ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 лютого 2008 р.

№ 26/308-07-6587

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів:

М.Остапенка, Є. Борденюк,  М. Михайлюка,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

ОСОБА_3., ОСОБА_5. та ОСОБА_4

на постанову

від 01.11.2007 року

Одеського апеляційного
господарського суду

у справі

№ 26/308-07-6587

за позовом

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1.

до

Одеської міської ради,
Комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості"

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору

на стороні позивача

ОСОБА_2.

про

визнання права власності

В судове засідання прибули
представники сторін:

позивача

ОСОБА_1.

скаржника

ОСОБА_3., ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача -Є.
Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи,
Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2007 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_1звернулась до господарського суду з позовом до Одеської
міської ради, Комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості"' про визнання права
власності на будівлю - автомобільну ручну мийку загальною площею 127,7 кв.м.,
розташовану в місті АДРЕСА_1 та зобов'язання КП "'ОМБТІ та РОН"'
зареєструвати за позивачем право власності на вказаний об'єкт.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідно до договору дарування від 17.02.2006 р. (а.с. 10, т.1), посвідченого
нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, громадянин ОСОБА_2
подарував, а ОСОБА_1. прийняла в дар 3/10 частини житлового будинку з
господарчими спорудами, що знаходиться в місті АДРЕСА_1 та складається в цілому
з одного кам'яного житлового будинку під літ. "А" загальною житловою
площею 47,9 кв.м. та надвірних споруд: "Д,Н"- два сараї, "Е,0"-
дві вбиральні, "Р" - навіс, № 1-10-огорожа, 1 - мостіння,
розташованого на земельній ділянці площею 1630 кв.м. Загальна площа навісу
складає 89,1 кв.м., який використовується як гараж.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру правочинів та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно
(а.с. 11, т.1), 17.02.2006 р. здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_1. права
приватної власності на 3/10 частки в будинку № АДРЕСА_1.

Вся будівля та господарські споруди
розташовані на вказані вище земельній ділянці та знаходиться у користуванні
шести співвласників -позивача та фізичних осіб громадян ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
ОСОБА_8, ОСОБА_5. Кожен з власників має окремий вихід до своєї частини жилого
будинку. Навіс "Р" належить та використовується лише позивачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині
визнання права власності на будівлю - автомобільну ручну мийку загальною площею
127,7 кв.м., розташовану в місті АДРЕСА_1, позивач пояснює, що у 2004 році
реконструювала навіс "Р" та самочинно спорудила з нього будівлю -
ручну мийку загальною площею 127,7 кв.м. та наполягає на застосуванні до
спірних правовідносин норм ст. 376 Цивільного кодексу України.

При реконструкції позивачем навісу
"Р" під автомобільну ручну мийку, суміжними землекористувачами надана
письмова згода на це, про що свідчать заяви гр-н ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8
від 05.04.2005 р. (а.с. 23-24, т. 1).

Згідно з висновком судово-технічної
експертизи № 3377 від 31.10.2006 року (а.с. 31-36, т.1) -автомобільна мийка
відповідає нормативно-технічним вимогам будівництва, та експлуатація автомийки
не здійснює негативного впливу на будівлі та земельні ділянки суміжних
землекористувачів та співвласників.

Листом № 3478/0 від 30.12.2004 р.
Управлінням архітектури та містобудування наданий дозвіл позивачеві у замовлені
технічного висновку про стан конструкції та млжливості її експлуатації. Такий
висновок позивачем отриманий, погоджений з усіма службами, які дають дозвіл на
прийняття автомийки до експлуатації.

Відповідно до змісту цього висновку
(складений суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_9., ліцензія серія
НОМЕР_1від 23.07.2002 р.) (а.с. 37-41, т. 1) технічний стан основних
будівельних конструкцій та матеріалів цієї будівлі -задовільний та підлягає
тривалій експлуатації; при виконанні необхідних заходів, викладених у цьому
висновку, можлива безпечна робота автомийки; можливо прийняти позитивне рішення
з питання вводу у експлуатацію самовільно збудованої будівлі -автомийки.

Вказану нежилу будівлю позивач
будував за власні кошти та своїми силами.

У судовому засіданні 22.08.2007 р.
представником позивача заявлено клопотання про зміну позовних вимог до КП
"ОМБТІ та РОН" з викладенням їх в редакції: "покласти виконання
рішення по справі на МБТІ".

З протоколу судового засідання від
22.08.2007 р. вбачається, що представник позивача заявив клопотання про зміну
позовних вимог та просить суд "не зобов'язати КП "Одеське міське бюро
технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" зареєструвати
за позивачем право власності на вказану мийку, а покласти на КП "ОМБТІ та
РОН" виконання рішення про визнання за позивачем права власності на
мийку" (а.с.56).

Рішенням господарського суду
Одеської області від 22.08.2007 р. по справі № 26/308-07-6587 (суддя Никифорчук
М.І.) позов задоволено. Визнано за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1. право
власності на будівлю-автомобільну ручну мийку загальною площею 127,7 кв.м., що
розташована за адресою: м.АДРЕСА_1 Виконання рішення покладено на Комунальне
підприємство "'Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
об'єктів нерухомості".

В мотивувальній частині рішення суд
вказав про відсутність порушення прав інших осіб та доведеність позовних вимог,
які суд визнав обґрунтованими відповідно до ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу
України.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 01.11.2007 р. (колегія суддів: Гладишева Т.Я., Савицька
Я.Ф., Лавренюк О.Т.) рішення господарського суду Одеської області від
22.08.2007 р. скасоване в частині покладання виконання рішення на Комунальне
підприємство "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
об'єктів нерухомості"; провадження у справі № 26/308-07-6587 в частині
позовних вимог про зобов'язання КП "Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" зареєструвати за
ОСОБА_1. на праві власності автомобільну ручну мийку за адресою:
АДРЕСА_1-припинено, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України; в іншій частині рішення залишено без зміни.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідно до п.6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від
07.02.2002 за № 7/5, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з
видачею свідоцтва про право власності проводиться місцевими органами виконавчої
влади, органами місцевого самоврядування, а отже, відповідно до вказаного
положення КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
об'єктів нерухомості" здійснює лише реєстрацію прав власності на нерухоме
майно. До того ж у даних правовідносинах відповідач виступає не як суб'єкт
господарської діяльності, а як суб'єкт владних повноважень, що у відповідності
з п.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України дає право звертатись
з адміністративним позовом у випадках, встановлених законом.

Звертаючись до суду з касаційною
скаргою, скаржники просять постанову у справі скасувати, у позові відмовити,
посилаючись при цьому на неправильне застосування норм матеріального права, а
саме ст.ст. 375, 376 Цивільного кодексу України.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський
суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частково до
задоволення, виходячи з такого.

Позов заявлений про визнання права
власності на майно, яке самочинно збудоване. Положеннями ст.376 ЦК України
визначене поняття самочинного будівництва: житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються:

- на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети;

- без належного дозволу чи  належного затвердження проекту;

- з істотним порушенням будівельних
норм і правил.

Законодавча норма про самочинне
будівництво є складовою глави 27 Цивільного кодексу України Право власності на
землю. Отже, визначальною ознакою оцінки самовільного будівництва є володіння
особою земельною ділянкою.

Відповідно до ч.4 ст.373 ЦК України
власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового призначення.

Згідно з договором на право
забудови, укладеним 16.04.1948 між фізичною особою та Управлінням Виконкому
Одеської міської ради, земельна ділянка, на якій здійснене самочинне
будівництво, передана під забудову житлової будівлі (а.с.4 т.2).

Статтею 381 ЦК України визначено,
що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями.

У разу відчуження житлового будинку
вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Державне підприємство "Центр
державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних
ресурсах" Одеська регіональна філія листом від 16.06.2007р. № 1626/01
(а.с.113 т.1) повідомляє, що матеріали щодо
оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка
знаходиться у користуванні гр.ОСОБА_1. за адресою: м. АДРЕСА_1, наданої для
будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) знаходиться у процесі їх розгляду.

Самочинне будівництво автомийки є
об'єктом промислового виробництва, що змінює цільове використання земельної
ділянки.

Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка
здійснює самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.376 ЦК України).

Зазначена норма закону є
спеціальною, яка регулює правовідносини з можливого узаконення самовільного
будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Відповідно до ст.39 Земельного
кодексу України використання земель житлової та громадської забудови
здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої
містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою.

Судами попередніх інстанцій не
спростовані доводи Одеської міської ради щодо порушення позивачем планування і
забудови території.

Посилання судів попередніх
інстанцій на п.5 ст.376 ЦК України як на підставу задоволення позовних вимог, є
хибним, оскільки положеннями цієї норми закону передбачене самовільне
будівництво власника (користувача) земельної ділянки, тобто особи, яка не
порушує цільового використання земельної ділянки. Крім того, умовою можливого
визнання судом права власності на самовільну забудову, відповідно до цієї
норми, є відсутність порушення права інших осіб. Коло осіб, права яких можуть
бути порушені самовільною забудовою, законом не визначене. Однак, у матеріалах
справи є посилання на розгляд Київським районним судом м. Одеси позову
райдержадміністрації про знесення самовільної забудови (автомийки), за якою
залучені до участі у справі треті особи (фізичні особи) з самостійними вимогами
про відновлення їх порушеного права (а.с. 22, 29, 31, 78 т.1). Тобто, судами
попередніх інстанцій прийняте рішення про визнання права власності на
самовільну забудову при невирішеному спорі про порушення прав інших осіб, що
стало підставою для  звернення до суду у
порядку положень ст.107 ГПК України.

Виходячи з наведеного, судові
рішення у справі підлягають до скасування, а справу слід передати на новий
розгляд.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119-11112 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичних осіб:
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення від 22.08.2007
господарського суду Одеської області, постанову від 01.11.2007 Одеського
апеляційного господарського суду  у справі
№ 26/308-07-6587 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Одеської області.

Головуючий, суддя
М. Остапенко

Судді:                                                                                             Є.
Борденюк

М.
Михайлюк