ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про припинення провадження у справі

"08" квітня 2008 р.

Справа
№ 17/46/07-НР

м.
Миколаїв

Господарський
суд Миколаївської області, у складі судді Гриньової Т.В.,

при
секретарі Скрипник О.В.,

за
участю представників сторін:

позивача
- Давидченко І.М., дов. № 50/9/10-00 від 10.01.2008р.;

відповідача
-1 -ОСОБА_2, дов. № 930 від 20.02.2007р.;

представник
відповідача -2 у судове засіданні не з'явився,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за
позовом Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва,

54029,
м. Миколаїв, вул. Г. Петрової, 2А,

до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1,

та
приватного підприємства (ПП) “Украгробудснаб”,

м.
Кіровоград, пров. Об'їзний, 44,

про
визнання недійсними договорів, -

Встановив:

Державною
податковою інспекцією у Заводському районі міста Миколаєва у січні 2007 року
заявлений позов про визнання недійсними договорів поставки від 29.07.2004р. та
від 02.09.2004р., укладених ФОП ОСОБА_1 з ПП “Украгробудснаб” та стягнення з
останнього на користь ОСОБА_1 275140 грн. отриманих за вказаним договором.
Разом з цим, позивач просив стягнути з відповідача -1 до Державного бюджету
України одержані ним за спірним зобов'язанням 275140 грн.

Ухвалою
господарського суду Миколаївської області від 19.04.2007р. провадження у справі
припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Постановою
від 07.06.2007р. Одеський апеляційний господарський суд зазначену ухвалу
залишив без змін.

Постановою
від 01.11.2007р. Вищий господарський суд України скасував постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 07.06.2007р. та ухвалу господарського суду
Миколаївської області від 19.04.2007р. у справі № 17/46/07, а матеріали  направив до господарського суду Миколаївської
області.

Ухвалою
Верховного суду України від 31.01.2008р. відмовлено у порушенні касаційного
провадження з перегляду вказаної постанови.

В
постанові від 01.11.2007р. Вищий господарський суд України зазначив, що
суб'єктний склад та характер правовідносин свідчить про те, що дана справа є
справою адміністративної юрисдикції, про що вірно було зазначено в ухвалі
Господарського суду Миколаївської області від 19.04.07. Проте, припиняючи
провадження у справі на підставі пункту 1 статті 80 вказаного Кодексу,
господарський суд Миколаївської області залишив поза увагою приписи пункту  6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні
положення" Кодексу адміністративного судочинства України, якими  визначено, що   до
початку діяльності окружних та апеляційних  адміністративних  судів
адміністративні  справи,
підвідомчі господарським   судам   відповідно
до    Господарського
процесуального кодексу України,
вирішують у   першій   та
апеляційній    інстанціях
відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу
адміністративного   судочинства  України. У відповідності з пунктом 7 розділу
VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного
судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах,
що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційні
скарги подання розглядаються в порядку встановленому цим Кодексом. Таким чином
у січні 2007 року Господарський суд Миколаївської області розглядав по першій
інстанції як господарські так і адміністративні справи. З огляду на викладене
місцевий суд помилково застосував приписи пункту 1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказаним пунктом
унормовано, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських судах України. Господарський суд
Миколаївської області помилково ухилився від розгляду спору за правилами
Кодексу адміністративного судочинства України.

На
підставі постанови Вищого господарського суду України від 01.11.2007р. справу №
17/46/07 передано на новий розгляд судді Гриньовій Т.В.

З
урахуванням вказівок викладених в постанові ВГСУ від 01.11.2007р., суд  ухвалою від 23.11.2007р., зобов'язав позивача
письмово уточнити позовні вимоги з посиланням на норми матеріального та
процесуального права в частині визначення предмету спору, зокрема, порушеного
права позивача та обраного способу його захисту.

На
виконання вимог викладених в ухвалі суду позивачем 06.12.2007р. надані до суду
пояснення, в яких останній свої позовні вимоги знов обґрунтовує нормами
Господарського процесуального кодексу України. Таким чином позивач звернувся до
суду в порядку господарського судочинства.

Відповідно
до ст. 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” завданнями
органів державної податкової служби є, зокрема, здійснення контролю за
додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів
(обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених
законодавством (далі -податки, інші платежі).

Так
згідно Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 4 грудня
1990 року № 509-XII (зі змінами та доповненнями) (далі Закон України № 509-XII),
- державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та
Севастополя), районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові
інспекції є юридичними особами та підпорядковані державним податковим
адміністраціям в областях які в свою чергу підпорядковані Державній податковій
адміністрації України.

Стаття
11 Закону України № 509-XII визначає перелік функцій наданих органам державної
податкової служби, зокрема пунктом 11 передбачено, що державні податкові
інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у  містах, міжрайонні та об`єднані державні
податкові інспекції подають до судів
позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами,
а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а
також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими  фондами
за  рахунок  їх майна.

Відповідно
до пункту 1 частини першої статті  3
Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної
юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий
спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Виходячи
з наведених норм матеріального та процесуального права, вбачається, що дана
справа є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою),
оскільки стороною (позивачем) у ній є орган виконавчої влади -ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва, яка здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства про оподаткування, а її право на звернення до суду у спірних
відносинах визначено у законодавчому порядку. Таку ж позицію, що дана справа є
справою адміністративної юрисдикції, Вищій господарський суд України виклав у
своїй постанові від 01.11.2007р.

Пункт
4 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, що набрав
чинності з 01.09.2005 року, відносить до компетенції адміністративних судів
спори за зверненнями суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених
законом.

Звертаючись
до суду 23.01.2007 року, тобто після набрання законної сили Кодексу
адміністративного судочинства України (далі - КАСУ), з позовом до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 та ПП “Украгробудснаб” про визнання недійсними угод
укладених між відповідачами в порядку господарського судочинства, позивач не
звернув уваги на те, що відповідно до абзацу першого пункту 7 розділу VІІ
Прикінцевих та перехідних положень КАСУ -після набрання чинності цим Кодексом
заяви і скарги у спорах, що виникають з адміністративно-правових відносин,
повинні подаватися і розглядатися в порядку встановленому цим Кодексом, та
звернувся до господарського суду з позовом до відповідачів не в порядку
встановленому КАСУ, а згідно ГПК України, чим порушив процесуальні права
відповідачів передбачені ст. ст. 49, 51, КАСУ та зазначені Прикінцеві та перехідні
положення КАСУ.

Враховуючи
викладене, вказівки Вищого господарського суду України, викладені в постанові
від 01.11.2007р., а також те, що позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається виключно на норми Господарського процесуального кодексу України,
суд вважає за необхідне провадження у справі припинити у зв'язку з тим, що спір
не підлягає вирішенню в господарських судах України за правилами Господарського
процесуального кодексу України.

На
підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 80, ст. 86 ГПК України, господарський
суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі
припинити.

Суддя

Т.В.Гриньова