ПОСТАНОВА

"20" лютого 2008 р.

Справа № 7а/228-4943

17 год. 20 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Лисому Я. І.

Розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства «Продторг –Тернопіль», вул. Поліська, 14, м. Тернопіль, 46000

до відповідача: Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003

За участю представників сторін:

Позивача: Степанюк Олександр Іванович, довіреність від 20.11.2007р.;

Відповідача: Польовий Сергій Вікторович, довіреність №8245/7/10-015 від 06.02.2008р.;

Рацин Роман Романович, довіреність №37/7/10-015 від 08.01.2008р..

Суть справи:

Приватне підприємство «Продторг-Тернопіль»звернулося з позовом про визнання нечинною другої податкової вимоги Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції №2/98249984 від 19.07.2007р. сформованої на 79502,16 грн. суми податкового боргу по узгоджених зобов'язаннях по податку на прибуток, податку на додану вартість, збору на розвиток виноградарства та штрафні санкції за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій.

В попередньому засіданні 25.12.2007р. справу призначено до судового розгляду.

Представникам сторін роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Позивач в процесі судового розгляду подав заяви від 06.02.2008р. та 13.02.2008р. про зміну предмету спору, а саме просить визнати нечинною другу податкову вимогу в частині включення до податкового боргу за узгодженими податковими зобовязаннями 15759.80 грн. - податку на додану вартість, 31683.35 грн. - штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також розповсюдження права податкової застави на активи ПП „Продторг - Тернопіль” з 05.01.2007р.

На підставі ст.150 КАС України, в судовому засіданні з 06.02.2008р. до 20.02.2008р. оголошувалися перерви, для надання можливості сторонам подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Податкова інспекція, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що оспорювана позивачем податкова вимога №2/98249984 від 19.07.2007р. винесена у відповідності до вимог чинного законодавства. Просить в позові відмовити.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив:

- Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцію в порядку, передбаченому ст. 6 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 20.12.2000р. № 2181-III (далі Закон 2181-III) та „Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків”, затвердженим наказом ДПА України № 266 від 03.07.2001р. (далі Порядок), сформовано та надіслано на адресу позивача другу податкову вимогу №2/98249984 від 19.07.2007р. на суму 79502.16 грн. податкового боргу за узгодженими податковими зобов’язаннями, у тому числі за платежами: податок на прибуток приватних підприємств в сумі 25289.71 грн. ( 20860,31 - сума податку та 4429,40 грн. штрафні санкції); 15759.80 грн .- податок на додану вартість ( 11257 грн. податок та 4502,80 грн. санкції) ; 6769.30 грн . - збір на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства (5554,85 грн. сума збору та 1178,15 грн. штраф) ; 31683.35 грн. - штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, та попереджено платника про розповсюдження права податкової застави на активи підприємства з 05.01.2007р. На підтвердження правомірності включення спірних сум до податкового боргу, відповідач послався на його автоматичне формування на відповідну дату на підставі облікових даних з карток особових рахунків позивача , щодо дати виникнення права податкової застави обґрунтувань не навів.

Підприємство не погоджується з доводами відповідача і, просить суд врахувати наступне:

1) податковою інспекцією неправомірно застосовано до стягнення 31683.35 грн. санкцій за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій порядок передбачений Законом 2181, оскільки даний Закон регулює порядок стягнення з платників податків та обов'язкових платежів несплачених в установлений строк податкових зобов’язань до яких зазначені санкції не відносяться;

2) неправомірно включено, як узгоджене податкове зобов'язання , 25289.71 грн. суму податку на прибуток та 15759.80 грн. - податку на додану вартість, донарахованих податковою інспекцією податковими повідомленнями-рішеннями № /0/33696 та № /0 /33695 від 21.05.2007р. прийнятих на підставі актів перевірок №3549/23-222/34473634 від 17.04.2007р. та №4211/23-222/34473634 від 07.05.2007р., які на момент формування спірної вимоги знаходилися в процесі апеляційного оскарження , а отже не були узгоджені;

3) не доведено документально правомірність дати з якої розповсюджується право податкової застави на активи позивача.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам, наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

При цьому суд виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до п. 11 ст. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені та штрафних санкцій у порядку та розмірах, встановлених законами України, а саме :

1/ до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, що регулюють порядок проведення розрахунків в готівковій або безготівковій формі при продажу товарів (надані послуг), органи державної податкової служби застосовують фінансові санкції передбачені Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (далі Закон про РРО) в порядку встановленому „Інструкцією про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби” затвердженої наказом ДПА України № 110 від 17.03.2001р., шляхом прийняття рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій прийнятих на підставі матеріалів планової або позапланової перевірки (15, 16, 17 Закону про РРО) за формою та згідно з вимогами установленими "Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових ) санкцій" затвердженого наказом ДПА України від 21.06.2001р. №253.

У питаннях застосування реєстраторів розрахункових операцій Закон про РРО є спеціальним, а тому інші акти законодавства застосовуються тільки в частині , не врегульованій даним Законом. Стягнення сум штрафів за порушення норм Закону про РРО та оскарження рішень про їх застосування проводиться в судовому порядку.

2/ до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, що регулюють сплату податків та обов'язкових платежів, органи державної податкової служби застосовують заходи передбачені Законом 2181, на підставі матеріалів документальної перевірки результати яких оформляються актом перевірки відповідно до „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р. розробленого відповідно до Закону „Про державну податкову службу в Україні”, шляхом приймання податкових повідомлень –рішень.

Законом 2181, який є спеціальним законом є питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов’язання юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами, встановлені випадки визначення податкового зобов’язання контролюючим органом, а саме згідно п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях.

Згідно п.п. 5.2. ст. 5 Закону 2181 податкове зобов’язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту, яким встановлені строки для оскарження рішень контролюючих органів платниками податків у разі їх не згоди.

Заява, подана із дотриманням строків, визначених підпунктом п.5.2. ст.5 Закону 2181 та в порядку передбаченому „Положенням про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби”, затвердженим наказом ДПА України від 11.12.1996 р. № 29, зупиняє виконання платником податків податкових зобов’язань, визначених у податковому повідомленні на строк від дня подання такої заяви до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума податкового зобов’язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Податкове зобов'язання самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, являється податковим боргом і стягується в порядку передбаченому нормами Закону 2181.

Відповідно до ч. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

Як випливає із матеріалів справи, податковою інспекцією, на підставі акту № 011059/23-03/1918/34473634 від 14.12.2006р., оформленого за результатами перевірки ПП „Продторг –Тернопіль” на предмет дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків за товари у встановленому законом порядку, наявністю свідоцтв про державну реєстрацію, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, яким встановлено порушення п.п.1,2,13 Закону про РРО, 22.12.2006р. прийнято рішення №/0/353 про застосування до підприємства штрафних санкцій в сумі 30106.20 грн., які, як зазначено в рішенні, останній мав сплатити в 10- денний термін з дня його отримання або оскаржити, у разі незгоди з сумою санкцій, у встановленому законодавством порядку. Зазначене рішення підприємством одержано 11.01.2007р., про що свідчить поштове повідомлення про вручення заказної кореспонденції, яке в подальшому оскаржено в судовому порядку, що підтверджується постановою господарського суду Тернопільської області від 13.09.2007р. у справі №13/159-2564, якою спірне рішення скасовано.

На підставі актів перевірок №3549/23-222/34473634 від 17.04.2007р. та №4211/23-222/34473634 від 07.05.2007р., проведених на предмет дотримання підприємством вимог податкового законодавства, податковою інспекцією податковим повідомленням-рішенням №/0/33696 від 21.05.2007р. визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток в сумі 25757,4 грн. ( не оскаржувалося) та №/0 /33695 від 21.05.2007р. визначено податкове зобов'язання на суму 15759,80 грн. ПДВ, яке платником оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання 02.06.2007р. первинної скарги, за результатами розгляду якої Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією 22.06.2007р. прийнято рішення, яким скаргу залишено без задоволення, а рішення без змін. Дане рішення підприємством в межах встановленого строку (30.06.2007р.) оскаржено до ДПА в Тернопільській області, яка, рішенням від 23.08.2007р. скаргу залишила без задоволення.

Станом на 19 липня 2007 року податковою інспекцією сформовано другу податкову вимогу №2/98249984, якою повідомлено позивача, що сума його податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями на дану дату становить: по податку на прибуток 25289,71 грн.; по податку на додану вартість 15759,80 грн.; по збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства 6769,30 грн., по штрафних санкціях за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій 31683,35 грн. ( згідно рішення 30106.20 грн.) і, що на активи підприємства з 05.01.2007р. розповсюджується право податкової застави і в разі несплати на протязі 30-денного терміну суми податкового боргу будуть застосовані заходи із забезпечення сплати суми податкового боргу передбачені Законом 2181, а саме стягнення коштів з банківських рахунків та вилучення готівки з каси та інших місць зберігання, вилучення та реалізація рухомого та нерухомого майна та цінних паперів та зазначено орієнтовну дату проведення опису активів 20.08.2007р.

Дії податкової інспекції щодо включення до податкової вимоги суми штрафних санкцій за порушення Закону про РРО, суми ПДВ та розповсюдження права податкової застави з 05.01.2007р. є неправомірними , оскільки:

1. щодо штрафних санкцій, то податкова інспекція розпочала процедуру їх стягнення в порядку встановлену Законом 2181 та Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків, що не відповідає нормам чинного законодавства, а саме :

- відповідно до п. 1.10 ст. 1 Закону 2181 податкова вимога - це письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу, яким являється податкове зобов'язання ( податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки визначені Законом 2181 та іншими законами України, з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк;

- визначення терміну штрафна санкція в Законі 2181 вживається у такому значенні , як плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов’язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами (п.1.5 ст.5 Закону);

- у разі несплати платником податків узгодженої суми податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такій особі податкові вимоги в порядку передбаченому пп. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону 2181;

- штрафні санкції, нараховані податковим органом за порушення вимог Закону про РРО не є податковим зобов’язанням у визначенні Закону 2181, а тому норми цього Закону не поширюються на порядок їх нарахування та стягнення.

2. щодо ПДВ, то дана сума включена у другу податкову вимогу в порушення п. 6.2 ст.6 Закону 2181 та п.3.1 Порядку, відповідно до яких , вимоги формуються виключно за узгодженими сумами податкових зобов'язань, а станом на момент формування вимоги, визначене податковою інспекцією податкове зобов'язання не було узгоджене в установленому порядку, що підтверджується рішеннями податкового органу прийнятими в процесі апеляційного оскарження даного зобов'язання .

3. не доведено податковою інспекцією належними доказами підставність розповсюдження права податкової застави на активи платника з 05.01.2007р. враховуючи , що згідно пп.8.2.1 п.8.2. ст.8 Закону 2181 право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового зобов'язання: самостійно визначеного платником у декларації - з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку; визначеного контролюючим органом - з дня, наступного за останнім днем граничного строку такого погашення, визначеного у податковому повідомлені.

За даними облікової картки платника, станом на 04.01.2007р. та на 30.01.2007р. значиться переплата по збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства в сумі 7,21 грн., а податкові повідомлення-рішення №/033695 та №/0/33696 від 21.05.2007р. від 21.05.2007р., отримані представником позивача 24.05.2007р., повинні були бути оплачені протягом десяти календарних днів від дня їх отримання, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Доводи відповідача щодо того, що податкова вимога відповідно до п. 4.1, ст. 4 Порядку формується в автоматичному режимі на підставі облікових даних з карток особових рахунків платника в яких значаться і суми штрафних санкцій застосованих рішеннями податкової інспекції за порушення норм Закону про РРО, судом відхиляються, так як:

- відповідно до п.11.3 Розділу 11 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затверджена наказом ДПА України від 18.07.2005р. №276, підрозділом забезпечення податкових зобов'язань органами податкової служби податкові вимоги формуються виключно на суму податкового боргу, а тому відсутня будь-яка правова підстава включати у податкову вимогу суму штрафних санкцій передбачених Законом про РРО, яка не є податковим боргом у розумінні Закону 2181;

- відповідно до пп.4.2.2, п.4.2 Розділу 4 вищезазначеної Інструкції, податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, розраховані органом державної податкової служби, обліковуються у картках особових розрахунків у частині узгоджених сум згідно з Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, тоді як сума ПДВ не була узгоджена, а отже облікована неправомірно.

При таких обставинах, відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність включення до другої податкової вимоги 31683,35 грн. - суми штрафу за порушення норм Закону про РРО, 15759,80 грн. - суми ПДВ та розповсюдження права податкової застави з 05.01.2007р., у зв’язку з чим позовні вимоги задовольняються як обґрунтовано заявлені.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 6 ,7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинною другу податкову вимогу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 19 липня 2007 року № 2/98249984 в частині: включення до податкового боргу за узгодженими податковими зобовязаннями податку на додану вартість в сумі 15759.80 грн.; штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 31683.35 грн.; розповсюдження Тернопільською обєднаною державною податковою інспекцією права податкової застави на активи Приватного підприємства „Продторг - Тернопіль” з 05.01.2007р.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Продторг-Тернопіль" (вул. Поліська,14, м. Тернопіль, , р/р 260048460 в ТОД ВАТ "Райффайзен банк Аваль" МФО 338501) - 85 (вісімдесят п'ять) грн. сплаченого державного мита та 118 грн. інформаційних витрат.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі (17 березня 2008р.) до Львівського апеляційного адміністративного суду, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя