ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

07.07.2008

Справа №2-4/6366-2008А

За адміністративним позовом – Кримського республіканського відділенняФонду України соціального захисту інвалідів (АР Крим, м. Сімферополь, пр. Кірова, 51-52/10-а)

До відповідача – фірми «ТЕС-Авто» ( м. Сімферополь, вул.. Героїв Аджимушкая,/ вул. Гоголя № 5/15 кв. 1)

Про стягнення 98 541,00 грн.

Суддя ГС АРК Бєлоглазова І.К

при секретарі Лисюк О.Д.

Представники:

Від позивача – Черненко Є.В., д/п від 08.01.08 р.

Від відповідача - не з’явився

Сутність спору:

Позивач – КРВ України соціального захисту інвалідів звернувся з позовом до відповідача – Фірми «ТЕС-Авто», м. Сімферополь про стягнення 98 541,00 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в 2007 році, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач зобов'язаний був створити в 2007 році 12 робочих місць для працевлаштування інвалідів, фактично працевлаштовано 3 інваліда.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив, про час слухання справи належним чином повідомлений судовою повісткою, про що є підпис на поштовому повідомленні. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не представив.

У відповідності зі ст. 128 Кодексу Адміністративного судочинства України, неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно з п. 6 Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р. (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представника позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю і гарантує рівні можливості для його реалізації. Законом України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в країні» від 21.03.1991 р. № 875 зі змінами та доповненнями, передбачені гарантії для забезпечення інвалідів рівними правами з іншими громадянами.

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі - Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Згідно із ст. 20 цього Закону підприємства ( об’єднання ), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві ( в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір штрафних санкцій за робоче місце, не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві ( об’єднанні), у відповідній установі, організації.

Згідно звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів відповідач повинен був забезпечити у 2007 році працевлаштування інвалідів на 12 робочих місцях, фактично у 2007 р. працювало 3 інваліда. ( а.с. 6).

Відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративні – господарські санкції у розмірі 98 541,00 грн. за дев’ять робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами в строк до 15 квітні 2008р , але цей обов’язок не самостійно не виконав.

У виконання «Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно – господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів», затвердженого Постановою КМУ від 31.01.07 р. № 70, адміністративно – господарські санкції розраховуються та сплачуються роботодавцями самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно – господарських санкцій, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України. Порушення термінів сплати адміністративно – господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Контроль за своєчасним і повним надходженням адміністративно – господарських санкцій від підприємств, які не забезпечують нормативу робочих місць, здійснюють відділення Фонду. У разі несплати адміністративно – господарських санкцій у встановлений термін відділення Фонду вживають заходів щодо їх стягнення у судовому порядку.

Адміністративно – господарські санкції у Фонд соціального захисту інвалідів обов’язкові до сплати і здійснюються в безперечному порядку, незалежно від фінансового стану підприємства і наслідків фінансово – господарської діяльності, тому що згідно Закону України « Про державний бюджет», є складовою частиною державного бюджету України і стягуються в дохід держави.

Тобто чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати санкцій у разі наявності або відсутності прибутку відповідних суб'єктів господарювання, тому відповідач зобов'язаний перерахувати суму несплачених штрафних санкцій у розмірі 98 541,00 грн.

Конституцією України гарантовано право соціально незахищених громадян, в тому числі інвалідів, на відповідний рівень життя, фінансування якого здійснюється за рахунок як держави, так і підприємств, організацій, що повинні сплачувати штрафні санкції за невиконання нормативу згідно із ст. 19,20 Закону України № 875.

Оскільки держава гарантує соціальний захист інвалідів, вона здійснює виконання цієї програми двома засобами: перший - шляхом зобов’язання підприємства створити для інваліда робоче місце (тобто забезпечити його роботою) з витікаючими наслідками ( одержання зарплати, лікарняних, відпускних, матеріальної допомоги, пенсійне забезпечення, страхування та інш.) та другий - шляхом фінансування витрат бюджету на соціальне забезпечення інвалідів, що не працюють.

При таких обставинах, враховуючи положення Конституції України, Бюджетного кодексу України, Законів України «Про основи соціального захисту інвалідів в Україні» та «Про Державний бюджет України », суд вважає, що підприємства, організації зобов’язані створити робочі місця для інвалідів, тобто виконати норматив, або перерахувати до Державного бюджету відповідну суму штрафних санкцій, за рахунок яких держава в особі відповідних уповноважених органів влади забезпечує соціальну підтримку інвалідів, в т.ч. і тих, що не працюють ( перша група інвалідності, пенсіонери-інваліди, діти-інваліди та інші).

Відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства за порушення норм ч.1 ст. 19 відповідно до ч.1,2 ст. 20 Закону сплачують адміністративно-господарську санкцію.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 233 від 15.05.2007р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2007р. за № 552/13819, визначено, що адміністративно-господарська санкція-це грошове зобов’язання, альтернативне зобов’язанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону, сплачується у порядку і розмірах, передбачених Законом «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення 98 541,00 грн. підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фірми «ТЕС-Авто» ( 95011, м. Сімферополь, вул. Героїв Аджимушкая/Гоголя № 5/15 кв. 1, , МФО 384436, р/р 6001 в КРУ КБ «Приватбанк») на користь Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (АР Крим, 97017, м. Сімферополь, пр.Кирова,51-52/10а, Реквізити: Одержувач: Держбюджет м. Сімферополя; 50070000 Банк одержувача: Управління Держказначейства в АРК м. Сімферополь, МФО 824026, ЄДРПОУ 3470405, р/р 002, призначення платежу; ЄДРПОУ платника; 50070000; 01; 4 % за незайняті інвалідами робочі місця за 2007 рік) 98 541,00 грн. фінансово – господарських санкцій.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі складання постанови у повному обсязі, відповідно до ст. 160 КАСУ - з дня складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження , апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Білоглазова І.К.