Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2008 р. Справа № 35/350-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Такмаков Ю.В., судді Барбашова С.В. , Погребняк В. Я.

при секретарі Морока Ю.О.

за участю представників сторін:

позивача - Криворучко О.О. (дов. № б/н від 12.03.2007р.)

відповідача - Хмеленко Г.П. (дов. № 06-20/491 від 03.04.2008р.), Тимощук Н.В. (дов.№ 06-20/492 від 03.04.2008р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської райдержадміністрації, смт. Близнюки, Харківська область (вх. № 676 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.07р. по справі № 35/350-07

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Лозівське АТП-16309", м. Лозова, Харківська область

до Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської райдержадміністрації, смт. Близнюки, Харківська область

про зобов'язання виконати умови договору, -

встановила:

У червні 2007 року Відкрите акціонерне товариство "Лозівське АТП-16309", м. Лозова, Харківська область звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської райдержадміністрації, смт. Близнюки, Харківська область про стягнення з відповідача 34010 грн. основного боргу, 341,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

В процесі розгляду справи позивач в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України 13.08.2007 року звернувся до господарського суду із заявою про уточнення позовних вимог, якими збільшив суму позову до 64539,00 грн., мотивуючи тим, що на час розгляду справи позивачем продовжувались надаватись послуги із перевезення згідно укладеному договору, від отримання котрих відповідач не відмовився, не зважаючи на не сплату раніш отриманих послуг.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.12.2007р. по справі № 35/350-07 (суддя Швед Е.Ю.) позовні вимоги задоволені. Стягнуто з відповідача на користь позивача 58788,22 грн. основного боргу, 646,00 грн. держмита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 2346,00 грн. витрат по сплаті за проведення експертизи.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті даного рішення, просить його скасувати.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з її доводами та вважає доводи скаржника такими, що не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства, а тому просить залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши уповноважених представників позивача та відповідача, які підтримали свої позиції у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів встановила наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2007 року між ВАТ «Лозівське АТП-16309»та Управлінням праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації укладено договір про компенсацію за пільговий проїзд окремим категоріям громадян за № 2 (далі - Договір), які користуються законодавчо-встановленими пільгами в оплаті проїзду згідно додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною його частиною.

Даний договір був підписаний з протоколом розбіжностей, котрий був складений позивачем після отримання договору та надісланий відповідачеві.

Приймаючи оскаржене рішення господарським судом встановлено, що з урахуванням вимог пункту 7 ст. 181 Господарського кодексу України, спірний Договір про компенсацію за пільговий проїзд окремим категоріям громадян є укладеним в редакції позивача, так як отримавши протокол розбіжностей, відповідач у встановлені законодавством порядок і строки протокол узгодження розбіжностей не склав і не передав неузгоджені розбіжності на розгляд господарському суду.

У відповідності до протоколу розбіжностей сторонами визначено, що безкоштовні перевезення пасажирів, вказаних в п. 1.1. здійснюються по пред’явленню дійсного посвідчення (посвідчення на пільгу).

При цьому, вимогами чинного законодавства визначено порядок надання права пільгового проїзду за умови пред’явлення лише одного документа - посвідчення особи встановленого зразка.

Пунктом 2.1.1. протоколу розбіжностей до Договору сторонами було узгоджено, щомісяця до 4 числа місяця за звітним, надавати позивачем відповідачу акти звіряння розрахунків, на підставі «Інструкції про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутах, затвердженого наказом Мінстату України від 27.05.96р. № 150», за фактично надані пільги конкретним громадянам в 3-х екземплярах згідно додатку № 2, розрахунку компенсації про перевезення окремих категорій громадян, що мають право на пільги, згідно додатку № 3, котрі також прийняті в редакції позивача.

Як свідчать матеріали справи позивач на виконання умов Договору свої зобов’язання виконав у повному обсязі та здійснив у спірний період безкоштовне перевезення пільгового контингенту - окремих категорій громадян, які користуються встановленими законодавством пільгами щодо оплати проїзду.

В силу положень частини 2 ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт»органи виконавчої влади зобов’язані забезпечувати компенсацію втрат автомобільному перевізникові в результаті перевезення пільгових категорій пасажирів, а відповідно до ст. 42 цього ж Закону договір перевезення пасажира автобусом загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром і цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Згідно з розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 19.05.2006 року № 268 «Про організацію пасажирських перевезень на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території області»забезпечення компенсації втрат автомобільним перевізникам внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів за рахунок і в межах субвенцій з державного бюджету здійснюється шляхом укладення з авто перевізниками відповідних договорів.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт»відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньо обласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов’язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під’їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Нормами статті 29 цього ж Закону України встановлено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов’язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Відповідно до ст. 37 Закону «Про автомобільний транспорт»передбачає засади пільгового перевезення пасажирів автомобільним транспортом, в якій зазначено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

При цьому, законодавцем визначено, що безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Із вищевказаних норм чинного законодавства випливає, що компенсація збитків, понесених автомобільним перевізником є обов’язком органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Проте відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства, що регулюють правовідносини сторін у справі, від підписання актів звіряння розрахунків ухилився та збитки позивачеві від перевезення пільгового контингенту населення в Близнюківському районі у повному обсязі не відшкодував.

Вказані обставини зумовили звернення Відкритого акціонерного товариства "Лозівське АТП-16309" до господарського суду Харківської області з даним позовом.

При винесенні рішення місцевий господарський суд враховуючи надане позивачем в обґрунтування його вимог рішення Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, висновки проведеної судової експертизи, а також докази проведення відповідачем часткової оплати наданих послуг в процесі розгляду справи, дійшов до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 58788,22 грн., оскільки вона підтверджується наявними у справі документами, наданим розрахунком та відповідачем не спростована.

Але з такими висновками господарського суду не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам не відповідає, оскільки суд при його прийнятті не взяв до уваги обставини, суттєві для розгляду цього спору, що призвело до винесення неправомірного рішення та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, розмір якої не узгоджується з наявними у справі матеріалами та нормами чинного законодавства.

Згідно з приписами ст. 101 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний Договір був підписаний сторонами у встановленому порядку з протоколом розбіжностей, хоча відповідних застережень в даному Договорі не зроблено.

Так, 16 березня 2007 року відповідач направив позивачеві Договір за № 2 на відшкодування фактично наданих пільг конкретним громадянам, який був отриманий останнім 30 березня 2007 року, про що свідчить наданий позивачем лист Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської райдержадміністрації за № 06-07/371 від 28.03.2007р.

Відповідно до ч. 5 ст. 181 Господарського кодексу України, сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його. В цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

02 квітня 2007 року позивач у встановленому зазначеною нормою порядку надіслав відповідачеві даний Договір разом із протоколом розбіжностей, але так як відповідач своїм правом на звернення до господарського суду щодо врегулювання розбіжностей у визначений законодавством термін не скористався, даний спір повинен розглядатися з урахуванням протоколу розбіжностей в редакції позивача.

Предметом Договору згідно п. 1.1. є відносини сторін щодо компенсації за пільговий проїзд окремим категоріям громадян, які користуються законодавчо встановленими пільгами в оплаті проїзду.

Пунктом 2.1.1. протоколу розбіжностей до Договору сторонами було узгоджено, щомісяця до 4 числа місяця за звітним, надавати позивачем відповідачу акти звіряння розрахунків, на підставі «Інструкції про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутах, затвердженого наказом Мінстату України від 27.05.96р. № 150», за фактично надані пільги конкретним громадянам в 3-х екземплярах згідно додатку № 2, розрахунку компенсації про перевезення окремих категорій громадян, що мають право на пільги, згідно додатку № 3.

Відповідно до статей 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарським кодексом України визначено, що відносини в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до частини 2 статті 67, частини 4 статті 179 Господарського кодексу України сторони вільні у виборі предмету договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Таким чином, умови Договору щодо порядку розрахунку компенсації пільгових перевезень окремих категорій громадян за регульованими тарифами слід вважати такими, що погоджені сторонами належним чином, а розрахунок фінансових показників повинен проводитись з урахуванням положень вищезазначеної Інструкції.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

За загальним правилом, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу положень пунктів 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

А згідно з пунктом 3 цієї ж статті зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач на підставі умов Договору та вимог Інструкції направляв на адресу відповідача акти звіряння розрахунків, з якими відповідач фактично погодився, оскільки прийняв їх без зауважень та заперечень. Однак свої зобов’язання щодо оплати наданих позивачем послуг з перевезення пільгового контингенту провів лише частково.

Вказані обставини знайшли своє відображення в оскарженому рішенні місцевого господарського суду.

У червні 2007 року позивач звертаючись до господарського суду за захистом свого порушеного права в обґрунтування своїх вимог правомірно у відповідності з умовами Договору та Інструкції про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутах, затв. наказом Міністерства статистики України від 27.05.1996р. за № 150, провів розрахунок суми коштів, яка підлягає компенсації відповідачем за пільговий проїзд окремих категорій громадян, і станом на 01.05.2007р. борг складає 34010,00 грн.

В процесі розгляду справи господарським судом за клопотанням сторін була призначена судова-економічна експертиза, висновками якої також підтверджено, що порядок визначення кількісних показників при розрахунку компенсації пільгових перевезень окремих категорій громадян за регульованими тарифами, проведених ВАТ «Лозівське АТП-16309», відповідає положенням Інструкції, а розрахунок фінансових показників, що визначають розмір компенсації за пільгові перевезення, проведений з використанням кількісних показників.

Таким чином, розрахунок позивача та сума позову про стягнення заборгованості за надані відповідачу послуги відповідають укладеному Договору, оскільки фактично фінансові показники базуються на розрахованих кількісних показниках, визначених згідно положень вищенаведеної Інструкції. Вказані дані відповідачем не спростовані.

У відповідності з положеннями ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач 13.08.2007р. збільшив суму позовних вимог та визначив, що сума боргу станом на 01.08.2007р., яка складає 64539,00 грн. В обґрунтування своїх вимог по стягненню даної суми заборгованості позивач вказує на те, що під час розгляду справи позивачем продовжувались надаватись послуги із перевезення пільгового контингенту згідно укладеного Договору, і відповідач від отримання цих послуг не відмовився, не зважаючи на не сплату раніш отриманих послуг.

Інші зміни або уточнення до позовних вимог у встановленому законом порядку позивачем не вносились, але ці обставини судом не враховані, що призвело до винесення неправомірного рішення та необґрунтованого стягнення суми боргу, яка не відповідає дійсності.

Згідно з приписами пункту 2 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якою суд має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Господарський суд в порушення принципу диспозитивності та згаданої правової норми, а також з огляду на відсутність відповідної заяви про збільшення позовних вимог, неправомірно вийшов за межі позову, безпідставно визначивши, що остаточною позовною вимогою позивача було стягнення боргу в сумі 58788,22 грн.

При розгляді даного господарського спору по суті місцевим господарським судом також визначено часткове проведення відповідачем компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян, але жодних аргументованих посилань на конкретні документи в підтвердження даних обставин судом не наведено.

На виконання вимог ухвали апеляційного господарського суду в підтвердження часткового перерахування коштів за перевезення пільгової категорії громадян відповідачем до матеріалів справи надано належним чином завірені копії платіжних доручень № 871 від 08.11.2007р. та № 809 від 05.10.2007р. на загальну суму 40656,78 грн., графа призначення платежу яких містить посилання на «перерахування коштів за перевезення пільгового контингенту згідно акту звірки станом на 01.06.2007р.». При цьому, надане відповідачем платіжне доручення № 1037 від 28.12.2007р. на суму 13000,00 грн. не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не стосується спірного періоду.

Слід зазначити, що факт часткового погашення відповідачем заборгованості з посиланням на вказаний акт звірки є додатковим підтвердженням правомірності розрахунку позивачем компенсації пільгових перевезень окремих категорій громадян за регульованими тарифами згідно з умовами спірного Договору та вимог Інструкції.

Враховуючи підстави заявленого позову на суму 64539,00 грн. станом на 01.08.2007р., які не змінені позивачем під час вирішення спору у даній справі по суті, а також те, що суму основної заборгованості було частково сплачено відповідачем в процесі розгляду справи 08.11.2007р. та 05.10.2007р. за спірний період, тому провадження у справі в частині стягнення 40656,78 грн. боргу слід припинити на підставі п. 1-1 частини першої ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

За таких обставин, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 23882,22 грн., оскільки підтверджена наявними у справі доказами та відповідачем залишена непогашеною.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Разом з цим, згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На думку колегії суддів, позивач у повній відповідності з чинним законодавством матеріально обґрунтував та довів правомірність своїх позовних вимог до відповідача, а останній не довів належними та допустимими доказами наявність правових підстав для залишення цих вимог позивача без задоволення.

Відповідач звертає увагу колегії суддів на те, що в зв’язку з фактичною відсутністю пільгового перевезення пасажирів, щомісячне надання позивачем розрахунків компенсацій пільгових перевезень та актів звіряння з сумами, які не відповідають дійсності, є безпідставним. Крім того, відповідач вказує на неправомірність використання позивачем коефіцієнту при визначенні кількості пільгових пасажирів, оскільки він застосовується виключно для статистичних цілей і складання статистичної звітності та використовується при визначенні загального обсягу перевезених пасажирів.

Однак з даними твердженнями не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, зокрема висновками проведеної в межах даної справи судово-економічної експертизи від 31.10.2007р. З огляду на те, що сторонами належним чином погоджено умови та порядок розрахунку компенсації пільгових перевезень окремих категорій громадян за регульованими тарифами, а відповідні зміни до спірного Договору у встановленому законодавством порядку сторонами не вносились, здійснені позивачем розрахунки фінансових показників, що визначають розмір компенсації перевезень пільгового контингенту, та складені акти звіряння за спірний період відповідають умовам Договору та положенням Інструкції. Окрім того, провівши часткову сплату вартості наданих позивачем послуг по перевезенню пільгового контингенту, відповідач погодився з таким розрахунком позивача щодо компенсацій пільгових перевезень окремих категорій громадян за врегульованими тарифами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що викладені господарським судом Харківської області в оскарженому рішенні від 18.12.2007р. по справі № 35/350-07 висновки не відповідають обставинам справи, і при його прийнятті судом було порушено норми процесуального права, у зв’язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а вказане рішення - зміні.

Задовольняючи вимоги апеляційної скарги частково, колегія суддів вважає необхідним покласти судові витрати по справі та витрати за проведення експертизи на відповідача, оскільки з його вини даний господарський спір був доведений до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 44, 49, п. 1-1 ст. 80, 99, 101, п. 4 ст. 103, п. 3, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської райдержадміністрації, смт. Близнюки, Харківська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2007р. по справі № 35/350-07 змінити.

В частині стягнення 58788,22 грн. боргу рішення суду - скасувати.

Провадження у справі в частині стягнення 40656,78 грн. боргу - припинити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Близнюківської районної державної адміністрації (64800, Харківська область смт. Близнюки, вул. Комсомольська, 39, код 3196372) на користь Відкритого акціонерного товариства «Лозівське АТП-16309» (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Польова, 1, код 14082622) 23882,22 грн. основного боргу, 646,00 грн. держмита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 2346,00 грн. витрат по сплаті за проведення експертизи.

В іншій частині рішення господарського суду залишити без змін.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Такмаков Ю.В.

Судді Барбашова С.В.

Погребняк В. Я.