СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

23 вересня 2008 року

Справа № 2-29/15409-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Лукашова Ю.А.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Башилашвілі О.І.) від 04.07.2008 у справі № 2-29/15409-2006А

за позовом           підприємства "Гарант" (ул. Трубаченко, 7,Сімферополь, Автономна Республіка Крим,95013)

до           Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

про спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

Підприємство "Гарант" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання неправомірними дії Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим по ухиленню від внесення змін до особового рахунку платника податків підприємства "Гарант" щодо відсутності податкового боргу на підставі рішення господарського суду АР Крим від 05.02.2003 року у справі №2-6/20241-2003; скасування першої податкової вимоги №1/2233 від 04.07.2006 року щодо наявності податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 3926,49 грн.; зобов'язання податкової інспекції внести зміни до особового рахунку платника податків підприємства "Гарант" щодо відсутності податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 3950,55 грн., а також заборгованості зі сплати штрафних санкцій у сумі 36743,89 грн. з податку на додану вартість та 16533,80 грн. з податку на прибуток станом на 22.08.2006 року.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя О.І. Башилашвілі) від 04 липня 2008 року у справі № 2-29/15409-2008А позов задоволено. Постанова суду мотивована тим, що позивач своєчасно здійснив сплату податкового зобов'язання, а неперерахування коштів установою банку до Державного бюджету України не є підставою для визначення позивачеві суми податкового боргу.

Не погодившись з постановою господарського суду першої інстанції, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення спору були порушені вимоги норм матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Сотула В.В. від 23.09.2008 року у складі колегії було замінено суддів Плута В.М. та Гонтаря В.І. на суддів Гоголя Ю.М. та Черткову І.В.

У судове засідання, призначене на 23.09.2008 року, представники сторін не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Судова колегія вважає можливим розглянути спір за відсутністю сторін, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду спору по суті, а згідно частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 04 липня 2006 року Державною податковою інспекцією у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на адресу підприємства "Гарант" було направлено першу податкову вимогу №1/2233 щодо наявності податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 3926,49 грн.

Не погодившись із зазначеною податковою вимогою позивач направив скаргу вих. №3 від 26.07.2006 року та заяву від 08.08.2006 року, в якій зазначив, що підприємство "Гарант" своєчасно та у повному обсязі сплачує податок на додану вартість.

Зі змісту Актів звірки розрахунків з бюджетом підприємства "Гарант" №5463, 5464 слідує, що сума заборгованості позивача перед бюджетом штучно відображена у особистому рахунку підприємства шляхом визнання податковим боргом сум податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств, які були перераховані платником податків через АКБ "Україна" у 2001 році, однак не надійшли до бюджету з вини банку. Подальше зарахування платежів позивача у календарній послідовності без урахування періоду, за який надходила оплата, призвела до часткового заліку сум поточних податкових платежів підприємства за рахунок відображеного у особистому рахунку податкового боргу та виникненню нової заборгованості по податках у поточних періодах.

Відповідач направив на адресу підприємства "Гарант" листи №34725/10/24-0 від 22.08.2006 року та №1826/10/24-102-8 від 22.08.2006 року, у зазначив, що платник податків після початку ліквідаційної процедури банка, через який було здійснено перерахування сум податків та зборів, має право стати кредитором банку та заявити ліквідатору про свої вимоги. При цьому він залишається боржником відповідного бюджету та має погасити податковий борг самостійно. Відповідач також зазначив, що невиконання банком обов'язків з перерахування сум податків до бюджету не є визначеною підставою для списання сум податкового боргу, що виник з вини установи банку, а також для внесення змін у програмне забезпечення АІС "Облік податків та зборів". Згідно карток особистих рахунків, підприємство "Гарант" має податковий борг перед бюджетом станом на 22.08.2006 року з податку на додану вартість у сумі 3950,55 грн. (у тому числі недоїмка 3926,49 грн., пеня 24,06 грн.), штрафні санкції з податку на додану вартість в розмірі 36743,89 грн., з податку на прибуток –16533,80 грн.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.02.2003 року у справі №2-6/20241-2003, яке було залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.04.2003 року, було встановлено наступне.

Підприємство "Гарант" платіжними дорученнями №214,215 від 26.06.2001 року та №224 від 10.07.2001 року перерахувало до бюджету 8790 грн. авансового платежу з податку на додану вартість та 7000 грн. авансового платежу з податку на прибуток. На платіжних документах є відмітка банку про прийняття їх до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України "Про підприємства в Україні", розрахунки підприємств за своїми зобов'язаннями проводяться через установи банків у порядку, встановленому Національним банком України. Порядок проведення безготівкових розрахунків в період здійснення платежу визначався Інструкцією №7 "Про безготівкові розрахунки в господарському обороті України", затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 02.08.1996 №204, та Інструкцією "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 29.03.2001 №135 та іншими нормативними актами.

Встановлено, що позивачем були надані в АК АПБ "Україна" платіжні доручення, які, відповідно до названих інструкцій, є розрахунковими документами.

Стаття 12 Закону України "Про систему оподаткування" передбачає, що фінансові установи виконують доручення платників податків і зборів (обов'язкових платежів) на перерахування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів у встановлений законом строк.

Отже, за невиконання належним чином своїх обов'язків по перерахуванню податків до бюджету відповідальність перед бюджетом несуть банки, а не платники податків.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" від 05.04.2001 № 2346, ініціювання переказу грошей вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа до виконання. При цьому, банки повинні забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Підпункт 16.5.1 пункту 16.5 статті 16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачає, що за порушення строків перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, а також несе іншу відповідальність, встановлену Законом, за порушення порядку своєчасного і повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому, платник податків, зборів звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне перерахування таких платежів до бюджетів і державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню і штрафні санкції.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що після отримання з банку завірених розрахункових документів, підприємство "Гарант" свої зобов'язання перед Державним бюджетом України виконало.

Відповідно до пункту 11.5 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої Наказом Державної податкової адміністрації України N276 від 18.07.2005, сума податкового боргу (його частини), яка виникла в результаті несплати узгодженого податкового зобов'язання, визначеного податковим органом, підлягає скасуванню у разі, якщо судом змінено або скасовано відповідне рішення такого податкового органу.

З цього випливає обов'язок відповідача внести зміни до картки особового рахунку позивача, як платника податків, виключив відмітки про наявність податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 3950,55 грн., а також заборгованості зі сплати штрафних санкцій у сумі 36743,89 грн. з податку на додану вартість та 16533, 80 грн. з податку на прибуток станом на 22.08.2006 року.

Більш того судова колегія вважає за необхідне зауважити, що з повідомлення Регіонального уповноваженого Агентства з питань банкрутства у дирекції АК АПБ "Україна" по АР Крим ліквідатора банка "Україна" в Автономній Республіці Крим від 09.10.2001 року вих. №11/2-04/301 слідує, що за грошовими вимогами у сумі 20790 (у тому числі такими, що виникли з платіжних доручень №214 від 26.06.2001 року та №224 від 10.07.2001 року по перерахуванню підприємством "Гарант" до бюджету 8790 грн. авансового платежу по податку на додану вартість) кредитором визнано Державну податкову інспекцію у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим, оскільки постанову суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.07.2008 у справі № 2-29/15409-2006А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          Ю.М. Гоголь

І.В. Черткова