Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2008 року справа №17/506-07

Колегія суддів у складі: головуючого суддіВ.В.Афанасьєва,

судді А.І.Бухана,

судді О.В.Шевель

при секретарі Парасочці Н.В.,

за участю представників:

позивача           -          Олехнович О.С.

відповідача           -          не явився

третьої особи          -          не явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання № 5 Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 3884С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 19 листопада 2007 року у справі № 17/506-07

за позовом Національний банк України в особі Управління Національного банку Україні в Сумській області, м. Суми

до Виконавчий комітет Сумської міської Ради, м. Суми

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунального підприємства "Сумське міське бюро технічної інвентаризації", м. Суми

про визнання права власності

встановила:

Рішенням господарського суду Сумської області від 19 листопада 2007 року у справі №17/506-07 (суддя Коваленко О.В.) позов задоволено. Визнано за державою в особі Національного банку України право державної власності на будівлю гаражів, яка відповідно до технічного паспорту розташована в м. Суми по вул. Кірова, 21, балансовою вартістю 66338,92 грн. загальною площею 422,7 кв.м.

Відповідач з рішенням господарського суду Сумської області не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 19 листопада 2007 року. Відшкодувати кошти, витрачені на сплату державного мита при подачі апеляційної скарги на позивача по справі. Представник відповідача двічі у судове засідання не з’явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча відповідно до встановленого законодавством порядку він належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Позивач у своєму відзиві проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає рішення місцевого господарського суду таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Разом з тим його уповноважений представник у судовому засіданні повідомив про те, що яких-небудь інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги у нього немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу не надала, її уповноважений представник двічі у судове засідання не з’явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча відповідно до встановленого законодавством порядку він належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив, що Відповідно до акту державного прийому будівлі (споруди) №897 від 31.12.1976 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів трудящих №897 від 31.12.1976 р., для Сумської обласної контори Держбанку СРСР, яка була перетворена у відповідне Управління Держбанку СРСР, пізніше –у Сумське обласне управління Національного банку України (на підставі наказу НБУ №7 від 24.09.1991 р.), і, в свою чергу у 2001 р. перейменована в Управління Національного банку України в Сумській області, в якості будівлі допоміжного господарського призначення збудована та прийнята в експлуатацію будівля гаражів. З матеріалів справи вбачається, що позивач, як правонаступник Держбанку СРСР, здійснює утримання вказаної будівлі гаражу шляхом здійснення капіталовкладень на ремонт та оновлення, про що свідчать записи у інвентаризаційній картці та відповідні документи, що підтверджується оплату і вартість зазначених капіталовкладень. Так, у 1997 р. було здійснено реконструкцію приміщення під установку безперервного живлення загальною вартістю 11970 грн. , що підтверджується звітом про виконання робіт по капітальному ремонту, що виконувались в 1997 р. по Сумському облуправлінню НБУ, який міститься в матеріалах справи. У 1998 р. позивачем були виконані роботи з капітального ремонту асфальтового покриття двору Управління НБУ в Сумській області (далі за текстом –«Управління»), що призвело до дорожчання вартості гаражу на 19807 грн., про що свідчить акт введення в експлуатацію основних засобів від 15.07.1998 р. Крім того, відповідно до проектно-кошторисної документації, розробленої Сумським ЦНДП Промбудов згідно акту здавання-приймання науково-технічної продукції від 21.04.2000 р. за договором №5.00 від 03.04.2000 р. та додатковою угодою до нього на суму 4005 грн. 94 коп., у липні 2000 р. , згідно акту виконаних робіт від 08.08.2000 р. із зазначенням гаражу як об‘єкту робіт, були проведені роботи по підсиленню основи під фундаментом будівлі гаражу, вартість яких разом із матеріалами становить 21 313 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №128 від 05.07.2000 р.; №204 від 15.08.2000 р.; рахунком-фактурою №4 від 05.07.2000 р.; рахунком-фактурою №7 від 14.08.2000 р.),що зумовило подорожчання гаражу на загальну суму 25 318 грн. 94 коп. Також про подорожчання вартості гаражу свідчать розпорядження про перерахування коштів за виконані роботи по підсиленню гаража №157 від 27.09.2000 р. та меморіальний ордер №311 від 28.09.2000 р. на суму 14 681 грн. 00 коп. Довідкою про балансову (залишкову) вартість будівель від 18.09.2007 р. підтверджується факт того, що джерелом фінансування утримання будівлі гаражів до теперішнього часу є кошти Національного банку України, що є підставою для відображення його на балансі Управління. 01.09.1999 р. Сумська міська рада народних депутатів видала позивачу державний акт на право постійного користування землею площею 0,491 га для розміщення адміністративно-побутових приміщень, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №206.

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років. Набуває право власності на це майно (набувальна давність). На замовлення позивача КП «Сумське МБТІ»18.05.2007 р. було проведено технічне обстеження, зокрема, будівлі гаражів по вул. Кірова, 21, загальною площею забудови 422,7 кв.м., та видано відповідний технічний паспорт на об‘єкт нерухомості. У зв‘язку з необхідністю проведення переоцінки будівель і споруд позивач звернувся в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації»для видачі свідоцтва на право власності на будівлю гаражів, але листом №542 від 23.08.2007 р. йому було відмовлено у зв‘язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на вказані будівлі.

Статтею 4 Закону України «Про Національний банк України»встановлено, що Національний банк є юридичною особою, має відокремлене майно, що є об‘єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Проте, в даний час позивач не має змоги повести державну реєстрацію на належне йому майно та реалізувати свої повноваження як власника. Зміст права власності визначений в ч. 1 ст. 317 ЦК України, якою передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Здійснення права власності регламентується приписами ст. 319 ЦК України, якою, в тому числі, передбачено наступне:

- власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд;

- власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону;

- при здійсненні своїх прав та виконанні обов’язків власник зобов’язаний додержуватися моральних засад суспільства;

- усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до частини 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Під час розгляду справи не встановлено, та відповідачем не надано доказів, які свідчать про неправомірність набуття позивачем права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Суми по вул. Кірова, 21, балансовою вартістю 66 338 грн. 92 коп. загальною площею 422,7 кв.м. Висновком №5 спеціаліста-будівельника від 15.11.2007 р. встановлено, що споруди гаражів, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Кірова, 21, відповідають вимогам державних будівельних норм; висновком ГУ МНС України в Сумській області встановлено, що в будівлі гаражів позивача порушень вимог нормативних актів з питань пожежної безпеки не виявлено і вона відповідає діючим будівельним нормам; висновком Сумської міської санітарно-епідеміологічної станції встановлена відповідність будівлі санітарним нормам та правилам. Згідно частини 2 статті 48 Закону України «Про власність»власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу, при цьому способом захисту цивільних прав та інтересів може бути (серед інших) визнання права. Згідно частини 1 статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції визнав вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Викладені вище висновки господарського суду на думку колегії суддів повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, через що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать матеріали справи, господарський суд Сумської області забезпечив додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України, всебічно, повно та об’єктивно дослідив фактичні обставини справи та оцінив наявні у ній докази в їх сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

Наведені відповідачем у обґрунтування своєї апеляційної скарги доводи не підтверджені матеріалами справи та не відповідають нормам чинного законодавства України. Відповідачем як в суді першої, так і апеляційної інстанції не надано жодних доказів, які б підтверджували його право власності на вищевказану нерухомість або спростовували право власності позивача на цю нерухомість. Так само він не пояснив причин або обставин, які б були законними підставами для відмови позивачу у видачі свідоцтва про право власності позивача на вказані вище приміщення. Саме одержання позивачем такого свідоцтва, оформленого відповідачем у встановленому законодавством порядку, надало б можливість позивачу оформити відповідні документи у третьої особи. Проте відповідач в супереч делегованих йому державою повноважень ( стаття 30 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» по обліку та реєстрації відповідно до закону об’єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, не забезпечив належний розгляд питання про визнання за державою в особі Національного банку України та його управління в Сумській області права власності на будівлі гаражів та видачу відповідного свідоцтва

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 19 листопада 2007 року по справі № 17/506-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя

В.В.Афанасьєв

суддя

А.І.Бухан

суддя

О.В.Шевель