СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

19 березня 2008 року

Справа № 2-23/12009-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Борисової Ю.В.,

Гонтаря В.І.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Сітманбетова Абдріта Джантеміровича, довіреність № 53 від 15.01.08;

позивача: Хуторянської Олени Дмитрівни, довіреність № б/н від 13.03.08;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу закритого акціонерне товариство "Камиш-Бурун" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 09.10.2007 у справі № 2-23/12009-2007А

за позовом           закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" (вул. Орджонікідзе, 1в,Керч,98313)

до           Державної податкової інспекції у місті Керчі Автономної Республіки Крим (вул. Борзенко, 40,Керч,98300)

про визнання неправомірними дій та недійсним акту

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.10.2007 у справі № 2-23/12009-2007А у позові відмовлено.

Суд зазначив, що оскаржуваний акт перевірки не є актом нормативного характеру, а тому не може бути оскаржений у судовому порядку.

Крім того, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог відносно визнання неправомірними дій відповідача при складанні акту перевірки від 31.07.2007р. №1262/23-1/30411181, оскільки наслідком таких дій з’явилось прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, які і можуть бути оскаржені суб’єктом господарювання у суді.

Не погодившись з цим судовим актом, позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову.

Апеляційна скарга містить посилання на неправомірність дій податкового органу під час проведення перевірки та на невідповідність висновків викладених в акті дійсним обставинам справи.

Відповідач вважає, що місцевим судом неповно з’ясовані всі обставини справи, у тому числі докази позивача про недостовірність відомостей викладених в змісті та висновках акту № 1262.

Відповідач у судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, до початку розгляду справи надіслав суду клопотання про слухання справи у його відсутність.

Враховуючи, що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді адміністративної справи, а також те, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності відповідача.

Повторно розглянувши справу у порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга закритого акціонерне товариство "Камиш-Бурун" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи свідчать про те, що закрите акціонерне товариство “Камиш-Бурун” звернулось до господарського суду Автономної Республіці Крим із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Керчі Автономної Республіки Крим про визнання неправомірними дій податкового органу при складанні акту перевірки від 31.07.2007 № 1262/23-1/30411181 та визнання недійсним акту про результати виїзної планової перевірки закритого акціонерного товариства “Камиш-Бурун” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 по 31.03.2007 від 31.07.2007 за № 1262/23-1/30411181.

Судом встановлено, що перевірка була проведена податковим органом на підставі статті 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”.

Даний факт позивачем не оскаржується.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 17 “Про державну податкову службу в Україні”, пункту 1 частини 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача – суб’єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Оскаржуваний акт перевірки Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим від 31.07.2007 № 1262/23-1/30411181 “Про результати виїзної планової перевірки закритого акціонерного товариства “Камиш-Бурун” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 по 31.03.2007” не є актом нормативного характеру (суд першої інстанції помилково зазначив: „не є актом ненормативного характеру”, що апеляційною інстанцією враховується лише друкарською помилкою).

Таким чином, судова колегія погоджується з тим висновком місцевого суду, що акт перевірки є службовий документ, який фіксує, затверджує факти проведення перевірки фінансово-господарської діяльності суб’єкта господарювання та є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб’єктами господарювання. Акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуємий акт податкового органу може бути прийнятий судом лише в якості доказу, належного чи ні. При цьому, таке питання можливо бути вирішено під час судового провадження з іншим предметом спору, де такий акт може виступати лише в якості обґрунтувань вимог будь-якої із сторін.

У даному провадженні зазначений акт перевірки не виступає доказом, а є предметом оскарження, що не передбачено чинним законодавством.

Матеріали справи свідчать про те, що висновки акту перевірки від 31.07.2007 стали підставою для прийняття відносно позивача 14.08.2007 податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов’язань, а саме: податкове повідомлення-рішення № /0 про визначення податкового зобов’язання з орендної плати з юридичних осіб в сумі 459,79 грн., податкове повідомлення-рішення № /0 про визначення податкового зобов’язання зі збору за спеціальне використання водних ресурсів загальнодержавного значення в сумі 357,25 грн.; податкове повідомлення-рішення № /0 від 14.08.2007 про визначення податкового зобов’язання з земельного податку в сумі 193,73 грн.; податкове повідомлення-рішення № /0 про визначення податкового зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 467,37 грн.

З урахуванням викладеного, вбачається наявність права позивача заявити вимоги про скасування або визнання нечинним відповідного податкового повідомлення-рішення – суб’єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень. Проте, таки вимоги не є предметом спору у даній справі, позивачем заявлені не були.

Всі доводи викладені в апеляційній скарзі стосуються змісту акту та правомірності дій податкового органу при оформленні цього акту, однак, таки посилання не впливають на правомірність прийнятого судового рішення по суті.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що постанова господарського суду Автономної Республіки Крим є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1. ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу закритого акціонерне товариство "Камиш-Бурун" залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.10.2007 у справі № 2-23/12009-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М. Плут

Судді                                                                      Ю.В. Борисова

В.І. Гонтар