ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2008 р.                                                    Справа № 12/5711

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі –Петько Л.В., за участю представників сторін: позивача –Теплиха Д.О. за довіреністю, відповідача –Селянка К.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом відкритого акціонерного товариства „Укртранснафта” в особі госпрозрахункового підрозділу „Кленовий лист” філії „Придніпровські магістральні нафтопроводи” до товариства з обмеженою відповідальністю „Вертекс-С” про стягнення 4355 грн. 46 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 4355 грн. 46 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що ним і відповідачем 20.02.2001 року був укладений договір № 6/1Д, на підставі якого ним відповідачу було відпущено продукції на загальну суму 1328 грн. 41 коп., а саме: по накладній № К-0173 від 07.03.2001 року на суму 328 грн. 78 коп.; по накладній № К-0468 від 23.07.2001 року –796 грн. 51 коп.; по накладній № К-0477 від 25.07.2001 року –162 грн. 49 коп.; по накладній К-0482 від 27.07.2001 року –40 грн. 63 коп. Відповідачем платіжним дорученням № 065 від 25.07.2001 року оплачено продукцію, отриману по накладній № К-0468 від 23.07.2001 року, по накладній № 3 від 26.07.2001 року повернено продукцію, отриману по накладним № К-0477 від 25.07.2001 року і К-0482 від 27.07.2001 року. За продукцію, отриману по накладній № К-0173 від 07.03.2001 року на суму 328 грн. 78 коп. відповідач з ним не розрахувався. 10.09.2001 року ним з відповідачем було укладено договір № 26/1, на підставі якого 23.10.2001 року по накладній № К-639 відповідач фактично отримав продукцію на суму 5915 грн. 35 коп. За отриману продукцію відповідач розрахувався частково, платіжним дорученням № 124 від 29.12.2001 року сплатив 1011 грн.10 коп., по накладній № 31 від 29.01.2002 року повернув продукцію на суму 877 грн. 57 коп. Заборгованість відповідача по договору № 26/1 складає 4026 грн. 68 коп. Разом заборгованість відповідача складає 4355 грн. 46 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та відшкодувати судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позов з підстав, викладених в позовній заяві, підтримав і просив суд його задовольнити.

Відповідач подав письмовий відзив на позов. Із відзиву і пояснень представника відповідача в суді слідує, що відповідач позов не визнав і просив суд в його задоволенні позивачу відмовити з мотивів його безпідставності і пропуску позивачем строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд в задоволенні позовних вимог відмовляє повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 193 ГК, 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог законодавства.

Із пояснень представника позивача, договору № 6/1Д від 20.02.2001 року і накладної № К-0173 від 07.03.2001 року вбачається, що позивач передав відповідачу для подальшої реалізації продукцію на суму 328 грн. 78 коп. У відзиві на позов і поясненнях в суді представник відповідача отримання продукції по цій накладній заперечує взагалі, відповідно, не визнає наявність своїх зобов’язань і заявляє про сплив позовної давності. При порівнянні накладної № К-0173 з накладними № К-0468 і К-0477, зобов’язання по яким визнані сторонами, підпис приймаючого в графі „прийняв” в усіх накладних сумніву в ідентичності не викликає. У відзиві від 23.10.2006 року (а.с. 45) на претензію вих. № 1054 від 12.09.2006 року відповідач свої зобов’язання по накладній № К-0173 визнав. Зазначені обставини в сукупності та з урахуванням історії взаємовідносин сторін дають підставу суду прийти до висновку про наявність заборгованості відповідача по цій накладній і обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Проте, відповідно до ст.ст. 257, 261 ч. 5 абз. 1, 267 ч.ч. 3-5 ЦК України, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають внаслідок спливу позовної давності, обставин, що свідчили б про зміну тривалості, зупинення чи переривання перебігу позовної давності, відповідно до ст.ст. 259 ч. 1, 263, 264 ЦК України, суд у взаємовідносинах сторін не вбачає.

Як зазначено позивачем, за договором № 26/1 від 10.09.2001 року і накладною № К-639 від 23.10.2001 року заборгованість відповідача складає 4026 грн. 68 коп. Відповідач проти боргу заперечує і зазначає, що по накладній № К-639 фактично було отримано продукцію на суму 5819 грн. 77 коп. (а.с. 94-97): не отримувалась доска пола соснова (п. 5 накладної), а панель соснова (п. 6 накладної) була отримана 2-го сорту, а не 1-го, як передбачалось в накладній. Зазначені зміни не відображені в бухгалтерському обліку позивачем і не прийняті до уваги, але це обраховано відповідачем на підставі п. 8.1 договору. Відповідно до п.п. 9.1, 10.1 договору, відповідачу належить 15 % зазначеної суми як винагорода, що складає (5819,77*15 %) 872 грн. 97 коп. Решту заборгованості (5919,77-872,97) 4946 грн. 80 коп. відповідачем відшкодовано позивачу наступним чином: сплачено по платіжних дорученнях № 106 від 07.11.2001 року –2514 грн.; № 109 від 13.11.2001 року –685 грн.; № 124 від 29.12.2001 року –1011 грн. 10 коп.; по накладній № 31 від 29.01.2002 року повернуто продукцію на суму 877 грн. 57 коп.; по квитанції №449 від 14.06.2002 року, у зв’язку з наявністю спору щодо розрахунків, директором відповідача Частухіним до каси позивача сплачено 940 грн. Таким чином, відповідач стверджує, що свої зобов’язання щодо розрахунків з позивачем виконав повністю, навпаки заборгованість позивача перед ним складає 1080 грн. 87 коп.

Дослідження письмових доказів, на які посилаються сторони, свідчить про наступне. В накладній № К-639 містяться виправлення в п.п. 5, 6 і ці виправлення узгоджуються з запереченнями відповідача. Рахунок на оплату вартості продукції, зазначеної в накладній № К-639, позивачем відповідачу не виписувався. В платіжних дорученнях № 106 і № 109, отримання коштів по яким заперечується позивачем, і платіжному дорученні № 124, отримання коштів по якому визнається позивачем, платником (відповідачем) вказано одинакові банківські реквізити платника і одержувача (позивача) за виключенням коду, реквізити одержувача відповідають реквізитам, вказаним в договорі № 26/1 від 10.09.2001 року, якого вони стосуються. Списання зазначених коштів з рахунку платника підтверджується печаткою банка платника.

Відповідно до п. 1 абз. 1 Роз’яснень Вищого Арбітражного суду України від 29.04.1994 року № 02-5/293 (з наступними змінами і доповненнями) „Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань”, моментом виконання грошового зобов’язання є дата списання коштів з рахунку платника.

З урахуванням обставин справи і зазначених роз’яснень вимоги позивача в частині стягнення 2514 грн. суд визнає безпідставними, а заперечення відповідача –обґрунтованими.

Повернення коштів відповідачу у сумі 685 грн., сплачених ним позивачу по платіжному дорученню № 109, підтверджується платіжним дорученням № 193 від 28.12.2001 року, банківською випискою з рахунку відповідача від 28.12.2001 року (а.с. 114), повідомленням банку відповідача від 29.01.2008 року (а.с. 111, 113), визнається відповідачем. Неотримання цих коштів позивачем підтверджується повідомленнями його банка від 28.08.2006 року і від 28.01.2008 року (а.с. 47, 121). Отже, вимоги позивача в цій частині суд визнає обґрунтованими, а заперечення відповідача –безпідставними.

Внесення коштів керівником відповідача в касу позивача в сумі 940 грн. підтверджується квитанцією до приходного касового ордеру № 449 від 14.06.2002 року, зарахування цих коштів підтверджується позивачем, інших зобов’язань, крім вищеописаних договірних, між сторонами і особисто з керівником відповідача (монтажних –як зазначено в квитанції), не існувало, що підтверджують представники сторін. За таких обставин в цій частині позовних вимог суд віддає перевагу запереченням відповідача.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що за договором консигнації на продаж продукції № 26/1 від 10.09.2001 року по накладній № К-639 від 23.10.2001 року позивачем виписано товарів для поставки відповідачу і їх наступної реалізації останнім на загальну суму 9632 грн. 35 коп., відповідачем фактично прийнято товарів на загальну суму 5819 грн. 77 коп. На виконання зобов’язання щодо розрахунку з позивачем за фактично отриманий товар відповідачем сплачено (2514+1011,1+940) 4465 грн. 10 коп., повернено товару на суму 877 грн. 57 коп., а разом –5342 грн. 67 коп. За умовами договору і обставинами справи відповідач має право на винагороду в розмірі 15 % від суми поставки, розмір якої складає 872 грн. 97 коп. Отже, твердження позивача про наявність заборгованості у відповідача в цій частині спору суд визнає безпідставним, тому в задоволенні його вимог в цій частині відмовляє.

З урахуванням викладених обставин справи, відповідно до умов договору та вимог законодавства заперечення проти позову відповідача суд визнає обґрунтованим, а позовні вимоги –безпідставними і в їх задоволенні позивачу відмовляє.

Згідно статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49 ст.ст. 82-84 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відкритого акціонерного товариства „Укртранснафта” в особі госпрозрахункового підрозділу „Кленовий лист” філії „Придніпровські магістральні нафтопроводи” до товариства з обмеженою відповідальністю „Вертекс-С” про стягнення 4355 грн. 46 коп., - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                          В.М. Грачов