ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.08                                                                                           Справа№ 12/374А

Суддя господарського суду Львівської області Запотічняк О.Д. при секретарі Джус Р.В. розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного територіально –галузевого об’єднання “Львівська залізниця” до відповідача Державної податкової інспекції у м. Ужгороді про визнання неправомірним та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.11.2007 р. № /0, 11.12.2007 р. № /1 та від 28.12.2007 р. № /2.

за участю представників:

від позивача: Завалишин Ю.О. (довіреності у справі)

від відповідача: Майор І.В. (довіреності у справі)

Представникам сторін роз‘яснено права та обов‘язки згідно ст. ст. 27, 29, 49, 51 Кодексу Адміністративного судочинства України. Здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами.

Суть спору: Державним територіально-галузевим об’єднанням „Львівська залізниця” заявлено позов до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.11.2007 р. № /0.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.12.2007 р. порушено провадження по справі та призначено попереднє засідання на 17.01.2008 р.

В попереднє засідання, яке відбулося 17.01.2008 р. представник позивача з’явився, позовні вимоги підтримав, просив задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач не забезпечив явки уповноваженого представника в засідання, однак подав клопотання про передачу даної справи до господарського суду Закарпатської області. Суд відмовив відповідачу в задоволенні даного клопотання з підстав зазначених в ухвалі від 17.01.2008 р.

Ухвалою від 31.01.2008 р. суд завершив розгляд справи в попередньому засіданні та призначив судовий розгляд справи на 11.02.2008 р.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задоволити позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, матеріалах справи та пояснень наданих в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та з аргументів наведених в судовому засіданні.

Повний текст постанови виготовлений, підписаний та оголошений 11.02.2008 року.

Суд, заслухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Державна податкова інспекція у м. Ужгороді проводила позапланову документальну перевірку вагонного депо Ужгород-відокремленного підрозділу без права юридичної особи Державного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця”, що діє на підставі положення, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 р. по 30.06.2007 р.

За результатами перевірки було складено акт № 2707/23-1/10/01071166 від 09.11.2007 р. в якому зафіксовано порушення п. 1.15 ст. 1 пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4, пп. г) 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, п.7.1 ст. 1 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” в результаті чого донараховано зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 12566,91 грн.

Зокрема перевіркою перевірено правильність визначення сукупного оподаткованого доходу, утримання прибуткового податку, своєчасність і повнота перерахування до бюджету утриманих сум управлінням, правомірність надання пільг по податку з доходів фізичних осіб, привильність утримання податку з доходів фізичних осіб, які працювали по трудовим угодам.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення –рішення 20.11.2007 р. № /0 яким позивачу визначено податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 12566,91 грн. (з яких основний платіж –4188,97 грн., штрафні (фінансові) санкції 8377,94 грн.)

При прийнятті постанови суд виходив з наступного:

Відповідно до п. 19.2 а ст. 19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Начало формы

Відповідно до абзацу 3 п. 1.1. ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»під терміном заробітна плата розуміються також інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інші виплати та винагороди, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму.

Частиною 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до інших заохочувальних та компенсаційних виплат відносяться виплати у формі винагороди за наслідком роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсації та інші грошові та матеріальні виплати, які не передбачені актами діючого законодавства, або які здійснюються поза установленими вказаними актами норми.

Пунктом 1.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики від 13.01.2004 року № 5, визначено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати (п. 2.1. розділу 2 Інструкції); фонду додаткової заробітної плати (п. 2. 2. розділ 2 Інструкції); інших заохочувальних та компенсаційних виплат (п. 2. 3. розділ 2 Інструкції).

Пунктом 3.16. розділу 3 Інструкції зі статистики заробітної плати визначено, що до фонду оплати праці не належать надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер у розмірах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999 року «Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджуваних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний характер)»

Постановою Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999 року встановлено, що надбавки до тарифних ставок і посадових окладів працівників, робота яких має роз'їзний характер встановлюється у розмірах, передбачених Колективним договором або за погодженням із замовником і не можуть перевищувати граничні норми витрат, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном». А для працівників, робота яких проводиться постійно в дорозі або має роз'їзний характер за межами України граничний розмір надбавок не повинен перевищувати 80 відсотків граничних норм добових витрат, установлених для відряджень за кордон.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999 року передбачено, що витрати на проїзд до місця проживання і назад, а також на найом житлового приміщення зазначеним працівникам відшкодовуються в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном».

Норми відшкодування витрат для відряджень установлені постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном»лише у вигляді добових. Отже, надбавки за роз'їзний характер роботи фактично замінюють відшкодування на добові витрати.

Згідно із загальними положеннями Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордоном, затвердженої наказом Міністерства фінансів № 59 від 13.03.1998 року, окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (видатки на харчування інших особистих потреб фізичної особи), норми яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999 року «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордоном», а витрати на проїзд та проживання відшкодовуються лише за наявності підтверджуючих документів, що передбачено і в Постанові Кабінету Міністрів України № 490 від 31.03.1999 року.

Таким чином, якщо робота працівника носить роз'їзний характер, його поїздки не вважаються відрядженням з їх відповідним оформленням. При цьому, виплата відповідних надбавок прирівнюється за своєю сутністю до виплати добових відрядженому і відповідно до п. п. 4.3.2. п. 4.З. ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»не відноситься до складу доходів фізичних осіб, які підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Конец формы

Відповідно до п.п 4.3.2 п. 4.3 ст. 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включається сума коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, з урахуванням норм пункту 9.10 статті 9 цього Закону.

Відповідно до абзацу другого розділу “загальні положення” “Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон” затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 р. № 59 службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має розїздний (пересувний) характер . не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором , трудовим договором (контрактом) між працівником і власником.

Листом від 04.03.2005 р. № 1925/6/17-3116 Державна податкова адміністрація України роз’яснила, що лише за умови визначення у колективному договорі, трудовому договорі (контракті) службових поїздок працівників, робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, відрядженням, надбавки до тарифних ставок і посадових окладів таких працівників, що виплачуються у розмірах, передбачених колективними договорами або за погодженням із замовником, але не вище граничних норм витрат, понесених у зв'язку з відрядженням (зокрема, добових витрат), встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року N 663 "Про норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон" та Інструкцією, не є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб з підстав, встановлених підпунктом 4.3.2 пункту 4.3 статті 4 Закону.

Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України “Укрзалізниця” від 10.06.2002 р. № 285-Ц затверджено положення “Про порядок і умови відшкодування витрат працівникам залізничного транспорту, робота яких постійно проходить в дорозі або має розїздний характер, а також при службових поїздках в межах обслуговуваних дільниць, в тому числі при роз’їздах за межі України” згідно якого працівникам робота яких постійно проходить в дорозі або має розїздний характер, а також при службових поїздках в межах обслуговуваних дільниць виплачується надбавка в розмірі 50% добових, встановлених при відрядженнях в межах України за кожну добу знаходження в роз’їздах тобто в межах норм встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999 р. Аналогічний розмір надбавки встановлено і Колективним договором.

Посилання відповідача на те, що зміни до колективного договору вагонного депо Ужгород на 2005-2008 роки були внесені після проведення перевірки не заслуговують на увагу суду, оскільки період, що перевірявся був з 01.04.2006 р. по 20.06.2007 р., а зміни до колективного договору внесені 21.10.2005 р.

Позивачем було представлено суду відомості обліку роз’їздів (а.с.97-132) як підтвердження того, що робота працівників носила роз’їздний характер по обслуговуванню поїздів за кордоном .

Відповідно до п.п. 6.4.1. п. 6.4. ст. 6 ЗУ „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкове повідомлення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов’язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення від 20.11.2007 р. № /0 оскаржувалося в апеляційному порядку та було частково скасоване. ДПІ у м. Ужгороді були прийняті нові податкові повідомлення-рішення від 11.12.2007 р. № /1 та від 28.12.2007 р. № /2 якими визначено суму податкового зобов’язання в розмірі 12543,39 грн. з яких 4181,13 грн.-основний платіж та 8362,26 грн.-штрафна (фінансова) санкція.

Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення від 20.11.2007 р. № /0 вважається відкликаним, тому у визнанні неправомірним податкового повідомлення-рішення від 20.11.2007 р. № /0 слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково. Визнати нечинними податкові повідомлення–рішення від 11.12.2007 р. № /1 та від 28.12.2007 р. № /2 яким позивачу визначено податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 12543,39 грн. (з яких основний платіж –4181,13 грн., штрафні (фінансові) санкції 8362,26 грн.).

На підставі викладеного, керуючись п.п. 6.4.1. п. 6.4. ст. 6 ЗУ „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст.ст. 4, 19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, “Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон” затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 р. № 59 , ст.ст.17, 48 , 69, 71, 122-124, 138-140, 151-154, 162, 163, п.6 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задоволити частково.

Визнати неправомірними податкові повідомлення–рішення від 11.12.2007 р. № /1 та від 28.12.2007 р. № /2 ДПІ у м. Ужгороді якими Львівській державній залізниці в особі вагонного депо Ужгород визначено податкове зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 12543,39 грн. (з яких основний платіж –4181,13 грн., штрафні (фінансові) санкції 8362,26 грн.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Главою І “Апеляційне провадження” Розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви на апеляційне оскарження.

Суддя