ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 р.

№
05-5-36/15990

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого
судді

Шаргала
В.І.,

суддів
:

Мачульського
Г.М., Данилової Т.Б.

за
участю представників сторін:

позивача

ОСОБА_3
дов. №171 від 16.01.2008 р.

відповідача

не
з'явився

розглянувши
у відкритому судовому засіданні

касаційну
скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

на
постанову

Київського
апеляційного господарського суду від 22.01.2008 р.

у
справі

№05-5-36/15990
господарського суду м. Києва

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2

до

Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

про

витребування
майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою
господарського суду м. Києва від 04.12.2007 року (суддя Трофименко Т.Ю.)
позовну заяву Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 до
Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про витребування
майна з чужого незаконного володіння повернуто без розгляду на підставі пункту
4 статті 63 Господарського проесуального кодексу України.

Ухвала
суду мотивована тим, що додане до позовної заяви платіжне доручення №79 від
19.10.2007 року не відповідає вимогам Інструкції про порядок обчислення та
справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової
інспекції України №15 від 22.04.1993 р., а саме -замість першої посадової особи
кредитної установи напис про зарахування мита до державного бюджету підписала
особа, посадове становище якої невідомо, а також  не відповідає роз'ясненням Головного управління
державного казначейства України, щодо зазначення назви платежу, коду бюджетної
класифікації та символу звітності банку.

Доповідач:
Шаргало В.І.

За
апеляційною скаргою позивача, постановою Київського апеляційного господарського
суду від 22.11.2008 року (судді: Смірнова Л.Г., Коротун О.М., Калатай Н.Ф.)
ухвалу господарського суду міста Києва від 04.12.2007 року скасовано, матеріали
позовної  направлені до господарського
суду м. Києва для розгляду по суті. Постанова мотивована тим, що до позовної
заяви в якості доказу про сплату державного мита додана квитанція №79 від
19.10.2007 року, а не платіжне доручення. На квитанцію про сплату держмита
вказані приписи Інструкції не розповсюджуються.

Не
погоджуючись з прийнятою у справі постановою, відповідач -  Суб'єкт підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_1 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального права, а саме статей 54, 101, 107
Господарського процесуального кодексу України та пункту 14 Інструкції про
порядок обчислення та справляння державного мита, просить постанову скасувати,
а ухвалу господарського суду міста Києва від 04.12.2007 року залишити в силі.

У
відзиві на касаційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить касаційну скаргу залишити
без задоволення, а оскаржувану постанову -без зміни, як таку, що відповідає
обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши
в судовому засіданні пояснення представника позивача,  розглянувши та обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм
процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно
з  пунктом 3 статті 57 Господарського
процесуального кодексу України, якою встановлений   перелік документів, що додаються до позовної
заяви, зокрема, до позовної заяви додаються докази сплати державного мита.
Поряд з цим статтею 46 названого Кодексу визначено, що державне мито
сплачується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі
встановленому законодавством.

З
вимогами наведеної норми статті 46 цього Кодексу кореспондуються приписи пункту
14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита,
затвердженої Наказом Головної державної податкової інспекції України №15 від
22.04.1993 р. (далі -Інструкція), відповідно до яких при сплаті державного мита
готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал
квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита
з рахунку платника, додається останній примірник платіжного доручення з
написом (поміткою) кредитної установи такого змісту “Зараховано в доход
бюджету ______ грн._____(дата)". Цей напис скріплюється першим і другим
підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою
дати виконання платіжного доручення.

Судом
апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись до господарського суду з
позовом, на підтвердження факту сплати державного мита у встановленому порядку
та розмірі, заявником до позовної заяви було надано оригінал розрахункової
квитанції №97 від 19.10.2007 року, щодо якої Інструкція не передбачає
вчинення кредитною установою будь-яких написів, крім встановлених формою
квитанції, тобто позивачем дотриманий встановлений порядок сплати державного
мита.

З
огляду на встановлені апеляційною інстанцією обставини щодо сплати державного
мита та з урахуванням норм наведеного законодавства, судова колегія касаційної
інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду про
відсутність підстав для повернення
позовної заяви через недотримання
позивачем порядку сплати державного мита, а відтак у касаційної
інстанції відсутні підстави для скасування прийнятої у справі постанови.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову
Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2008р. у справі
№05-5-36/15990 залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Шаргало
В.І.

Суддя

Мачульський
Г.М.

Суддя

Данилова Т.Б.