ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 р.

№
04-05/27-95-9Б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна
М.І., -головуючого,

Мамонтової
О.М.,

Удовиченка
О.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м. Торезі
Донецької області

на
постанову

Донецького
апеляційного господарського суду
від  20.11.2007 року

у
справі  господарського суду

№
04-05/27-95-9б Донецької  області

за
заявою

Державної
податкової інспекції у м. Торезі Донецької області

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1

про

визнання
банкрутом,

за участю представників
сторін:

ДПІ у м. Торезі  - Чапланов А.В. (дов. від 25.02.2008);

встановив:

У вересні 2007 р. ДПІ  у м. Торезі Донецької області звернулася до
господарського суду із заявою поро порушення справи про банкрутство Приватного
підприємця ОСОБА_1 у зв'язку з неспроможністю останньої погасити заборгованість
перед бюджетом в сумі 3570,33 грн., відсутність боржника за місцезнаходженням
та ненадання боржником податкової звітності.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 08.10.2007 р. (суддя Тарапата С.С.) заяву ДПІ  у м. Торезі повернуто без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що
заявником  не надано: відомостей про
місце проживання боржника, доказів того, що ОСОБА_1 є суб'єктом підприємницької
діяльності та знаходиться в Єдиному державному реєстрі фізичних
осіб-підприємців.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 20.11.2007 (колегія суддів у складі: М'ясищев А.М.
-головуючий, Величко Н.Л, Діброва Г.І.) ухвалу господарського суду Донецької
області від 08.10.2007 р. скасовано. ДПІ
у м. Торезі відмовлено у прийнятті заяви про порушення справи про
банкрутство Приватного підприємця ОСОБА_1

Постанова мотивована тим, що
заявником не надано доказів наявності безспірності вимог, оскільки заборгованість
перед бюджетом в сумі 3570,33 грн. виникла внаслідок застосування штрафних
санкцій за порушення податкового законодавства.

В
касаційній скарзі ДПІ  у м. Торезі
просить скасувати прийняті судові рішення у даній справі, справу передати на
розгляд господарського суду Донецької області. В обґрунтування посилається на
неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст. 1, 52 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку
постанову суду апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши застосування судом норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для
задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно
до ст.  4-1 ГПК України, господарські
суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченого
цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі
Закон), які превалюють, як спеціальні норми права, у застосуванні над
загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно     до
ст. 1     Закону     кредитор - юридична або фізична особа, яка
має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю
справляння податків і зборів (обов'язкових платежів).

Грошовим
зобов'язанням, яке визначено в цій же статті Закону, є зобов'язання боржника
заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового
договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.
До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та
штраф), визначена на дату подання заяви до господарського суду, а також
зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян,
зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками
(учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

Отже,
законодавцем прямо передбачено ряд виключень із загального поняття грошових
зобов'язань, які не вважаються грошовими зобов'язаннями в розумінні Закону про
банкрутство.

Як
вбачається з матеріалів справи, звертаючись із заявою про порушення справи про
банкрутство ПП ОСОБА_1 ДПІ у м. Торезі вказувала на наявність у боржника
заборгованості перед бюджетом у сумі 3570,33 грн.

Апеляційний
господарський суд, відмовляючи у прийнятті заяви ДПІ повно і всебічно дослідив
обставини справи, правильно встановив і виходив з того, що  грошовими зобов'язаннями боржника перед
кредитором є грошова сума,   яка
виникла  внаслідок тільки застосування
штрафних санкцій за порушення податкового законодавства (а.с. 15, 25- 26,
30-31), що відповідно до вимог Закону не може підставою для порушення
справи про банкрутство.

Крім
того, ст. 52 Закону передбачає особливості банкрутства відсутнього боржника.

Згідно
з ч. 1 вказаної статті незалежно від розміру вимог до боржника та строку
виконання зобов'язань кредитором може бути подана заява про порушення справи
про банкрутство відсутнього боржника у разі, якщо керівні органи боржника -
юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання
боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із
законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а
також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької
діяльності боржника.

Отже,
за правилами цієї статті справа про банкрутство може бути порушена у разі
наявності хоча б однієї з перелічених умов, а також за наявності інших ознак,
що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що доказів, які б свідчили про: припинення
підприємницької діяльності, неможливість встановити місцезнаходження керівних
органів, довідку реєструючого органу про відсутність боржника за його
місцезнаходженням заявником не додано.

В
силу ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Зважаючи
на вищенаведене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає правомірним
відмову у прийнятті заяви ДПІ у м. Торезі про
порушення справи про банкрутство ПП ОСОБА_1

Твердження
касаційної скарги про помилковість висновків апеляційного суду та неправильне
застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи у касаційному провадженні, у зв'язку з чим судовою колегією не
приймаються до уваги.

За
таких обставин Вищий господарський суд України вважає юридичну оцінку, дану
судом апеляційної інстанції такою, що ґрунтується на матеріалах справи та
чинному законодавстві і підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119,
11111 ГПК України Вищий господарський суд України -

П
О С Т А Н О В И В :

Касаційну
скаргу Державної податкової інспекції у м. Торезі Донецької області залишити
без задоволення.

Постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 20.11.2007 у справі №
04-05/27-95-9б залишити без змін.

Головуючий
М. Хандурін

Судді                                                                                       О.
Мамонтова

О. Удовиченко