ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.08 Справа № 10/401

За позовом: Львівський державний дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання, м. Львів

До відповідача: відкритого акціонерного товариства “Експериментально-конструкторський технологічний інститут захисних покрить”, м. Львів

Третя особа: відкрите акціонерне товариство “Львівобленерго”, м. Львів

Про визнання договору таким, що укладений в редакції, погодженій ЛЕЗТО протоколом розбіжностей.

Суддя О.І.Довга

Секретар М.Король

Представники:

від позивача: Мартин Д.І. (довіреність №77 від 30.12.2007 р.) –представник;

від відповідача: Лозинський І. –представник, Орловський М.В.-представник;

від третьої особи: Денько М.В. (довіреність №112-5208/2 від 25.12.2007 р.) –представник;

від прокуратури: Макогон Ю.І. –прокурор відділу.

Права і обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, сторонам роз’яснено. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

Суть спору: Позов заявлено Львівським державним дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання, м. Львів, до відкритого акціонерного товариства “Експериментально-конструкторський технологічний інститут захисних покрить”, м. Львів, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відкритого акціонерного товариства “Львівобленерго”, м. Львів, про визнання договору про спільне використання технологічних електромереж №8-Е від 30.11.2007 р. (та додатків до нього) між відкритим акціонерним товариством “Експериментально-конструкторський і технологічний інститут захисних покрить” та державним Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання таким, що укладений в редакції, погодженій ДЛДЕЗТО протоколом розбіжностей від 04.12.2007 р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 27.12.2007 р. порушено провадження у справі, вжито заходів до забезпечення позову і призначено справу до розгляду на 24.01.2008 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 24.01.2008 р., 07.02.2008 р., 20.02.2008 р.. В ході розгляду справи у судовий процес вступив прокурор у порядку, встановленому у ст. 29 ГПК України.

В судових засіданнях прокурор та представник позивача позов підтримали з мотивів, зазначених у позовній заяві, заяві про зміну предмету позову. Ствердили, зокрема, що 30.12.2004 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про спільне використання технологічних електромереж основного споживача №1-Е терміном дії до 31.12.2005 р., на підставі якого між позивачем та ВАТ “Львівобленерго” був укладений договір про постачання електричної енергії №64589/04 від 21.11.2005 р.. Зазначеними договорами передбачено для позивача граничну величину споживання електричної потужності 150 кВт. У зв’язку із припиненням строку дії договору від 30.12.2004 р. про спільне використання технологічних електромереж основного споживача №1-Е, відповідач направив позивачу проект нового договору, у якому безпідставно зменшив граничну величину споживання електричної потужності до 55 кВт. У зв’язку із цим позивач направив відповідачу 04.12.2007 р. протокол розбіжностей, однак, відповіді не отримав. Тому, 12.12.2007 р. позивач направив відповідачу свій проект договору про спільне використання технологічних мереж, який відповідач також не підписав. Ствердив про належність позивачу трансформаторного обладнання. З врахуванням заяви про зміну предмету позову просить визнати договір про спільне використання технологічних електромереж №8-Е від 12.12.2007 р. з додатками до нього між відкритим акціонерним товариством “Експериментально-конструкторський і технологічний інститут захисних покрить” та державним Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання в редакції, запропонованій державним Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання відповідно до протоколу розбіжностей від 04.12.2007 р. таким, що укладений.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві, клопотанні. Ствердив, зокрема, що у відповідності до ПКЕЕ, пропозиції споживача щодо необхідного йому обсягу електричної енергії є пріоритетним для оформлення договірних величин, але виключно за умови наявності виробничих можливостей у постачальника електричної енергії. Відповідач, як основний споживач, уклав договір на постачання електричної енергії з ВАТ “Львівобленерго” №64589 від 22.10.2004 р. з дозволеною потужністю 550 кВт, з яких вже на даний час укладені договори із субспоживачами на сумарну приєднану потужність 505 кВт. Тому вимоги позивача щодо потужності 150 кВт призведуть до перевищення договірних величин споживання електричної енергії. Ствердив, що завищений бажаний обсяг потужності позивача викликаний вимогами забезпечити електричною енергією приміщення, які не належать позивачу. Посилається на не звернення позивача до ВАТ “Львівобленерго” у порядку п. 2.3. ПКЕЕ за отриманням технічних умов; не підписання позивачем ні протоколу розбіжностей, ні проекту договору, який він просить визнати укладеним. Просить у позові відмовити.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору надав відзив та пояснив, що у відповідності до п. 5.1. ПКЕЕ постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, який укладається між споживачем та постачальником електричної енергії. У відповідності до п. 1.7. ПКЕЕ, у разі використання технологічних електричних мереж основного споживача субспоживачем, відносини між споживачем та субспоживачем регулюються договором про спільне використання технологічних мереж споживача. До укладення такого договору, укладення договору про постачання позивачу електричної енергії не можливе.

Розглянувши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши представників, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається та сторонами визнається, що постачання електричною енергією приміщень позивача за адресою м. Львів, вул. Зелена, 115б здійснюється через технологічні електричні мережі відповідача. Зазначена обставина, зокрема, підтверджується рішенням господарського суду Львівської області від 14.06-15.06.2005 р. у справі №4/866-21/146 за позовом відкритого акціонерного товариства “ЕКТІавтопром” зокрема до Державного Львівського дослідно-експериментального заводу технологічного обладнання за участю третьої особи –ВАТ “Львівобленерго” про стягнення коштів за використану електричну енергію через технологічні мережі позивача.

Позивач посилається на належність йому, а не відповідачу, трансформаторної підстанції інвентарний номер 620, обґрунтовуючи свої твердження, зокрема, актом від 20.05.1969 р., яким встановлювались границі обслуговування електромереж, актом прийому-передачі основних засобів від 18.01.2001 р., за яким попередній директор Державного Львівського дослідно-експериментального заводу технологічного обладнання передав нині діючому директору цього заводу основні засоби, серед яких під інвентарним номером 620 значиться електромережа, тощо. Однак, належних доказів того, що електромережа включає в себе трансформаторну підстанцію, яка станом на дату розгляду справи судом належить позивачу, суду не надано. Крім того, не зважаючи на стверджувану позивачем належність саме йому трансформаторної підстанції, сам позивач просить суд визнати договір про спільне використання технологічних електромереж №8-Е від 12.12.2007 р. з додатками до нього між відкритим акціонерним товариством “Експериментально-конструкторський і технологічний інститут захисних покрить” та державним Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання в редакції, запропонованій державним Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання відповідно до протоколу розбіжностей від 04.12.2007 р. таким, що укладений. Як вбачається з матеріалів справи, визнання права власності на трансформаторну підстанцію є предметом іншого спору, який розглядається іншим судом. Це не перешкоджає розгляду та вирішення судом цієї справи за позовом тієї ж особи про інший предмет позову, однак, не надає підстав визнавати доведеним факт належності позивачу трансформаторної підстанції в ході розгляду цієї справи.

Договір про постачання електричної енергії №64589 між ВАТ “Львівобленерго” (постачальник електричної енергії) та ВАТ “Експериментально-конструкторський технологічний інститут захисних покрить” (споживач) був укладений 22.10.2004 р.. Додаток №1 до вказаного договору передбачає дозволену до використання потужність 550 кВт. Доказів припинення цього договору суду не надано. Твердження позивача про укладення відповідачем із ВАТ “Львівобленерго” договору про постачання електричної енергії внаслідок подання неправдивих відомостей, не заслуговує на увагу як таке, що не доведено у встановленому порядку належними доказами. Сторони цього договору не заперечують правомірності його укладення та обов’язковості для сторін його умов.

30.12.2004 р. між ВАТ “ЕКТІавтопром” (основний споживач) та державним Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання (субспоживач) був укладений договір №1-Е про спільне використання технологічних електромереж основного споживача, згідно із п. 1.1. якого основний споживач зобов’язався забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених субспоживачу до використання, а субспоживач –своєчасно сплачувати за використання електричної мережі, отримані послуги, у т.ч. за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії. У відповідності до п. 1.2. договору, основний споживач забезпечує передачу електричної енергії після укладення цього договору та договору про постачання електричної енергії, який укладається між субспоживачем та постачальником електричної енергії. Згідно із п. 10.4. договору, він укладений на термін до вирішення арбітражним судом спірних майнових питань по приміщенням, але не довше, ніж до 31.12.2005 р..

Пунктом 2.1. вказаного договору основний споживач зобов’язався забезпечувати технічну можливість для передачі субспоживачу електричної енергії в межах 150 кВт потужністю на ІІІ клас напруги. Додатками №№ 4, 5 до вказаного договору затверджено перелік об’єктів та точок обліку субспоживача по вул. Зеленій, 115б у м. Львові, а саме мех. дільниця (20 кВт), дільниця сріблення (25 кВт), дільниця прокату (20 кВт), термічка (7 кВт), гуртожиток (10 кВт), гараж (1 кВт), виробничий корпус, щитова РУ№2 (45 кВт), демонтаж (22 кВт), усього –150 кВт.

Після укладення вказаного договору, 21.11.2005 р. між ВАТ “Львівобленерго” (постачальник електричної енергії) та державним Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання (споживач) був укладений договір №64589/04 про постачання електричної енергії, згідно із п. 1 якого постачальник електричної енергії зобов’язався постачати електричну енергію споживачу, а споживач зобов’язався оплачувати її вартість та здійснювати інші платежі згідно із умовами договору. У відповідності до п. 9.4. вказаного договору, він набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2005 р., а у відповідності до п. 9.7., термін дії договору визначається терміном дії договору про спільне використання технологічних електромереж основного споживача. У відповідності до додатку №1 до вказаного договору –Обсяги споживання електричної енергії, граничні величини споживання електричної потужності встановлюються для споживачів по об’єктах з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним обсягом фактичного споживання електричної енергії 50 тис. кВт і більше, та доводяться щомісячно письмовим повідомленням, яке є невід’ємною частиною договору. Проте, як вбачається зі змісту вказаного положення, воно носить загальний характер та не адресується саме до позивача. Належних доказів отримання зазначеного письмового повідомлення із зазначенням граничних величин споживання електричної потужності як для споживача по об’єктах з приєднаною потужністю 150 кВт суду не надано. У той же час, в матеріалах справи міститься інший за змістом додаток №1 до договору №64589/04, у розділі 1 якого вказана дозволена до використання потужність 150 кВт. Пояснень щодо такої розбіжності суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що дія договорів припинилась, належних доказів зворотнього суду не надано. ВАТ “Львівобленерго” листом №30/2907 від 13.12.2007 р. повідомило, що у відповідності до п. 1.8. Правил користування електричною енергією договір постачання між постачальником електричної енергії та субспоживачем пролонговується на новий термін лише у разі пролонгування або укладення нового договору про спільне використання технологічних електричних мереж між субспоживачем та основним споживачем.

У відповідності до п. 5.4. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996 р., для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання або договору про спільне використання технологічних електричних мереж споживача заявник має надати відповідній організації визначений перелік документів, у тому числі, зокрема копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення) та/або земельну ділянку споживача (п. 9).

З матеріалів справи випливає, що позивач надав відповідачу документи, що підтверджують право повного господарського відання на адміністративний корпус (літ. А-2), визначений в додатку № 4 до договору № 1-Е як гуртожиток, та виробничий цех (літ. М-1), що підтверджується свідоцтвом про право власності на виробничий цех (літ. М-1) від 09.11.2004 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.11.2004 р.; свідоцтвом про право власності на адміністративний корпус (літ. А-2) від 09.11.2004 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.11.2004 р.. Доказів належності позивачу інших об’єктів нерухомого майна за адресою м. Львів, вул. Зелена, 115б, зокрема з переліку, вміщеного у додатках №4, 5 договору №1-Е про спільне використання технологічних електромереж основного споживача, суду не надано.

Матеріали справи свідчать, що право власності на інші об’єкти нерухомого майна перейшло до інших осіб, що підтверджується, зокрема, постановою господарського суду Львівської області від 17.07.2006 р. у справі №1/438-26/130; рішенням господарського суду Львівської області від 10.10.2007 р. у справі №1/574-21/135; постановою Львівського апеляційного суду від 11.12.2007 р. у цій же справі. З витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно випливає, що Свіргуновій О.М. належать частини лабораторного корпусу Б-4; Дерінгу С.М. належать частина нежитлових приміщень адміністративного будинку літ. А-6; Дерінг В.В. належать частини нежитлових приміщень адмінбудинку літ. А-6.

З матеріалів справи також випливає, що з врахуванням максимально дозволеної йому потужності –550 кВт відповідач уклав договори про спільне використання технологічних електромереж основного споживача з власниками (користувачами) інших об’єктів нерухомого майна, які зазначались у додатках №№ 4, 5 до договору №1-Е, що підтверджується, зокрема, договором №2-Е від 15.03.2005 р. з ПВП “Ладекс” (потужність 90 кВт), договором №5-Е від 07.03.2007 р. з ФОП Дерінг В.В. (потужність 200 кВт); договором №6-Е від 07.03.2007 р. з Дерінгом С.М. (потужність140 кВт);договором №7-Е від 07.03.2007 р. з Свіргуновою О.М. (потужність 75 кВт), усього на сумарну потужність 505кВт.

Таким чином, запропонована позивачем величина потужності перевищуватиме договірну величину потужності, відведену відповідачу постачальником електричної енергії. Належних доказів наявності передбачених законодавством підстав для встановлення максимальної величини потужності на рівні 150 кВт позивач суду не надав, а посилання на раніше встановлену максимальну потужність не може прийматись до уваги в силу зміни обставин, зокрема, щодо належності позивачеві об’єктів нерухомого майна, на які раніше поставлялась електроенергія на підставі договору №1-Е про спільне використання технологічних мереж.

У відповідності до п. 5.1. ПКЕЕ, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Згідно із п. 1.7. ПКЕЕ, у разі використання технологічних електричних мереж основного споживача субспоживачем відносини між споживачем та субспоживачем, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж споживача, що укладається між ними на основі типового договору. Основний споживач не має права відмовити електропередавальній організації, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, субспоживачам або постачальникам електричної енергії але за умови дотримання ними вимог цих Правил в укладенні (переукладенні) договорів про спільне використання технологічних електричних мереж споживача або про технічне забезпечення електропостачання споживача.

У відповідності до п. п. 5.17., 5.18. ПКЕЕ, договір про спільне використання технологічних електричних мереж споживача (основного споживача) має містити такі умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду домовленостей: найменування сторін; місце і дату укладення договору; обсяг передачі електричної енергії та договірної граничної величини електричної потужності; режими постачання; гарантований рівень надійності електропостачання (за категорією надійності електропостачання); величини дозволеної та приєднаної потужності електроустановок субспоживача; порядок обліку перетікання реактивної енергії, порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії (за необхідності); порядок обліку споживання електричної енергії та вимірювання величини потужності, споживання та генерування реактивної електроенергії, контролю показників якості електричної енергії (у тому числі у випадку пошкодження або тимчасової відсутності відповідних розрахункових засобів обліку); порядок надання даних щодо використаної субспоживачем електричної енергії; умови дії договору у разі відсутності у споживача договору про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії та/або у разі відключення споживача за борги чи з інших причин; строк дії договору; умови та порядок розірвання договору; місцезнаходження, банківські реквізити сторін. Договір про спільне використання технологічних електричних мереж споживача додатково містить порядок розрахунків за використання технологічних електричних мереж основного споживача. Невід'ємними частинами договору про спільне використання технологічних електричних мереж є: акт про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін; відомості про засоби комерційного обліку активної та реактивної електричної енергії; схема електропостачання, зазначення точок приєднання і ліній, що живлять струмоприймачі субспоживача; акт екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача (за необхідності згідно з вимогами нормативно-правових актів); порядок розрахунку втрат електричної енергії в мережі споживача (субспоживача).

З матеріалів справи не вбачається доказів ухилення відповідача від укладення договору про спільне використання технологічних електромереж. Зокрема, листом №517/171 від 30.11.2007 р. відповідач скерував позивачу два примірники проекту договору №8-Е від 30.11.2007 р. із додатками, які, на відміну від проекту договору, були підписані відповідачем. Проте, посилання на відсутність підписів на надісланих проектах не заслуговує на увагу, враховуючи відсутність заперечень щодо їх походження, оскільки ст. 181 ГК України не встановлює правових наслідків у випадку не підписання проекту будь-якою стороною.

Позивач із листом №219 від 04.12.2007 р. направив відповідачу протокол розбіжностей до вказаного договору, який також не містив його підпису, які запропонований відповідачем проект. Позивач посилається на необхідність дотримання потужності електроустановок, визначеної в договорах на постачання електричної енергії, тобто, 150 кВт, однак, доказів укладення такого договору на відповідну дату суду не надано. Крім того, як вбачається з протоколу розбіжностей, заперечення позивача стосувались також розміру відповідальності (який чітко не передбачений типовим договором –додатком до ПКЕЕ та може бути визначений на розсуд сторін), тощо.

Листом №223 від 12.12.2007 р. позивач направив відповідачу примірники свого проекту договору про спільне використання технологічних електромереж №8-Е від 12.12.2007 р., підписані позивачем, які містять положення, зазначені позивачем у протоколі розбіжностей. В судових засіданнях відповідач заперечував щодо обсягів встановленої позивачем у проекті потужності; щодо інших розбіжностей заперечень не надавав.

Згідно із ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним лише тоді, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У відповідності до ч. 7 ст. 181 ГК України, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. Однак, спір на розгляд суду був переданий до спливу вказаного строку, що підтверджується відміткою про прийняття на позовній заяві з врахуванням того, що лист із протоколом розбіжностей був датований позивачем 04.12.2007 р..

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач не просить врегулювати розбіжності, що виникли під час укладення договору, заявивши позовну вимогу про визнання договору про спільне використання технологічних електромереж №8-Е від 12.12.2007 р. з додатками до нього між відкритим акціонерним товариством “Експериментально-конструкторський і технологічний інститут захисних покрить” та державним Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання в редакції, запропонованій державним Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання відповідно до протоколу розбіжностей від 04.12.2007 р. таким, що укладений. Однак, передбачені законом підстави для задоволення таких позовних вимог не доведені суду у встановленому порядку належними доказами. Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Крім того, у відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, однак лише у разі його невизнання, оспорювання або порушення. Водночас, ст. 16 ЦК України передбачає перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначаючи, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, крім перелічених, але лише якщо такий інший спосіб встановлений законом або договором. Сформульована позивачем позовна вимога є не способом захисту порушеного права, а фактичною обставиною, яка може встановлюватись судом за наявності відповідних підстав в ході розгляду справи.

Суд наголошує на вимогах ст. 13 ЦК України, згідно із якою цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. У відповідності до п. 1.7. ПКЕЕ, укладення договору про спільне використання технологічних мереж основного споживача із субспоживачем є обов’язком основного споживача виключно за умови дотримання встановлених правил.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши докази в їх сукупності, керуючись ст. 43 ГПК України суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити. Судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В :

1.          У позові відмовити повністю.

2.          Заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Львівської області від 27.12.2007 р. –скасувати.

Суддя                                                                                           Довга О.І.