ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2008 р.

№ 29-24/130-07-8858

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Фірми "Аліса" у формі товариства з обмеженою

відповідальністю

на рішення господарського суду Одеської області від 28.02.2008р.

та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2008р.

у справі №29-24/130-07-8858

за позовом Фірми "Аліса" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до                      Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідеал""

про                    стягнення 1 128 559,29 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Чорба О.В. (довіреність від 01.09.08),

ВСТАНОВИВ:

Фірма "Аліса" у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ідеал" і просила суд стягнути з останнього 982 210,0 грн., сплачених за товар неналежної якості, 146 349,29 грн. штрафних санкцій за прострочення зобов'язань з поставки товару.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором від 18.12.2006р. щодо поставки товару (мармурні, гранітні плити) у строк та належної якості, визначені договором.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що ним здійснено поставку не своєчасно у зв'язку з дією обставин непереборної сили. Також зазначає, що відповідач своїми листами повідомляв позивача про можливість затримки поставки товару у зв'язку з неможливістю видобутку каменю виробником товару та виходом із ладу обладнання, призначеного для обробки природного каменю. Одночасно відповідач зазначає, що позивач не повідомляв його про порушення умов договору щодо якості товару протягом майже 8 місяців та протягом того ж періоду застосовував товар за призначенням.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.02.2008р. (суддя Аленін О.Ю.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2008р. (головуючий, суддя Михайлов М.В., Тофан В.М., Журавльов О.О.), у задоволенні позову відмовлено з мотивів ненадання позивачем належних доказів порушення відповідачем умов договору щодо якості поставленого товару. Відмова суду у задоволені позову в частині стягнення пені та штрафу обґрунтована відсутністю письмового узгодження сторонами їх сплати у разі невиконання зобов'язань, як того вимагає ст.547 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач надіслав відзив на касаційну скаргу позивача, в якому просить оскаржувані рішення та постанову залишити без змін, а скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відзиві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки б/н від 18.12.2006р. за умовами якого, відповідач зобов'язався у порядку та строки, визначені цим договором, передати позивачу мармурні, гранітні плити, а також плити із травертину, а останній –прийняти та оплатити поставлені матеріали. Найменування, асортимент, загальна кількість матеріалів, що поставляються, визначаються у специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору (додаток №1). Призначення матеріалів –ремонтно-обробні роботи (п.п.1.1., 1.2, 1.3 договору).

Пунктом 2.4 договору сторони передбачили, що матеріали приймаються позивачем (покупцем) по кількості та якості у тому випадку, якщо їх характеристики відповідають вимогам, обумовленим у специфікації. При цьому якість матеріалів повинна забезпечувати можливість його використання за призначенням, вказаному у даному договорі. За фактом приймання матеріалів складається та підписується обома сторонами Акт приймання-передачі.

Прийняття позивачем матеріалів належної якості оформлюється актом приймання-передачі, підписаним сторонами (п.2.5 договору).

У випадку, якщо матеріали за своїми якісними характеристиками не відповідають умовам, обумовленим пунктом 2.4. договору, позивач має право відмовитись від прийняття таких матеріалів, про що сторони складають двосторонній акт. У такому випадку відповідач зобов'язаний замінити матеріали, які не відповідають вимогам даного договору.

Невідповідність поставлених відповідачем за цим договором мармурних плит якості, заявленій відповідачем, а також порушення останнім строку поставки товару, стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про безпідставність заявлених вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 77 594,59 грн. та штрафу у розмірі 68 754,7 грн., передбачених ст.231 ГК України, за порушення строків поставки з огляду на таке.

Так, частиною 2 ст.231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, передбачені названою нормою штрафні санкції можуть бути застосовані за наявності хоча б однієї з таких умов: належність хоча б однієї сторони до суб'єкта господарювання, що належить до державного сектора економіки; порушення пов'язане з виконанням державного контракту; виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Матеріалами справи свідчать про відсутність умов для застосування передбачених ч.2 ст.231 ГК України штрафних санкцій.

Окрім того, за змістом ст.ст.546, 547 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою якою, в силу ст.549 ЦК України, є штраф, пеня; провочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; провочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, умови укладеного між сторонами договору не містять домовленості сторін щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов'язання.

Щодо ж до позовних вимог в частині стягнення з відповідача 982 210,0 грн., сплачених за товар неналежної якості, то колегія суддів вважає передчасною відмову судів у задоволенні цих вимог.

Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 268 ГК України встановлено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Вимоги до характеристики товару визначені сторонами у додатку №2 до договору, де встановлені, зокрема, межі міцності на стиснення і розлом.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач наполягає на невідповідності поставленого відповідачем товару цим вимогам та зазначає, що після поставки товару у нього були виявлені наступні недоліки: мармурні та гранітні плітки виявились дуже м'якими, що призводить до швидкої втрати зовнішнього вигляду (вибоїни, відколи та інші пошкодження). На підтвердження цього факту позивач посилається на висновок УДКПБМ "Укрбудматеріали" від 12.11.2007р. (а.с.15), з якого вбачається, що плити із мармуру мають нижчі межі міцності та стиснення, ніж зазначено у додатку №2 до договору.

Відхиляючи вказаний висновок, суди двох інстанцій надали перевагу наданим відповідачем Сертифікату технічних та механічних показників товару та висновку Державного гемологічного центру України Міністерства фінансів України від 13.03.2007р. №090323-Д, який засвідчує відповідність плити з мармуру вимогам ДСТУ БВ.2.7.37-95. (а.с.91,92). Проте, зазначений висновок також не містить посилання на технологію та умови проведення експертизи, інформації про межі міцності та стиснення матеріалу, який досліджувався. Не звернули уваги суди й на те, що цей висновок датований 13.03.2007р., тоді як товар позивачем отримано 07.05.2007р. (а.с.14).

Відповідно до ч.5 ст.268 ГК України, у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

В силу ч.7 цієї статті, якщо поставлені товари відповідають стандартам або технічним умовам, але виявляться більш низького сорту, ніж було зумовлено, покупець має право прийняти товари з оплатою за ціною, встановленою для товарів відповідного сорту, або відмовитися від прийняття і оплати поставлених товарів.

Згідно ч.1 ст.269 ГК України, строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред'явлення постачальникові претензій у зв'язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.680 ЦК України, якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв'язку з його недоліками може бути пред'явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років.

Частиною 8 ст.269 ГК України, встановлено, що позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Як свідчать матеріали справи позивач звернувся до суду з відповідними вимогами в межах строків, визначених вказаними нормами.

Частиною 1 ст.188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право, зокрема, відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Проте, вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, судами не з'ясовано чи повідомляв позивач відповідача про розірвання договору шляхом односторонньої відмови від нього у порядку, визначеному ч.2 ст.188 ГК України, ст.654 ЦК України.

Окрім того, в силу ст.674 ЦК України, відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, якість речей, які продаються, повинні відповідати стандарту, технічним умовам або зразкам, установленим для речей такого виду. При цьому, нормативні вимоги відносно якості товарів встановляються у відповідності з Декретом Кабінету Міністрів України від 10.05.1993р. №46-93 " Про стандартизацію і сертифікацію".

Якість товару також повинна відповідати інформації щодо товару, наданій продавцем.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суди двох інстанцій не з'ясували належним чином, чи відповідає товар, поставлений відповідачем позивачу, характеристикам, визначеним у додатку №2 до договору.

З огляду на існування між сторонами спору щодо якості поставленого товару, колегія суддів вважає, що суд мав би розглянути питання про доцільність призначення судової товарознавчої експертизи.

Встановлення зазначених обставин має істотне значення для правильного вирішення даного спору, оскільки за вимогами ст.678 ЦК України, продавець зобов'язаний прийняти товар неналежної якості у покупця та задовольнити його вимоги, у даному випадку вимогу щодо повернення сплаченої за товар грошової суми.

Посилаючись на ч.1 ст.688 ЦК України, та зазначаючи, що позивач протягом майже 8 місяців не повідомляв відповідача про порушення вимог договору щодо якості товару, що дає право останньому відмовитись від задоволення вимог позивача, суди двох інстанцій не врахували, що порушення позивачем (покупцем) обов'язку щодо такого повідомлення дає право відповідачу (продавцеві) відмовитись від задоволення відповідних вимог покупця лише за наявності однієї із наступних умов: 1) порушення покупцем зазначеного обов'язку спричинило неможливість задоволення його вимог; 2) якщо в результаті такого порушення на стороні продавця виникає необхідність при задоволені вимоги покупця здійснити певні витрати, які перевищують його витрати, котрі він здійснив би у разі належного повідомлення покупцем продавця про виявлене порушення умов договору.

Між тим, судами двох інстанцій таких випадків, які б давали підстави відповідачу відмовитись від задоволення вимог позивача про повернення йому грошових коштів за неякісний товар не встановлено.

Наведене свідчить про необґрунтованість оскаржуваних рішення та постанови щодо вимог про повернення сплачених за товар грошових коштів, необхідність їх скасування в цій частині та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід всебічно і повно з’ясувати всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити факти, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, правильно застосувати матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини сторін і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Також суду слід звернути увагу на те, що позивач, доводячи невідповідність якості лише певного виду матеріалів (мармурні плити), вимагає повернення йому суми грошових коштів, сплачених за весь поставлений матеріал, у тому числі за гранітні плити та плити з травертину.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Фірми "Аліса" у формі товариства з обмеженою відповідальністю задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 28.02.2008р. про відмову у задоволенні позову щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ідеал" 982 210,0 грн., сплачених за товар неналежної якості, та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2008р. у справі №29-24/130-07-8858 про залишення рішення в цій частині без змін, скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ідеал" 982 210,0 грн.

4. В іншій частині рішення та постанову залишити в силі.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій