СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.08                                                                                 Справа № 13/722

За позовом приватного підприємства «Фелікс»м. Краснодон

до відділу капітального будівництва виконавчого комітету Красно донської міської ради м. Краснодон

про стягнення 108414 грн. 03 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача

Синюкова Л.М. дов. б/н від 10.07.2007 р.

Від відповідача

Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач звернувся з позовом про стягнення боргу з врахуванням втрат від інфляції в сумі 99957 грн. 81 коп. 3 % річних –8456 грн. 22 коп.,

10.01.2008 р. позивач зменшив розмір позовних вимог, та просить суд стягнути з відповідача борг з урахуванням індексу інфляції 80036 грн. 00 коп., 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання 3426 грн. 08 коп.

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст.ст. 42 , 43 Господарського процесуального кодексу України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву не надав.

Неприбуття повторно у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки до повноважень господарських суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб –учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Тому направлення кореспонденції на адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи є належним доказом виконання господарським судом обов’язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що 04 жовтня 2004 року сторони по справі уклали договір на погашення заборгованості № 597 відповідно до умов якого відповідач зобов’язався погасити позивачу заборгованість в загальній сумі 603192 грн. 00 коп., у тому числі борг в сумі 68000 грн. 00 коп. за контрактом б/н від 30.11.2001 р.

Відповідно до п. 2.1. договору на погашення заборгованості № 597 від 04 жовтня 2004 року заборгованість повинна бути погашена наступним чином: 4 квартал 2005 року –200000 грн. 00 коп.; 1 квартал 2006 року –403192 грн. 00 коп.

У встановлений договором на погашення заборгованості № 597 від 04 жовтня 2004 року строк відповідач заборгованість в сумі 68000 грн. 00 коп. не оплатив.

Позивач звернувся з позовом в якому просить суд стягнути борг в сумі 68000 грн. 00 коп., втрати від інфляції нараховані за період з 01.04.2006 р. по 31.10.2007 р. 12036 грн. 00 коп., 3 % річних за період з 01.04.2006 р. по 04.12.2007 р. в сумі 3426 грн. 08 коп.

Відповідач заперечень проти позову, або доказів оплати боргу не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –834 грн. 62 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 90 грн. 84 коп., в решті на позивача.

Керуючись ст. 44,49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з відділу капітального будівництва виконавчого комітету Краснодонської міської ради Луганська область, м. Краснодон, вул. Першокінна 41 ідентифікаційний код 04011526 на користь приватного підприємства «Фелікс»м. Краснодон, Луганської області пл. Комсомольська 1 ідентифікаційний код 13380949 заборгованість з урахуванням індексу інфляції 80036 грн. 00 коп., 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання 3426 грн. 08 коп., державне мито у сумі –834 грн. 62 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 90 грн. 84 коп., наказ видати.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько