ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

12 червня 2008 р.                                                              Справа № 18/19

За позовом Державного підприємства „Перечинське лісове господарство”,

м. Перечин

до Контрольно –ревізійного управління в Закарпатській області, м. Ужгород

про визнання дій щодо складання актів перевірок неправомірними та скасування пункту 1 вимоги № 10-9/534 від 05.11.2007 року.

Суддя господарського суду –В.Кривка

при секретарі Драгуській Л.

представники:

Позивача – Вакула Ю.І., довіреність №12 від 10.01.2006 року;

Відповідача –Курта Г.І., довіреність № 07-25/6605 від 21.12.2007 року;

Качур І.І, довіреність №07-25/1261 від 26.02.2008 року;

СУТЬ СПОРУ: Державним підприємством „Перечинське лісове господарство”, м. Перечин заявлено адміністративний позов до Контрольно-ревізійного управління в Закарпатській області, м. Ужгород про визнання дій щодо складання актів перевірок неправомірними та скасування пункту 1 вимоги № 10-9/534 від 05.11.2007 року.

У ході судового розгляду уповноважений представник позивача позовні вимоги уточнив і наполягає тільки на скасуванні пункту 1 вимоги № 10-9/534 від 05.11.2007 року, як такої, що не ґрунтується на вимогах законодавства, решту вимог відкликає і просить залишити позов у цій частині без розгляду. У зв’язку з поданням позивачем клопотання про відкликання позовної вимоги, відповідно до п. 5 ч.1 ст.155 КАС України така вимога підлягає залишенню без розгляду.

У судовому засіданні 10.04.2007 року оголошувалась перерва до 23.04.2008 року.

Уточнені позовні вимоги мотивовано тим, що працівниками контрольно-ревізійного відділу в Перечинському районі Закарпатської області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства „Перечинське лісове господарство” за період з 01.07.2005 року по 30.06.2007 року, за наслідками якої складено акт ревізії від 12.10.2007 року №7. На усунення виявлених ревізією порушень контрольно-ревізійним відділом було направлено заявнику вимогу від 05.11.2007 року №10-9/534, зокрема, забезпечити відшкодування недоотриманих фінансових ресурсів, внаслідок реалізації лісопродукції за заниженими цінами в сумі 99 300 грн. Позивач не погоджується з пред’явленою вимогою у зазначеній частині і просить її скасувати, як таку, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи.

продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 12.06.2008 року у справі № 18/19

Під час судового розгляду уповноважений представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просить суд задовольнити позов, з підстав зазначених у позові, додаткових письмових поясненнях по суті спору та долучених до матеріалів справи доказових матеріалів.

Відповідач проти уточненого позову заперечив в повному обсязі, з підстав, зазначених у долучених до матеріалів справи письмових поясненнях по суті спору з доданням підтверджуючих документів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,

суд встановив:

Контрольно-ревізійним відділом в Перечинському районі на виконання плану контрольно-ревізійної роботи на III квартал 2007 року було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства „Перечинське лісове господарство” (далі ДП „Перечинське ЛГ”) за період з 01.07.2005 року по 30.06.2007 року.

За наслідками ревізії виявлено ряд недоліків і порушень, які детально викладені в акті ревізії від 12.10.2007 року №7 (а.с. 10-20).

Зокрема, як вказується в акті та вбачається з письмових пояснень відповідача та матеріалів справи, перевіркою було встановлено, що директором ДП „Перечинське ЛГ” було укладено дві угоди (від 03.01.2005 року №1 та від 16.01.2006 року №7) на реалізацію лісопродукції з ТзОВ „ЕНОмеблі ЛТД”. Проведення ревізії застосування цін обумовлених цими договорами, показало що ТОВ „ЕНОмебліЛТД” за період з 01.07.2005 року по 01.07.2007 року реалізовувалась лісопродукція за заниженими цінами, тобто за цінами нижчими від затверджених по підприємству 18.04.2005 року, 16.01.2006 року та 02.04.2007 року, чим порушено п.п. 2, 3 „Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних, комерційних та казенних підприємств, господарських товариств у статутному фонді яких більше 50% акцій (часток паїв) належать державі”, затвердженої наказом Мінекономіки від 21.06.2005 року № 173 та зареєстрованого в Мінюсті 11.07.2005 року №729/11009 (далі Порядок). П.3 зазначеного Порядку визначає, що фінансовий план підприємства повинен забезпечувати зростання фінансових результатів діяльності, отримання валового прибутку та чистого прибутку, розмір яких не може бути меншим, ніж прогнозний показник поточного року, розрахований на базі фактично – досягнутих показників 1 кварталу поточного року та прогнозних показників 2, 3, та 4 кварталів поточного року з урахуванням прогнозного рівня інфляції. Внаслідок вищенаведеного ДП „Перечинське ЛГ” недоотримало доходів від реалізації лісопродукції на загальну суму 99 300 грн., з яких у 2 півріччі 2005 року в сумі 17 594,52 грн., у 2006 році –73408,31 грн., у 1 півріччі 2007 року –8 297,17 грн.

З метою усунення зазначених порушень відповідач листом-вимогою №10-9/534 від 05.11.2007 року звернувся до позивача, в якому, зокрема, вказав: забезпечити відшкодування недоотриманих фінансових ресурсів, внаслідок реалізації лісопродукції за заниженими цінами в сумі 99 300 грн. (а.с. 21).

ДП „Перечинське ЛГ” не погодилось з пред’явленими вимогами у зазначеній частині і вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не відповідають дійсним обставинам справи, тому просить їх скасувати.

продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 12.06.2008 року у справі № 18/19

Зокрема, покликаючись на наступне:

ДП „Перечинське ЛГ” проводить реалізацію лісопродукції у відповідності до договорів, в яких передбачено всі необхідні умови договору, в тому числі і ціну. Підставою є Закон України „Про ціни та ціноутворення” (ст. 7), Господарський кодекс України (ст.190), Статут підприємства (пп. 6.1.2., 7.3., 7.4., 8.5., а.с. 193-198). Посилання відповідача на реалізацію продукції за цінами нижчими ніж затверджено по підприємству не заслуговують на увагу, оскільки затверджені керівником підприємства ціни є внутрішньогосподарські і не є обов’язковими при укладенні ним же угод із сторонніми суб’єктами з застосуванням договірних вільних цін. Вказує, що в кожному конкретному випадку при застосуванні вільної ціни при відпуску лісопродукції у договірних правовідносинах, в ціну закладаються різні цінові коефіцієнти, в залежності від попиту, понесених витрат на її заготівлю, віддаленості місць рубок, доставку продукції, собівартості, якості, обумовлених сторонами місць відвантаження продукції, тощо. При формуванні вільної відпускної ціни на лісопродукцію за вищевказаними угодами було дотримано франко вимоги, закладені витрати на заготівлю, трелювання, оплату праці, тощо і позивач стверджує, що визначена договорами ціна була економічно вигідна із закладенням чистого прибутку, обумовлена конкуренцією, попитом на ринку, сезонними коливаннями цін, якістю деревини та іншими ринковими і економічними показниками, а також значним обсягом поставок продукції, що забезпечувало довготривалість правовідносин, своєчасність та стабільність реалізації і отримання прибутку. Крім того, зазначає, що відповідачем порушено Порядок проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затверджений постановою КМУ від 20.04.2006 року №550 (п.35), а саме, відповідач не вказує, які норми законів чи інших нормативно-правових актів порушено позивачем при реалізації лісопродукції по цінах, нижчих, ніж затверджено по підприємству. При цьому зазначає, що посилання КРВ щодо порушення положень Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних, комерційних та казенних підприємств, господарських товариств у статутному фонді яких більше 50% акцій (часток паїв) належать державі”, затвердженої наказом Мінекономіки від 21.06.2005 року № 173, як підстави для пред’явлення таких вимог, є не правомірним, оскільки названі відповідачем пункти згаданого порядку не регулюють правовідносин з формування, встановлення чи узгодження договірних цін на продукцію, не встановлюють і обов’язку щодо визначення будь-яких відпускних цін та їх дотримання при укладенні договорів, а встановлює вимоги до фінансового плану держаного підприємства. Також наголошує, що в ході перевірки працівники КРВ не виявили та не вказали на жодні порушення при формуванні та калькулюванні спірної ціни за укладеними угодами. Тому доводи відповідача, що реалізація лісопродукції мала місце за заниженими цінами - вважає надуманими, а вимоги забезпечити відшкодування недоотриманих фінансових ресурсів, в сумі 99 300 грн. - неправомірними.

Відповідач проти позову заперечив в повному обсязі, з мотивів викладених в акті перевірки, а саме щодо факту реалізації продукції за цінами нижчими ніж встановлено по підприємству, тому пред’явлені вимоги є законними. Між тим, в ході судового розгляду уповноважені представники відповідача підтвердили, що під час перевірки порушень при калькулюванні спірних договірних цін не виявлено більше того вказали, що визначена в них ціна не є збитковою для підприємства і в ній передбачено отримання прибутку.

Аналізуючи правовідносини сторін та встановлюючи дійсні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору суд дійшов наступних висновків.

продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 12.06.2008 року у справі № 18/19

Згідно статутних положень (пп. 6.1.2., 7.3., 7.4., 8.5.) ДП „Перечинське ЛГ” проводить реалізацію лісопродукції у відповідності до договорів, в яких передбачено всі необхідні умови договору, в тому числі і ціну, яка може бути визначена відповідно до умов економічної діяльності, а також у випадках передбачених законодавством України, бути фіксованою державною ціною. Вказане кореспондується і з вимогами ст. 7 Закону України „Про ціни та ціноутворення”, якою визначено, що вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів, а також з ч. 3 ст.189 і ст. 190 Господарського кодексу України, якими встановлено, що суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін, при цьому вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання. Крім цього у ч.1 ст. 632 ЦК України вказано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи договорів, на які відповідач покликається при винесенні свого акту, його контрагенти застосовували вільні ціни за домовленістю сторін. При цьому визначали умови поставки та погодили вільну взаємоприйнятну відпускну ціну, виходячи з економічної доцільності та обґрунтованості з урахуванням обумовлення відпуску значного обсягу букової лісопродукції. В ході судового розгляду уповноважені представники відповідача підтвердили, що під час перевірки, порушень при калькулюванні спірних договірних цін не виявлено, більше того вказали, що визначена в них ціна не є збитковою для підприємства і в ній передбачено отримання прибутку. Згідно довідки державної інспекції з контролю за цінами в Закарпатській області №01/01-15/386 від 17.04.2008 року ціни на лісосировинну букову державному регулюванню не підлягають (а.с. 72).

За таких обставин, враховуючи положення вище коментованих нормативних актів, уклавши договори із стороннім суб’єктом директор ДП „Перечинське ЛГ” діяв в межах чинного законодавства та наданих йому статутом повноважень, до даних правовідносин встановлені ним же ціни по підприємству не є обов’язковими до застосування.

Крім цього, за вказаними матеріалами перевірки контрольно-ревізійним відділом в Перечинському районі Закарпатської області фінансово-господарської діяльності Державного підприємства „Перечинське лісове господарство”, в тому числі зі спірних правовідносин, прокуратурою Перечинського району з аналогічних мотивів було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи у зв’язку з відсутністю будь-якого складу злочину (а.с. 111-114).

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, відповідач не довів тих обставин, на які він у зазначеній частині покликається як на підставу законності своїх вимог і такі не ґрунтуються на нормах законодавства та спростовуються матеріалами справи.

продовження постанови господарського суду

Закарпатської області від 12.06.2008 року

у справі № 18/19

Тому позовні вимоги ДП „Перечинське ЛГ” про визнання недійсними (скасування) вимоги №10-9/534 від 05.11.2007 року контрольно-ревізійного відділу в Перечинському районі Закарпатської в частині щодо забезпечити відшкодування недоотриманих фінансових ресурсів, внаслідок реалізації лісопродукції за заниженими цінами в сумі 99 300 грн. слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 17, 18, 21, 69, 71, 86, 94, 98, 99, 100, 104, ч.1 п.5 ст. 155, ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Визнати недійсною (скасувати) вимогу контрольно-ревізійного відділу в Перечинському районі Закарпатської №10-9/534 від 05.11.2007 року в частині щодо забезпечення відшкодування недоотриманих фінансових ресурсів, внаслідок реалізації лісопродукції за заниженими цінами в сумі 99 300 грн.

3. Решту позовних вимог залишити без розгляду.

В зв’язку складністю виготовлення повного тексту рішення, проголошенням в судовому засіданні 12.06.2008 року в порядку ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України лише вступної і резолютивної частини постанову складено в повному обсязі і підписано 17.06.2008 року.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України

Суддя                                 В.Кривка