ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2008 р.                                                             Справа № 02/4208

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Давиденко В.Г., за участю представників: позивача: Нікіфоров І.К. –ліквідатор; першого відповідача: Деркач О.В. –директор, Потапенко С.В. –за довіреністю, другого відповідача, не з’явився, третіх осіб: ІП “Аграрпродукти Вільд Україна”: Гончарук О.М. - за довіреністю, РВ ФДМУ: Черевична К.С. –за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси справу

за позовом сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Росток"

до приватно-орендного підприємства "Деркачів Хутір",

до міжнародної інноваційної корпорації трансферу захищених технологій "МІКТА",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача: Вільшанська сільська рада,

іноземне підприємство “Аграрпродукти Вільд Україна”,

Уманська об’єднана державна податкова інспекція,

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області,

ТОВ “Енергогазінвестсоюз”,

приватний нотаріус Шелудько В.П.,

Жашківське відділення ЧОО БТІ -

про визнання недійсним договору та про витребування майна з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарським відкритим акціонерним товариством “Росток” подано позов до приватно-орендного підприємства “Деркачів Хутір” та до міжнародної інноваційної корпорації трансферу захищених технологій “МІКТА” про визнання недійним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 березня 2006 року, укладеного між вказаними підприємствами, з дня його укладання; про скасування державної реєстрації права власності Приватно-орендного підприємства “Деркачів Хутір” на нерухоме майно в с. Вільшанка Жашківського району, Черкаської області по вул. Яблунева 1; про зобов'язання приватно-орендного підприємства “Деркачів Хутір” повернути вказане майно позивачу - СВАТ “РОСТОК”; про зобов'язання Жашківського відділення ЧОО БТІ здійснити реєстрацію за позивачем права власності на майновий комплекс загальною площею 9818,9 кв.м., що знаходиться в с. Вільшанка, Жашківського району, Черкаської області по вул. Яблунева, 1.

До прийняття рішення у справі позивав надав суду та надіслав учасникам процесу Заяву про збільшення позовних вимог 03.10.2008 року, в якій просить суд визнати недійсними чотири договори купівлі-продажу від 30 березня 2006 року, які укладені між вказаними підприємствами, з дня їх укладання; про скасування державної реєстрації права власності Приватно-орендного підприємства “Деркачів Хутір” на нерухоме майно в с. Вільшанка Жашківського району, Черкаської області по вул. Яблунева 1, на будинок з прибудовою, адмінбудинок з ганком, клуб цегляний під шубою; про зобов'язання приватно-орендного підприємства “Деркачів Хутір” повернути вказане майно СВАТ “РОСТОК”; про зобов'язання Жашківського відділення ЧОО БТІ здійснити реєстрацію права власності на вказане вище нерухоме майно та будівлі, що знаходяться в с. Вільшанка, Жашківського району, Черкаської області по вул. Яблунева, 1, за СВАТ “Росток”.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що:

- майновий комплекс та будівлі тричі продавалися по договорах купівлі-продажу, зокрема, був придбаний ТОВ “Енергогазінвестсоюз” по договору купівлі-продажу № 59-14/02-2002 від 14.02.2002 р., МК “Мікта” - по договору купівлі-продажу № 86/2 від 22.12.2003 року, та ПОП “Деркачів Хутір” - по договору купівлі-продажу від 30.03.2006 року. Однак, постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 15.07.2008 року по справі №05/2870 (яка набрала чинності з дня її прийняття) визнаний недійсним з дня його укладання договір купівлі-продажу №59-14/02-2002 від 14 лютого 2002 року, укладений між СВАТ “Росток” та ТОВ “Енергогазінвестсоюз”, а рішенням господарського суду Черкаської області від 19 серпня 2008 року у справі № 02/ 3888 визнаний недійсним з дня його укладання договір купівлі продажу № 86/2 від 22.12.2003 року, укладений між ТОВ “Енергогазінвестсоюз” та МК “Мікта”;

- підставою для реєстрації права власності для МК “Мікта” було рішення Господарського суду м. Києва від 09.06.2005 року по справі № 22/281, а підставою припинення речового права є Постанова Вищого господарського суду України від 27.06.2007 року по справі № 22/281, якою скасовано вищевказане рішення, а відтак підстава, на основі якої було здійснено реєстрацію права власності на майно в с. Вільшанка Жашківського району Черкаської області за МК “Мікта” у Жашківському відділені ЧОО БТІ під реєстраційним № 257 в реєстровій книзі №5 підлягає скасуванню, що відповідає вимогам статті 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”;

- СВАТ “Росток” вважає недійсними договори купівлі-продажу від 30 березня 2006 року між МК “Мікта” та Приватно-орендним підприємством “Деркачів Хутір” на підставі статті 215 та статті 203 ЦК України в зв‘язку з тим, що МК “Мікта” втратив право власності на майно, що розташоване в с. Вільшанка, Жашківського району, Черкаської області, в зв’язку із скасуванням рішення Господарського суду м. Києва № 22/281, тому відповідно договори купівлі - продажу нерухомого майна від 30.03.2006 року є недійсними, так як відповідно до ст. 658 ЦК України тільки власник майна має право на його продаж;

- відтак, СВАТ “Росток” вважає, що ПОП “Деркачів Хутір” не має права власності на спірне майно, так як набув його не від належного продавця, що не відповідає вимогам ст. 328 ЦК України, за якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом;

- вказане майно вибуло з володіння СВАТ “Росток” без його волі (іншим шляхом) і тому СВАТ “Росток” у відповідності до ст. 388 Цивільного кодексу України має право на витребування майна від добросовісного набувача.

Представник позивача у судовому засіданні вважав можливим розглядати справу за відсутності представників другого відповідача та третіх осіб; підтримуючи позов, посилався на доводи і міркування, викладені у позовній заяві; просив задовольнити позов у редакції Заяви від 03.10.2008 року та пояснив, що СВАТ “Росток” хоче отримати належне товариству майно, поставити на баланс, а потім вирішувати питання щодо належної передачі клубу та інше.

Приватно-орендним підприємством “Деркачів Хутір” (перший відповідач) подано Заперечення на позов та Додаток до заперечення, у яких перший відповідач заперечив проти задоволення позову СВАТ “Росток” з мотивів його необгрунтованості та безпідставності, оскільки:

- на момент укладення спірних договорів купівлі-продажу дане майно не було спірним, право власності на нього було зареєстровано Корпорацією “Мікта” відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 09.06.2005 року у справі № 22/281, яке вступило в законну силу, яким дане право власності було визнано та зареєстровано відповідно до чинного законодавства, тобто, на момент укладення спірних договорів купівлі-продажу продавець цього майна був власником, а відповідно і належним продавцем;

- відповідач здійснив всі встановлені законом дії на належне укладання договорів купівлі-продажу нерухомості, які є відплатними, укладені в письмовій формі та посвідчені нотаріально, здійснена державна реєстрація права власності відповідно до чинного законодавства;

- здійснюючи вищевказані дії, відповідач керувався принципом правової певності, який передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів;

- вважає безпідставним посилання позивача на статтю 215 Цивільного кодексу України, так як на момент вчинення правочину, а саме, на 30.03.2006 року дане майно не було спірним, право власності на нього було зареєстроване за Корпорацією “Мікта”, яка була на той момент законним власником, а отже й законним продавцем;

- відповідно до статті 19 Конституції України відповідач не був уповноважений встановлювати інші відомості щодо майна, і не міг передбачити наявність спору щодо цього майна у майбутньому;

- відповідач не вчинив в момент укладення правочинів порушень відносно їх укладання та оформлення.

Представники першого відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову, посилалися на доводи і міркування, викладені у Запереченнях на позов, просили визнати відповідача добросовісним набувачем вказаного у договорах майна, пояснили, що відповідач, як добросовісний набувач, не повинен відповідати за дії, які задовго до укладення ним законних договорів були вчинені іншими особами, просили відмовити позивачу в позові.

Міжнародна інноваційна корпорація трансферу захищених технологій “МІКТА” (другий відповідач) не направила до суду відзив на позов, не направила свого представника у судове засідання, не вказала поважних причин його неявки у судове засідання. Стороною у даному спорі є підприємство –юридична особа, представником підприємства може бути будь-яка особа, визначена керівником, чи керівник особисто, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обов’язком. Суд вважає, що неявка представника другого відповідача у засідання суду не перешкоджає розгляду спору по суті і вважає можливим розглянути справу за відсутності представника другого відповідача.

Треті особи - Вільшанська сільська рада, іноземне підприємство “Аграрпродукти Вільд Україна”, Уманська об’єднана державна податкова інспекція, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, ТОВ “Енергогазінвестсоюз”, приватний нотаріус Шелудько В.П., Жашківське відділення ЧОО БТІ - належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, однак, не направили своїх представників у судове засідання, не надіслали суду заяви про розгляд справи за участі їх представників. Суд вважає, що неявка представників вказаних третіх осіб у засідання суду не перешкоджає розгляду спору по суті і вважає можливим розглянути справу за відсутності представників третіх осіб.

Треті особи - Уманська об’єднана державна податкова інспекція, ТОВ “Енергогазінвестсоюз”, приватний нотаріус Шелудько В.П., Жашківське відділення ЧОО БТІ - належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, однак, не направили своїх представників у судове засідання, не надіслали суду заяви про розгляд справи за участі їх представників. Суд вважає, що неявка представників вказаних третіх осіб у засідання суду не перешкоджає розгляду спору по суті і вважає можливим розглянути справу за відсутності представників третіх осіб.

У судовому засіданні представники третіх осіб:

- Іноземного підприємства “Аграрпродукти Вільд Україна” підтримав позов, просив визнати недійсними договори купівлі-продажу від 30.03.2006 року, оскільки вказане підприємство уклало договір оренди частини майна, тому рішення суду у даній справі стосується його прав на користування майном.

- Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області пояснила, що СВАТ “Росток” було створено в 1995 році при приватизації бурякорадгоспу Жашківського агроцукрокомбінату”, по переліку майно було передано до статутного фонду товариства, крім клубу, який не ввійшов до статутного фонду, але залишився на його балансі; 05.10.2006 року він був переданий в комунальну власність Вільшанської сільської ради.

- Вільшанської сільської ради у засіданні 20.10.2008 року підтримала позов позивача.

У судовому засіданні оголошувалася перерва із 20.10.20058 року по 21.10.2008 року.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи представників сторін і третіх осіб, суд встановив наступне.

Позивачем оспорюються договори купівлі –продажу майнового комплексу, розміщеного в с. Вільшанка Жашківського району, Черкаської області по вул. Яблунева 1, будинок з прибудовою, адмінбудинок з ганком, клуб цегляний під шубою, які були укладені 30 березня 2006 року Міжнародною інноваційною корпорацією трансферу захищених технологій “МІКТА” (другий відповідач) та Приватно-орендним підприємством “Деркачів Хутір” (перший відповідач), за умовами яких другий відповідач продав, а перший відповідач прийняв у власність нерухоме майно - комплекс загальною площею 9818,9 кв.м., що знаходиться в с. Вільшанка, Жашківського району, Черкаської області по вул. Яблунева, 1, розташований на земельній ділянці Вільшанської сільської ради, будинок з прибудовою, адмінбудинок з ганком, клуб цегляний під шубою (далі –спірні договори). За одним із спірних договорів від 30 березня 2006 року предметом купівлі-продажу є навіс на току з підвалом під літерою “А”, цегляний , загальною площею 1549,2 кв м., навіс на току під літерою “Б”, цегляний, металеві стовпи, загальною площею 810,3 кв.м., пилорама під літерою “В”, цегляна, загальною площею 67,2 кв.м., будинок охорони під літерою “Г”, цегляний, загальною площею 7,4 кв.м., ЗАВ-40 з прибудовами під літерою “Д”, азбофанера, загальною площею 238,5 кв.м., склад під літерою “Е”, д/валькований, загальною площею 601,6 кв.м., телятник під літерою “Ж”, цегляний, загальною площею 870, 1 кв.м., корівник під літерою “З”, цегляний, загальною площею 868,7 кв.м., корівник під літерою “К”, цегляний, загальною площею 919,9 кв.м., молокоблок з прибудовами під літерою “Л”, цегляний, загальною площею 215,1 кв.м., корівник під літерою “М”, цегляний, загальною площею 882,4 кв.м., корівник під літерою “О”, цегляний, загальною площею 884,9 кв.м., корівник під літерою “П”, цегляний, загальною площею 957,5 кв.м., будівля зерносховища під літерою “Р”, цегляна, загальною площею 946,1 кв.м., огорожа під № 1,2, естакада під №1, вимощення під № ІІ, водонапірна башня під № ІІІ, криниця під літерою “К”, жомова яма під літерою “И”, силосна яма під літерою “Н”. За іншими договорами предметом купівлі-продажу вказано будинок з прибудовою, адмінбудинок з ганком, клуб цегляний під шубою.

Як вбачається із матеріалів справи, продавець за оспорюваним договором - Міжнародна інноваційна корпорація трансферу захищених технологій “Мікта” – набула права власності на майно на підставі договору купівлі-продажу № 86/2 від 22.12.2003 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю “Енергогазінвестсоюз” та Корпорацією “Мікта” (скорочена назва Міжнародної інноваційної корпорації трансферу захищених технологій “Мікта”), за умовами якого ТОВ “Енергогазінвестсоюз”, як продавець, передав у власність покупця - Корпорації “Мікта” - рухоме та нерухоме майно за Додатком, який є невід’ємною частиною договору.

Вказаний договір купівлі-продажу № 86/2 від 22.12.2003 року був предметом розгляду господарським судом м. Києва у справі № 22/281 за позовом ТОВ “Енергогазінвестсоюз” до корпорації “Мікта (повна назва якої “Міжнародна інноваційна корпорація трансферу захищених технологій “Мікта”) про визнання недійним договору купівлі-продажу № 86/21 від 22.12.2003 року з підстав відсутності нотаріального посвідчення цього договору та відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно; також розглядався зустрічний позов Міжнародної інноваційної корпорації трансферу захищених технологій “Мікта” до ТОВ “Енергогазінвестсоюз” про визнання права власності на вказане майно з мотивів законності договору купівлі-продажу відповідно до законодавства, яке діяло на час його укладення, а саме відсутністю в чинному станом на 22 грудня 2003 року законодавстві вимоги щодо обов’язкового нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу нерухомості (крім жилого будинку, квартири).

Рішенням господарського суду м. Києва від 09 червня 2005 року у справі № 22/281 було повністю відмовлено в задоволенні первісного позову про визнання договору купівлі-продажу від 22.12.2003 року недійсним та задоволено зустрічний позов і визнано за Міжнародною інноваційною корпорацією трансферу захищених технологій “Мікта” право власності на майно, що знаходиться в с. Вільшанка Жашківського району Черкаської області і яке було предметом договору купівлі-продажу № 86/21 від 22 грудня 2003 року.

Задовольняючи зустрічний позов корпорації “Мікта”, господарський суд м. Києва виходив із того, що ТОВ “Енергогазінвестсоюз” (продавець) було власником спірного майна, як такого, що було придбане ним у СВАТ “Росток” по договору купівлі-продажу № 59-14/02-2002 від 14.02.2002 р. та передане йому за актом приймання-передачі майна, та виходив із того, що чинним на момент укладення договору законодавством не вимагалися обов’язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та його державна реєстрація.

Рішення господарського суду м. Києва від 09 червня 2005 року у справі № 22/281 набрало законної сили. На підставі нього було зареєстроване у Черкаському об’єднаному бюро технічної інвентаризації під р. № 257 право власності Міжнародної інноваційної корпорації трансферу захищених технологій “Мікта” на вказане майно.

Виходячи із наявності вказаного рішення та державної реєстрації права власності Міжнародної інноваційної корпорації трансферу захищених технологій “Мікта” на вказане в інвентаризаційних документах нерухоме майно, перший та другий відповідачі уклали договори купівлі-продажу нерухомого майна від 30 березня 2006 року, які посвідчені 30 березня 2006 року приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В.П. та зареєстровані в реєстрі під № № 914, 910, 908, 912.

Згідно частини 3 статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності й нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 статті 334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно частини 1 статті 210 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації, вважається вчиненим лише з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, для виникнення договірних відносин необхідно дотримання норм статті 638 ЦК України, згідно з якими договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди за усіма істотними умовами і вимогами статті 210 ЦК України, що передбачає державну реєстрацію окремих договорів.

Як вбачається із матеріалів справи, за ПОП “Деркачів Хутір” здійснена державна реєстрація права власності на вказане у оспорюваних договорах нерухоме майно, отже, ПОП “Деркачів Хутір” є власником вказаного нерухомого майна відповідно до чинного законодавства України.

Судом встановлено дотримання відповідачами вимог чинного законодавства, діючого на момент укладення оспорюваних договорів від 30 березня 2006 року, отже, договори купівлі-продажу є укладеними, є чинними, і між сторонами виникли відповідні договірні відносини.

Правовою підставою для подання позову у даній справі позивач вказав статтю 215 Цивільного кодексу України.

В частині 1 статті 215 ЦК України вказано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно частин першої-третьої, п’ятої та шостої статті 203 ЦК України:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, відповідачами (як сторонами за оспорюваними договорами) дотримано вимог чинного законодавства на момент укладення договорів від 30 березня 2006 року, суду не вказано іншого та не подано доказів наявності будь-яких порушень сторонами вимог закону станом на 30 березня 2006 року.

Той факт, що у 2007 році рішення господарського суду м. Києва від 09.06.2005 року у справі № 22/281 було скасоване та у 2008 році судовими рішеннями було визнано недійсними договори купівлі-продажу № 59-14/02-2002 від 14.02.2002 р. між СВАТ “Росток” та ТОВ “Енергогазінвестсоюз” і № 86/21 від 22 грудня 2003 року між ТОВ “Енергогазінвестсоюз” та МК “Мікта” з дня їх укладення, не впливає на висновок суду у даній справі, виходячи із припису статті 215 ЦК України та із того, що у березні 2006 року (в момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу) сторонам не було відомо про прийняття таких рішень у 2008 році.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не вказав законних підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 30 березня 2006 року, тому вимога позивача про визнання вказаних договорів недійсними не підлягає до задоволення. Відтак, не підлягають задоволенню і решта вимог позивача.

Суд приходить до висновку, що приватно-орендне підприємство “Деркачів Хутір” є добросовісним набувачем нерухомого майна і у нього не може бути витребуване нерухоме майно, з огляду на таке.

Як встановлено судом, оспорювані позивачем договори купівлі-продажу нерухомого майна укладені та посвідчені нотаріально 30 березня 2006 року, державна реєстрація права власності Приватно-орендного підприємства “Деркачів Хутір” на нерухоме майно, яке є предметом вказаних договорів, була здійснена у цьому ж році. Отже, відповідно до статті 210 та статті 182 ЦК України ПОП “Деркачів Хутір” є власником придбаного ним нерухомого майна.

Згідно частини 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребовувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

- було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вбачається із оспорюваних договорів від 30 березня 2006 року, вони за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу нерухомого майна, за яким відповідно до статті 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В кожному із оспорюваних договорів купівлі-продажу від 30 березня 2006 року вказано, за яку суму вчинено продаж майна, та вказано, що ці суми покупець сплатив повністю продавцеві до підписання цього договору. Отже, Приватно-орендне підприємство “Деркачів Хутір” придбало нерухоме майно за відплатними договорами.

У оспорюваних договорах купівлі-продажу від 30 березня 2006 року вказано, що майно належить продавцеві на підставі рішення господарського суду м. Києва від 09 червня 2005 року (22/281) та зареєстроване в Черкаському БТІ згідно витягу, виданого 30 березня 2006 року Уманським виробничим підрозділом Черкаського обласного об’єднаного бюро технічної інвентаризації.

Вказане рішення господарського суду м. Києва від 09 червня 2005 року набрало законної сили, воно не було оскаржене чи скасоване на день укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу від 30 березня 2006 року. І на момент укладення договорів цей факт був підставою вважати МК “Мікта” власником та належним продавцем нерухомого майна.

Суд зазначає, що в момент підписання договорів купівлі-продажу від 30 березня 2006 року приватно-орендне підприємство “Деркачів Хутір” не мало підстав сумніватися у дійсності рішення господарського суду м. Києва та в дійсності прав власності МК “Мікта” на продане ним майно, і підприємство не знало та не могло знати про те, що 15 липня 2008 року постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду у справі № 05/2870 буде визнаний недійсним із дня укладення договір купівлі-продажу № 59-14/02-2002 від 14.02.2002 р., а рішенням господарського суду Черкаської області від 19 серпня 2008 року у справі № 02/3888 буде визнаний недійсним з дня укладення договір купівлі-продажу № 86/21 від 22 грудня 2003 року.

Це твердження відповідає принципу правової певності, що є одним із основних елементів верховенства права згідно з практикою Європейського суду з прав людини, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

17 липня 1997р. Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини та основних свобод (далі –Конвенція) і окремі Протоколи до неї, які у відповідності до Закону України від 10.12.1991р. “Про дію міжнародних договорів на території України” стали невід’ємною частиною національного законодавства, а у відповідності до Закону України від 22.12.1993р. “Про міжнародні договори України” мають пріоритет норм у разі їх колізії з національним законодавством. Поряд з цим, Конвенція має ту особливість, що її положення, забезпечуючи принцип невичерпності прав і свобод особи, містять значну кількість оціночних і абстрактних понять, які тлумачаться Європейським судом через судові рішення.

Діючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Крім традиційної концепції власності (рухоме і нерухоме майно) та прав, що пов’язані з відносинами між приватними особами (акції, інтелектуальна власність тощо) власністю в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції є і “законні сподівання” права власності. Тобто, приватно-орендне підприємство “Деркачів Хутір” придбало нерухоме майно, набуло на нього права власності в установленому законом порядку і мало всі підстави сподіватися, що це його право законне і непорушне.

Також у договорах купівлі-продажу від 30 березня 2006 року вказано, що під забороною відчуження (арештом) згідно з довідкою, виданою з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. від 30 березня 2006 року під № 876521, майно не перебуває.

За викладених обставин не має значення характеристика чи належність нерухомості, яка є передметом купівлі-продажу оспорюваних договорів від 30 березня 2006 року.

Суд вважає, що позивач не вказав наявності обставин, з якими закон пов’язує можливість власника витребовувати майно від добросовісного набувача, вказаних у статті 388 ЦК України. Позивач не довів, що майно було загублене власником чи було викрадене у нього, не довів, що воно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Доводи позивача про те, що нерухоме майно було незаконно продане колишнім керівником СВАТ “Росток”, в зв’язку з чим договір 59-14/02-2002 від 14.02.2002 р. було визнано недійсним, не можуть свідчити про те, що майно вибуло з володіння товариства не з його волі, тим більше, не можуть бути підставою для витребування майна у добросовісного набувача за договорами від 30 березня 2006 року - Приватно-орендного підприємства “Деркачів Хутір”.

Таким чином, вимога позивача про витребування у Приватно-орендного підприємства “Деркачів Хутір” нерухомого майна, придбаного ним як добросовісним набувачем, не підлягає задоволенню.

В зв’язку з викладеним, не підлягають також задоволенню решту вимог позивача.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя           А.Д.Пащенко

Рішення підписане суддею 27.10.2008 року.