СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

19 лютого 2008 року

Справа № 2-7/11573.1-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

представник позивача - Безверхий Іван Олексійович, довіреність № б/н від 01.03.08 - Приватне підприємство "Ремсервіс";

представник відповідача - Коновалов Борис Петрович, довіреність № б/н від 01.01.08 - Закрите акціонерне товариство "Крим-Лада";

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ремсервіс" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 04.12.2007 у справі № 2-7/11573.1-2007,

за позовом           Приватного підприємства "Ремсервіс" (вул. 40 років Перемоги, 52, Глухів, Сумська обл.,41400)

до           Закритого акціонерного товариства "Крим-Лада" (пр. Перемоги, 211-а, Сімферополь, 95000)

про стягнення 25619,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Ремсервіс»звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»про стягнення 25619,38 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами договору №5/02-04 від 27.02.2004 позивач поставив філії в місті Севастополі Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»товар на загальну суму 19800,00 грн. Проте, оскільки вартість товару відповідачем в обумовлені договором строки сплачена не була, Приватне підприємство «Ремсервіс»просило суд стягнути з відповідача заборгованість в примусовому порядку. Крім того, у зв'язку з порушенням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивач просить стягнути з Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»пеню в розмірі 3183,19 грн. та 2636,19 грн. інфляційних витрат.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що в договорі №5/02-04 від 27.02.2004 відсутні положення щодо якості та комплектності продукції, через що зазначений договір є неукладеним, а тому не породжує для сторін жодних прав та обов'язків. За таких обставин Закрите акціонерне товариство «Крим-Лада»просило припинити провадження у справі за пунктом 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України через відсутність предмета спору.

Крім того, в подальшому Закрите акціонерне товариство «Крим-Лада»також звернуло увагу на те, що первинні документи, зокрема, акт звірки, накладна, довіреність, які представлені позивачем в якості доказів того, що товарно-матеріальні цінності були передані відповідачу, не можуть бути належними доказами у справі, оскільки оформлені з порушеннями вимог чинного законодавства України.

13.09.2005, від Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»надійшло доповнення до відзиву, в якому відповідач додатково до викладених раніше обставин зауважив, що доказами неодержання від позивача товару за накладною №32/1 від 27.02.2004 на суму 19800,00грн., є, зокрема, наступні документи: оборотна-сальдова відомість і розшифровка головної книги по бухгалтерському рахунку 28 «Товари»за лютий 2004 року; акт прийому-передачі документів бухгалтерського обліку, складений при передачі справ від директора філії Сивоконь А. Ф. до головного підприємства Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»; акт аудиторської перевірки НП «Аудиторсько-консалтингова група «Тріумф».

28.08.2006, від Приватного підприємства «Ремсервіс»надійшло клопотання, в якому позивач уточнив суму позовних вимог та просив стягнути з відповідача 19800,00 грн. - заборгованості, 318,19 грн. - пені, 2636,19 грн. - інфляційних витрат, 1200,00 грн. - витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, державне мито у сумі 256,19 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.09.2006, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.11.2006, в позові було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2007 вищевказані рішення господарського суду Автономної Республіки Крим та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.12.2007 (суддя Дворний І.І.) в позові - відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Заявник апеляційної скарги вважає, що господарським судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

27.02.2004 між Приватним підприємством «Ремсервіс»(Продавець) та філією в місті Севастополі Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»(Покупець) був укладений договір №5/02-04, пунктом 1.1 якого передбачено, що Продавець зобов'язується поставити, а Покупець - прийняти і оплатити деревообробні верстати, а саме: продольно-пильний в кількості 1 шт. за ціною 8500,00 грн., круглопильний в кількості 1 шт. за ціною 3500,00 грн. пила торцовочна мод. ЦКГ в кількості 2 шт. за ціною 3900,00 (з ПДВ).

Загальна сума договору 19800,00 грн. (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору розрахунок за поставлену продукцію проводиться протягом десяти днів з моменту отримання продукції шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

У зв'язку з несплатою відповідачем поставленої продукції у розмірі 19800,00 грн. Приватне підприємство «Ремсервіс»звернулося до суду з позовом про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»заборгованості в примусовому порядку.

Оцінивши в сукупності представлені докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на час укладення вищевказаного договору діяльність філії в місті Севастополі Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»визначалася відповідним Положенням, затвердженим загальними зборами акціонерів Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»від 22.05.2003.

Відповідно до приписів пункту 3.2 та пункту 3.6 Положення, Філія має право від свого імені укладати угоди на суму, що не перевищує 20000,00грн. Угоди поверх зазначеної суми укладаються лише після письмової згоди Власника.

Згідно пункту 4.1 Положення керівництво філією здійснює Директор, який підзвітний Власнику. Директор призначається Власником на контрактній основі.

Управління філією здійснюється на підставі цього Положення та Статуту Власника, і довіреності, що видається Власником (пункт 4.2 Положення).

Пунктом 4.4 Положення передбачено, що директор згідно з виданою довіреністю, у тому числі, укладає договори, контракти, інші угоди на суму, затверджену Власником.

Аналогічне положення передбачено частиною 4 статті 95 Цивільного кодексу України, якою визначено, що керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Матеріали справи свідчать, що Сивоконь Олександр Федорович був призначений на посаду виконуючого обов'язки директора Севастопольської філії Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада» наказом №82 від 13.06.2002.

Проте, позивач під час розгляду справи не надав судовій колегії доказів видачі особі, яка підписала договір №5/02-04 від 27.02.2004 від імені Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада», відповідної довіреності, видача якої передбачена пунктами 4.2, 4.4 Положення про філію в місті Севастополі Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада», у той час як згідно з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (частина 3 статті 244 Цивільного кодексу України).

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи (стаття 246 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 239 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. При цьому, частиною 1 статті 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

У той же час, сторони, всупереч вимогам статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не надав судовій колегії доказів того, що дії виконуючого обов'язки директора Севастопольської філії Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»у подальшому були схвалені відповідачем.

Так, звертаючись з позовом до суду, Приватне підприємство "Ремсервіс" в підтвердження виконання зобов'язань за цим договором в частині поставки товару надав накладну №32/1 від 27.02.2004. Між тим, позивач не надав судовій колегії доказів того, що особа, яка підписалась у накладній про одержання товару, була уповноважена на вчинення відповідної дії від імені відповідача.

Не встановлено судом і не доведено позивачем також і те, що інструменти, які передавалися відповідно до накладної, поставлялись саме на виконання умов договору №5/02-04 від 27.02.2004.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне повідомити наступне.

Наказом Міністерства фінансів України №99 від 16.05.1996 була затверджена Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, пунктом 1 якої передбачено, що Інструкція поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності.

Відповідно до пункту 2 Інструкції сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Згідно пункту 12 Інструкції забороняється відпускати цінності, зокрема, у випадку відсутності у довіреної особи вказаного у довіреності паспорта або іншого документа, що засвідчує довірену особу.

Проте, як свідчать матеріали справи та підтверджується позивачем в запереченнях від 09.06.2005 (том 1, а.с.46), довіреність на отримання товару за договором №5/02-04 від 27.02.2004 була виписана на ім'я Голишевої М.В., у той час як фактично товар був отриманий в. о. директора Севастопольської філії Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»- Сивоконем О. Ф., що є порушенням вимог вищезазначеної Інструкції.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

При таких обставинах, наявні в матеріалах справи документи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада» заборгованості за поставлений товар у розмірі 19800,00 грн., не є належними доказами в розумінні норм чинного законодавства та не підтверджують факт поставки товару, через що у суду відсутні правові підстави для задоволення позову Приватного підприємства «Ремсервіс».

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу, вимоги Приватного підприємства «Ремсервіс»щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати підлягають віднесенню на позивача.

На підставі висловленого, судова колегія вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, при повно встановлених обставинах справи, у зв’язку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.12.2007 у справі № 2-7/11573.1-2007 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ремсервіс" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  В.І. Гонтар

Судді                                                                                К.В. Волков

В.М. Плут