не була узгоджена ціна, яка є істотньою умовою для укладення договорів даного типу, а тому зазначений договір є неукладеним, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Позивач з рішенням господарського суду Харківської області від 26.11.2007 р. не погодився, звернуся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ДП ДАК “Хліб України” “Торгівельно-заготівельне підприємство”, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи . Апелянт в скарзі посилається на те, що частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України «допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб», а також на те, що сторони домовились оплату по зберіганню та відвантаженню зернових культур провадити згідно затвердженим тарифам. Також заявник скарги вважає, що зерно було передано на склад згідно складським документам, а саме складським квитанціям, які прирівнюються до письмової форми договору.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ДП ДАК «Хліб України» «Торгівельно-заготівельне підприємство»залишити без задоволення, посилаючись на те, що вимоги, викладені в скарзі, безпідставні та необгрунтовані. Також він просить судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою апеляційного суду від 25.12.2007 р. розгляд апеляційної скарги було призначено на 28.01.2008 р.

24.01.2008 р. позивач на виконання ухвали апеляційного суду від 25.12.2007 р. надіслав до апеляційного суду пояснення (вх. № 468) щодо розрахунку суми позову та тарифів на виконання операцій із зерновими культурами та калькуляцію витрат на приймання, зберігання і відпуск зерна по ДП ДАК “Хліб України” “Торгівельно-заготівельне підприємство” на 2004-2005 маркетинговий рік” .

Для розгляду справи №47/417-07 ухвалою першого заступника голови Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2008 р. було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Погребняк В.Я., суддя Гончар Т.В., суддя Кравець Т.В.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Між позивачем –ДП ДАК «Хліб України»«Торгівельно-заготівельне підприємство», м. Харків та відповідачем - ТОВ «Кулиничівський хлібокомбінат», с. Кулиничі було укладено договір № 54 від 21.09.2004р. строком дії до 01.05.2005р., відповідно до умов якого поклажодавець (відповідач по справі) зобов*язувався передати зернові культури, соняшник (зерно) на зберігання, а зерновий склад (позивач по справі) повинен за плату здійснити послуги з приймання, зберігання, обробці та відвантаження зерна .

Відповідно до п. 4.1. зазначеного договору вартість послуг зернового складу та порядок розрахунків обумовлюється у додатковій угоді до даного договору, яка є його невід*ємною частиною.

Згідно ч.1 статті 946 Господарського кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до частини 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, зміст договору становлять умови, що визначені угодою сторін, яка спрямована, зокрема, на встановлення зобов'язань, і договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Згідно ч.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи та було з*ясовано в судах першої і апеляційної інстанцій, між сторонами в порушення п. 4.1 договору № 54 від 21.09.2004 р. , якому встановлено, що вартість послуг зернового складу та порядок розрахунків обумовлюється у додатковій угоді до даного договору, яка є його невід*ємною частиною, додаткової угоди укладено не було.

Зважаючи на те, що ціна, яка є істотньою умовою при укладанні договору, сторонами узгоджена не була, та приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства України щодо укладання договорів, договір № 54 від 21.09.2004р., слід вважати неукладеним.

Заявник в апеляційній скарзі відносно встановлення ціни по оплаті зберігання та відвантаження зерна посилається на п.1 ст. 181 Господарського кодексу України.

Дійсно, відповідно до зазначеного пункту ст. 181 ГК України «допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень», але такий спосіб можливий лише у тому випадку, «якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів».

Доводи апелянта відносно спрощеного способу укладання договору спросовуються п.3 ст. 957 Цивільного кодексу України, відповідно до якого договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Апелянт в скарзі посилається на те, що зерно було передано до складу згідно складським документам, а саме складським квитанціям.

При вивченні матеріалів справи було встановлено, що позивач надав до суду копії складських квітанцій та акти прийому-передачі виконаних робіт, але оскільки вони не підписані та не засвідчені відповідачем по справі - поклажодавцем ( ТОВ «Кулиничівський хлібокомбінат») , то не можуть бути прийняті за докази підтвердження виконання прийнятих зобов*язань, а саме в якості фактів передачі відповідачем та отримання позивачем зернових культур на зберігання на складі позивача.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач зазначив, що відповідно до законодавства у випадку, якщо ціна в договорі не встановлена і вона не може бути визначена, виходячи з його умов, то вона визначається, виходячи зі звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладання договору, тому сторони домовились оплату по зберіганню та відвантаженню зернових культур провадити згідно затвердженим тарифам.

На вимогу апеляційного суду позивач надав розрахунок суми позову та тарифів на виконання операцій із зерновими культурами та калькуляцію витрат на приймання, зберігання і відпуск зерна по ДП ДАК “Хліб України” “Торгівельно-заготівельне підприємство” на 2004-2005 маркетинговий рік”, з яких вбачається, що “Тарифи на виконання основних та додаткових операцій із зерновими культурами на період з 01.07.2004 р. по 30.06.2005 р.” затверджені тільки директором ДП ДАК “Хліб України” “Торгівельно-заготівельне підприємство” Баканьовим В.А.

Доказів доведення до відома контрагентів зазачених тарифів позивач не представив ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Отже, твердження апелянта про факт домовленості сторін за зазначеним договором щодо проведення оплати по відвантаженню та зберіганню зерна згідно затверджених ними тарифів необгрунтоване та безпідставне.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки апелянтом не спростовано висновок рішення суду першої інстанції про те, що договір № 54 від 21.09.2004 р. є неукладеним, і відповідно, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відмову ДП ДАК «Хліб України»«Торгівельно-заготівельне підприємство» в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права заявити зазначену суму до стягнення з інших правових підстав, а саме в порядку ст. 623 чи ст. 1212 Цивільного кодексу України в разі доведеності всіх елементів предмету доказування таких вимог.

Що стосується вимоги апелянта про стягнення з відповідача на його користь коштів по сплаті державного мита в розмірі 673,89 грн, то це питання вирішується відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, а, отже, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого останнім державного мита в розмірі 673,89 грн. відсутні, а вимога не підлягає задоволенню.

За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства, підстави для скасування рішення господарського суду Харківської області від 26.11.2007р. відсутні, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишено без змін.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії “Хліб України” “Торгово-закупівельне підприємство”, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.112007 року по справі 47/417-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Погребняк В.Я.

Суддя Гончар Т.В.

Суддя Кравець Т.В.