ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.11.2008

Справа №2-17/122-2008А

За позовом Красногвардійського районного центру зайнятості, смт. Красногвардійське, АР Крим

до відповідача Територіальної державної інспекції праці в АР Крим, м. Сімферополь

про визнання протиправними дій щодо винесення припису та скасування припису

Суддя Гайворонський В.І

при секретарі Нозріной Т.Ю

Представники:

Від позивача – Солодуха В.М., представник

Від відповідач – Дика І.В., представник

Суть спору: Позивач відповідно з позовом та уточненням до нього просить визнати протиправними дії Територіальної державної інспекції праці в Автономній Республіці Крим щодо винесення припису від 07.12.2007 року № 01-17-14/1620-1327, та скасувати припис Територіальної державної інспекції праці в Автономній Республіці Крим щодо винесення припису від 07.12.2007 року № 01-17-14/1620-1327, у зв’язку з тим, що припис, яким виявлені порушення статті 15 КЗпП України, а саме не встановлення строку виплати заробітної плати робітникам Красногвардійського районного центру зайнятості, та статті 97 КЗпП України - відсутність у колективному договорі визначеності форми оплати праці робітників, не встановлення надбавок, доплат, премій, та інших витрат, винесений з порушенням законодавства, так як є протиріч між актом перевірки та приписом. Позивач також вважає, що він є структурним підрозділом установи, з якою є відповідний колективний договір.

Згідно ст. 51, 137 КАСУ уточнення позовних вимог є правом позивача. Таким чином позовні вимоги вважаються заявленими згідно уточнення.

Відповідач проти позову заперечує, та вказує, що згідно з Положенням про Красногвардійський районний центр зайнятості він є юридичною особою, тому він не може бути структурним підрозділом іншої юридичною особи, право прийому та звільнення працівників Красногвардійського районного центру зайнятості віднесено до компетенції директора Кримського республіканського центру зайнятості, але вони перебувають у трудових відносинах з Красногвардійським районним центром зайнятості, також умови запровадження та розміри надбавок, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, строки виплати заробітної плати повинні бути передбачені у колективному договорі Красногвардійського районного центру зайнятості.

Усною ухвалою згідно статті 165 КАСУ суд по клопотанню позивача суд замінив відповідача - Державного інспектора праці Територіальної державної інспекції праці в АР Крим Мулік Івана Ярославовича на відповідача - Територіальну державну інспекцію праці в АР Крим, що відображено в звукозапису судового засідання від 03.07.2008 року.

Згідно припису Територіальної державної інспекції праці в Автономній Республіці Крим від 07.12.2007 року № 01-17-14/1620-1327, винесеного Державним інспектором праці Мулік І.Я встановлено, що в порушення статті 115 КЗпП в колективному договорі не встановлені строки виплати заробітної плати найманим робітникам Красногвардійського районного центру зайнятості. В порушення статті 97 КЗпП в колективному договорі не визначені форми оплати праці найманим робітникам Красногвардійського районного центру зайнятості, не встановлені розміри надбавок, доплат, премій та інших виплат.

Згідно Акту перевірки Територіальної державної інспекції праці в Автономній Республіці Крим від 07.12.2007 року № 01-17-14-1620 запропоновано виконати припис державного інспектора праці в АР Крим, в місячний строк з моменту отримання припису підготувати письмову відповідь про усунення порушень законодавства про працю в установі.

По справі проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно припису Територіальної державної інспекції праці в Автономній Республіці Крим від 07.12.2007 року № 01-17-14/1620-1327, винесеного Державним інспектором праці Мулік І.Я встановлено, що в порушення статті 115 КЗпП в колективного му договорі не встановлені строки виплати заробітної плати найманим робітникам Красногвардійського районного центру зайнятості. В порушення статті 97 КЗпП в колективному договорі не визначені форми оплати праці найманим робітникам Красногвардійського районного центру зайнятості, не встановлені розміри надбавок, доплат, премій та інших виплат.

Згідно Акту перевірки Територіальної державної інспекції праці в Автономній Республіці Крим від 07.12.2007 року № 01-17-14-1620 запропоновано виконати припис державного інспектора праці в АР Крим, в місячний строк з моменту отримання припису підготувати письмову відповідь про усунення порушень законодавства про працю в установі.

Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, при цьому виходить із наступних обставин:

Відповідно з Розділом ХІІ Положення про Красногвардійський районний центр зайнятості він є юридичною особою.

Згідно зі ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, яка створена і зареєстрована у встановленому Законом порядку.

Відповідно до статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

До складу юридичної особи не може входити інша юридична особа.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про колективні договори та угоди», ст. 11 КЗпП колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи.

Вказаними норами допускається також укладення колективних договорів в структурних підрозділах.

Позивач згідно його Положення та запису в ЄДРПОУ, що відображене у довідці органу статистики, а також згідно його свідоцтва про державну реєстрацію є юридичною особою.

Відповідно, в Красногвардійському районному центрі зайнятості має бути укладений свій колективний договір.

Між адміністрацією та колективом працівників Кримського республіканського центру зайнятості укладений колективний договір, який зареєстрований Управлінням праці та соціального захисту населення Залізничного району міста Сімферополь від 08.06.2006 року, за номером № 512.

Таким чином колективний договір однієї установи, а саме Кримського республіканського центру зайнятості не може поширюватися на працівників Красногвардійського районного центру зайнятості.

Згідно з протоколом засідання членів профспілки Красногвардійського районного центру зайнятості від 04.10.2006 року за № 3 повісткою дня було вивчення проекту колективного договору Кримського республіканського центру зайнятості, а не розповсюдження колективного договору на працівників Красногвардійського районного центру зайнятості.

Згідно пояснень відповідача, що відображено в звукозаписах судових засідань, відповідачем дійсно допущені помилки при складенні Акту у зв’язку з неуважністю. Однак, суд вважає, що допущені помилки при оформленні документів не впливають на суть вимог припису.

Таким чином, спірний припис по своїй суті відповідає обставинам справи та діючому законодавству.

Крім цього, позивачем заявлена вимога про визнання притиправними дій щодо винесення припису, та скасування припису.

Позов поданий по нормам КАСУ та розлягається по нормам КАСУ.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 162 КАСУ суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремих його положень, і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Визнання незаконними дій щодо винесення припису (тобто, рішення суб’єкта владних повноважень), що є позовною вимогою, в даному випадку КАСУ не передбачене щодо спору відносно скасування припису. Так, п. 1 ч. 2 ст. 162 КАСУ не передбачене визнання незаконними дій щодо винесення рішення. Вказаною нормою передбачено, що протиправним підлягає визнання саме рішення, а не дій щодо його винесення.

Таким чином, як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій щодо винесення припису у даному випадку не передбачене, а передбачений інший спосіб, прямо встановлений п. 1 ч. 2 статті 162 КАС України. Таким чином, дії щодо винесення припису не можуть бути визнати протиправними, і відповідно, позовна вимога про визнання протиправними дій щодо винесення припису задоволена бути не може.

При цьому необхідно відмітить що виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін суд не вправі з власної ініціативи змінювати позовні вимоги та розглядати вимоги, які не заявлені позивачем.

Так, статтею 129 Конституції України закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед законом та судом.

Згідно ст. 8 Конституції України вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також указується в постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132 (справа № Д12/12) по аналогічному випадку, а в постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя” вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

Більш того, розгляд судом вимог, які не заявлені позивачем, буде грубим порушенням прав інших учасників процесу, які вправі знати про позовні вимоги, та заперечувати щодо них.

Окрім цього, згідно п. 1 ч. 2 статті 162 КАСУ рішення визнається протиправним і нечинним (чи скасовується). Тобто, умовою визнання припису нечинним чи його скасування є визнання припису протиправним. Однак, вказана вимога позивачем не заявлена.

Таким чином, вимоги щодо умов скасування рішення органу владних повноважень при розгляді справи за нормами КАСУ прямо передбачені п. 1 ч. 2 статті 162, і тому щодо скасування рішення органу владних повноважень при розгляді справ за нормами КАСУ судом не можуть ігноруватися вказані умови.

Позивачем не заявлена вимога про визнання припису протиправним, і відповідно, суд не вправі виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін розглядати відповідну вимогу.

Відповідно, якщо припис не визнаний протиправним, що є умовою його скасування, він не може бути скасований.

Таким чином є декілька підстав, кожна з яких є самостійною підставою для відмови у позові.

Підстав для відшкодування (повернення) позивачу держмита згідно ст. 94 КАСУ в даному випадку не існує .

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 162,163 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Ст. 254 КАС України передбачено, що постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ країни, якою встановлено, що: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАСУ - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.