СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

28 лютого 2008 року

м. Севастополь Справа № 2-11/11315-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко О.В.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Фенько Т.П.,

секретар судового засідання                     Запорожець Т.О.

без участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Феодосія Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Цикуренко А.С.) від 04 грудня 2007 року по справі № 2-11/11315-2007А

за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Феодосія Автономної Республіки Крим

(вул. Українська, 44, Феодосія, 98100)

до відкритого акціонерного товариства "Феодосійська тютюнова фабрика" (вул. Дружби, 62, Феодосія, 98111)

про стягнення 110566, 94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 04 грудня 2007 року у справі № 2-11/11315-2007А Управлінню Пенсійного фонду України в місті Феодосія Автономної Республіки Крим відмовлено в задоволенні позову до відкритого акціонерного товариства "Феодосійська тютюнова фабрика" про стягнення 110566,94 грн.

Не погодившись з постановою суду, Управління Пенсійного фонду України в місті Феодосія Автономної Республіки Крим звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на доставку та виплату пільгових пенсій, призначених відповідно до пунктів „б” –„з” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” за списком № 2, за період з листопада 2006 року до липня 2007 року, в сумі 110566,94 грн.

В апеляційній скарзі заявник вказує на те, що, судом при розгляді даної справи не враховано, що спірна сума заборгованості не може вважатися погашеною в порядку Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, оскільки вона виникла не в процедурі банкрутства, а після підписання мирової угоди, укладеною між боржником і комітетом кредиторів ВАТ “Феодосійська тютюнова фабрика”, та затвердженою ухвалою господарського суду АР Крим від 12.02.2007 у справі №2-1/10772-2006 про банкрутство ВАТ “Феодосійська тютюнова фабрика”, на підставі якої була списана заборгованість в сумі 320606, 46 грн. за період до 25 жовтня 2006 року, включно.

Представники сторін в судове засідання, яке відбулось 28.02.2008 не з’явились, про час і місце розгляду справи сторони повідомлялись належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Судова колегія визнала можливим розглянути справу на підставі наявних в ній матеріалах, за відсутністю представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснення представника заявника апеляційної скарги, надані в судовому засіданні 18.02.2008, судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції від 04 грудня 2007 року підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду АРК від 16.06.2006 у справі №2-1/10772-2006 відкрите акціонерне товариство “Феодосійська тютюнова фабрика” визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду від 12.02.2007 затверджено мирову угоду по справі №2-1/10772-2006, провадження по справі про банкрутство ВАТ “Феодосійська тютюнова фабрика” припинено в порядку статті 40 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” .

З цього вбачається, що відкрите акціонерне товариство “Феодосійська тютюнова фабрика” знаходилось в процедурі ліквідації з 16.06.2006 по 12.02.2007.

Управління Пенсійного фонду України в м. Феодосія АР Крим 17.08.2007 звернулось до господарського суду АР Крим до відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика” з позовними вимогами про стягнення 110 566,94 грн. заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, у тому числі заборгованість з відшкодування витрат на доставку та виплату пільгових пенсій, призначених відповідно до п.п. б)–з) ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (список №2) за 2006 р. –22 230,64 грн., за 2007 р. –88 336,30 грн. (а.с. 2-3).

Таким чином спірні суми заборгованості нараховані установою позивача за той період, коли відкрите акціонерне товариство “Феодосійська тютюнова фабрика” знаходилось в процедурі банкрутства.

Згідно пункту 6.4 постанови Правління Пенсійного фонду України за №21-1 від 19.12.2003 р., зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. під №64/8663, із змінами та доповненнями, розмір суми до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, які надсилаються підприємствам до 20 січня поточного ріку та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Судова колегія вважає, що до спірних правовідносин у даному випадку слід застосовувати положення Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі - Закону), як акту спеціального законодавства, виходячи з наступного.

Згідно статті 1 Закону :

- банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури;

- ліквідація –це припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна;

- мирова угода - домовленість між боржником та кредитором (групою кредиторів) про відстрочку та (або) розстрочку платежів або припинення зобов'язання за угодою сторін (далі - прощення боргів);

- мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до статті 12 Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Дійсно, орган Пенсійного фонду України своєчасно надіслав на адресу відповідача розрахунок за № 26 від 15.01.2007 фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, проте, на цей час підприємство відповідача знаходилось у стадії банкрутства.

Крім того, згідно з пунктом 6.6 постанови Правління Пенсійного фонду України за № 21-1 від 19.12.2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 під № 64/8663 встановлено, що додаткові пенсії, доплати , надбавки та підвищення, призначенні відповідно до законодавства України, не включаються до розміру фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що підлягають відшкодуванню.

Відповідно до статті 23 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, термін виконання усіх грошових зобов’язань банкрута та зобов’язань по сплаті податків та зборів (обов’язкових платежів) вважається таким, що наступив, а також вимоги по зобов’язанням боржника, визнаного банкрутом, що виникли при проведенні процедур банкрутства, можуть бути пред’явлені тільки в рамках ліквідаційної процедури.

Таким чином, право вимоги вказаних сум у позивача виникло після 20.01.2006, у 2007 року, відповідно, в процедурі ліквідації, які повинен бути заявити позивач як поточні вимоги.

Однак, відповідно до ухвали господарського суду АР Крим від 12.02.2007, поточні вимоги позивача, у тому числі суми, які складають саме спірну суму заборгованості (починаючи з 25.11.2006), що виникли під час процедур банкрутства і ліквідації відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика”, не були заявлені.

Як власно зазначено позивачем в позовній заяві затвердженою ухвалою господарського суду АР Крим від 12.02.2007 у справі №2-1/10772-2006 про банкрутство ВАТ “Феодосійська тютюнова фабрика” була списана загальна заборгованість в сумі 320606,46 грн. за період до 25 жовтня 2006 року, включно (у тому числі, - заборгованість по відшкодуванню пільгових пенсій в сумі 251817,00 грн.).

Згідно п.5 ст.31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги, що заявлені після спливу терміну, встановленого для їх пред’явлення, не розглядаються та вважаються погашеними.

У силу статті 40 Закону господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо затверджено мирову угоду.

Про припинення провадження у справі про банкрутство виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.07.2007 у справі № 2-1/10772 постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.05.2007 і ухвала господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.02.2007 залишені без змін.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до преамбули Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” цей Закон не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Тому, у справі про банкрутство списання конкурсної заборгованості з податків і зборів (обов'язкових платежів), що включена до реєстру вимог кредиторів, відбувається відповідно до положень цього Закону.

Отже, спеціальною нормою права, яка регулює списання заборгованості суб’єкта господарювання, відносно якого порушена справа про банкрутство, є ст. 36 Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону, яка діяла на момент укладення мирової угоди, у разі, коли умови мирової угоди, укладеної згідно з правилами статті 35 Закону, передбачають розстрочку чи відстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини, орган стягнення зобов'язаний погодитися на задоволення частини вимог з податків, зборів (обов'язкових платежів) на умовах такої мирової угоди з метою забезпечення відновлення платоспроможності підприємства.

При цьому податковий борг, який виник у строк, що передував трьом повним календарним рокам до дня подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду, визнається безнадійним та списується, а податкові зобов'язання чи податковий борг, які виникли у строк протягом трьох останніх перед днем подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду календарних років, розстрочується (відстрочується) або списується на умовах мирової угоди.

Тобто, посилання заявника апеляційної інстанції на те, що боржник повністю відновив свою платоспроможність , у зв’язку з чим його господарська діяльність здійснюється на загальних підставах, судова колегія вважає помилковими.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Феодосія Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 04 грудня 2007 року по справі № 2-11/11315-2007А –залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                                            О.В. Дугаренко

Судді                                                                                          Л.М. Заплава

Т.П. Фенько