ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№ 15/483-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Комунального підприємства "Фонд комунального майна"

та касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства "Перспектива"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від

11.06.2008р.

у справі

№15/483-07

Господарського суду

Київської області

за позовом

Комунального підприємства "Фонд комунального майна"

до

Закритого акціонерного товариства "Перспектива"

про

стягнення 19 533, 45 грн.

за участю представників

- позивача:

Миргородової Т.В. (доручення від 21.10.2008р.)

- відповідача:

1). Ходько Т.В. (довіреність №413 від 21.10.2008р.)

2). Чеснокова С.М. (директор, паспорт СК 312605, виданий

Славутицьким МВ ГУМВС України в Київській обл. 28.01.97р.), -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2008р. (суддя Рябцева О.О.) вказаний позов задоволено, постановлено стягнути з Закритого акціонерного товариства "Перспектива" на користь Комунального підприємства "Фонд комунального майна" 7 293, 17 грн. орендної плати, 12 155, 28 грн. неустойки, 85 грн. штрафу, 195, 33 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2008р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Мельника С.М., суддів Федорчука Р.В., Гаврилюка О.М.) зазначене рішення суду скасовано частково, прийнято нове рішення, яким постановлено стягнути з Закритого акціонерного товариства "Перспектива" на користь Комунального підприємства "Фонд комунального майна" 6 000 грн. неустойки. В іншій частині рішення постановлено залишити без змін.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2008р. в частині стягнення на користь Комунального підприємства "Фонд комунального майна" 6 000 грн. та залишити в силі рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2008р., посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.225, 233 Господарського кодексу України, ст.ст.549, 785 Цивільного кодексу України, п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29.12.1976р. "Про судове рішення".

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2008р. та прийняти нове рішення, яким відмовити Комунальному підприємству "Фонд комунального майна" у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: ч.6 ст.283 Господарського кодексу України, ч.1 ст.547, ст.549, ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29.12.1976р. "Про судове рішення".

Відзивів на касаційні скарги не надійшло.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга позивача підлягає задоволенню, а касаційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Із встановлених обставин справи вбачається, що спір в даній справі виник у зв’язку із не проведенням розрахунку за наслідками несвоєчасного повернення відповідачем об’єкту оренди, переданого за договором №84 оренди нерухомого майна від 11.01.2006р., з врахуванням додаткової угоди №3 до договору оренди від 16.11.2006 року. Як встановлено судами відповідач мав повернути об’єкт оренди позивачу 01.03.2007р., а фактично повернув 22.03.2007р.

Судові рішення, прийняті в справі, мотивовані тим, що у зв’язку з несвоєчасним поверненням приміщень з відповідача на користь позивача має бути стягнуто орендну плату, неустойку, та штраф.

Крім того, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний господарський суд мотивував свою постанову тим, що розмір пені, стягнутий судом, підлягає зменшенню відповідно до приписів ст.83 п.3 ГПК України. Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення розміру неустойки із 12155, 287 грн. до 6000 грн.

Однак доводи суду апеляційної інстанції не спростовують доводів та висновків суду першої інстанції, постанова суду апеляційної інстанції є незаконною та підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Так, відповідно до приписів ст.103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги (подання) має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення, або скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково.

Із вказаної норми вбачається, що суд апеляційної інстанції у разі скасування рішення місцевого господарського суду має прийняти рішення зі всіх позовних вимог.

Між тим, зменшивши розмір неустойки до 6000 грн. суд апеляційної інстанції не прийняв рішення стосовно вирішення спору в частині стягнення іншої частини неустойки.

Крім того, мотивуючи рішення в частині зменшення розміру стягнення неустойки суд апеляційної інстанції мотивував свою постанову щодо стягнення пені, але за результатами дійшов висновку про зменшення неустойки.

Відповідно до приписів ст.83 ч.1 п.3 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З огляду на приписи ст.ст.4-7, 34 ГПК України господарський суд повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду. Відповідно до вимог ст.105 ч.2 п.7 цього кодексу обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції, вказуються в мотивувальній частині постанови.

Таким чином, з урахуванням також тієї обставини, що суд апеляційної інстанції не навів в оскарженій постанові доводів та мотивів, за якими він вважав що цей випадок зменшення розміру стягнення підпадає під визначення виняткового випадку, постанова цього суду, як така що не відповідає вказаним вимогам норм права, підлягає скасуванню.

Крім того, вирішуючи спір суди дійшли висновку що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача орендна плата, неустойка, та штраф.

Згідно ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1).

Відповідно до приписів ст.795 ч.2 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору, з цього моменту договір найму припиняється.

Крім того, згідно ст.785 ч.2 цього кодексу якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Також умовами договору оренди передбачено сплату орендарем орендодавцю разовий штраф у розмірі 5 мінімальних неоподатковуваних розмірів доходів громадян у разі несвоєчасного звільнення об’єкта оренди.

Відповідно ж до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Аналогічні приписи містяться і в ст.193 ч.1 ГК України.

Таким чином суди дійшли вірного висновку що у зв’язку з несвоєчасним поверненням приміщень з відповідача на користь позивача має бути стягнуто орендну плату, неустойку, та штраф.

Відповідно до присів ст.1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Згідно ст.1115 цього кодексу у касаційній інстанції скарга (подання) розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

За вказаних обставин постанову суду апеляційної інстанції належить скасувати, а рішення суду першої інстанції –залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.6, 11110 ч.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Фонд комунального майна" задовольнити, а касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Перспектива" задовольнити частково.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2008р. у справі №15/483-07 Господарського суду Київської області скасувати, а рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2008р. у цій справі, залишити в силі.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало