Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2008 р. Справа № 2/197-08

Колегія суддів у складі:

головуючий-судя - Могилєвкін Ю.О. судді - Пушай В.І., Плужник О.В.

при секретарі - Карпенко Ж.М.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом- Кисельов В.М.

відповідача за первісним позовом - Ященко В.В.

3-ї особи - Висіканцев Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача за первісним позовом (вх. № 1948С/3-7) на рішення господарського суду Сумської області від 24.07.08 по справі № 2/197-08

за позовом ТОВ "Фрунзе - Будіндустрія", м. Суми

до ТОВ "ТНК", м. Суми

3-я особа - ТОВ "Стройтехсервіс", м. Суми

про стягнення 30000,00 грн.

та за зустрічним позовом - ТОВ "ТНК", м. Суми

до - ТОВ "Фрунзе - Будіндустрія", м. Суми

про стягнення 41972,41 грн.

встановила:

У травні 2008 р. позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 30 000,00 грн. безпідставно отриманих коштів за договором від 27.09.2006 р. № СП-2709/01, а також судових витрат, пов’язаних з розглядом справи.

Відповідач проти позову заперечив і подав зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з ТОВ “Фрунзе-Будіндустрія” 29526 грн. основного боргу за договором підряду від 27.09.2006 р. № СП-2709/01, 9910 грн. інфляційних збитків, 1060 грн. 51 коп. - 3% річних, 1476 грн. 30 коп. пені, а також судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 26.06.2008 р. зустрічний позов прийнятий для спільного розгляду з первісним позовом. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом залучено ТОВ “Стройтехсервіс”.

14.07.2008 р. позивач за первісним позовом з дотриманням вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України уточнив позовні вимоги та просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме: зобов'язати відповідача за первісним позовом повернути грошові кошти в сумі 30000 грн., які були помилково перераховані в якості авансу по договору від 27.09.2006 р. № СП-2709/01.

Рішенням господарського суду Сумської області від 24.07.2008 р. по справі № 2/197-08 (суддя Соп’яненко О.Ю.) в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено. Стягнуто з ТОВ “Фрунзе - Будіндустрія” на користь ТОВ “ТНК”29526 грн. боргу, 1476,30 грн. пені, 9910 грн. збитків від інфляції, 1060,51 грн. –3 % річних, 420 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що відповідач за зустрічним позовом (позивач за первісним позовом) не надав доказів повної оплати за договором, а позивач за первісним позовом не надав документів, які підтверджують, що договір є недійсним.

Позивач за первісним позовом з рішенням господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки рішення є необґрунтованим, незаконним у зв’язку з неповним з’ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, з недоведеністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, а також у зв’язку з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що суд першої інстанції не з’ясував той факт, що в період з вересня 2006-по січень 2007 р. одночасно існувало два договору, предметом яких були одні й теж самі роботи. При цьому виконавцем робіт за двома договорами був саме відповідач, який незаконно намагався отримати подвійну оплату за двома договорами. Так, 06.06.2006р. між відповідачем та ВАТ “Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе” вже був укладений договір №12/06 (далі - Договір №12/06, копії Договору №12/06 та Додаткової угоди №1 до Договору № 12/06 до скарги додаються), предметом якого були тіж самі роботи, які є предметом Договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Згідно п.3 Додаткової угоди №1 до Договору №12/06, остаточний розрахунок по Договору №12/06 в сумі 39 532,00 грн. Замовник повинен був здійснити лише після повного виконання робіт, враховуючи усунення виявлених при прийманні недоліків, на підставі Акту здачі-приймання виконаних робіт.

Суд першої інстанції відмовився з'ясувати те, що спірні роботи за договором №12/06 були виконані відповідачем в період з липня 2006р. по січень 2007р. у повному обсязі (копії Актів прийому-передачі виконаних робіт за договором 12/06 за серпень та січень до скарги додаються), і у повному обсязі були сплачені замовником - ВАТ “Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе”платіжним дорученням від 13.07.2006р. №15388 на суму 10 000,00 грн. та платіжним дорученням від 31.01.2007р. №2381 на суму 39 531,20 грн. (вказані платіжні доручення у позивача відсутні, дана інформація надана позивачу бухгалтерією ВАТ “Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе”).

Під час розгляду справи суд першої інстанції не з'ясував обставини укладення Договору між позивачем та відповідачем, а саме обсяг цивільної дієздатності позивача при укладенні Договору. Так, згідно з вимогами ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), “особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності”. Відповідно до преамбули Договору, позивач є замовником, а відповідач - субпідрядником, але позивач не міг виступати як замовник, оскільки об'єкт (цех №6), на якому повинні були виконуватись роботи, є власністю ВАТ “Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе” і розташований на його території.

Отже, позивач при укладенні Договору не міг бути замовником, а міг бути лише генпідрядником за умови укладення договору генпідряду з власником об'єкту, але такий договір між позивачем та ВАТ “Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе” на момент підписання Договору був відсутній.

Таким чином, суд не з'ясував те, що позивач не мав повноважень на укладення Договору і при укладенні Договору з відповідачем не міг виступати як замовник робіт, оскільки він не є власником цеху №6.

Крім того, судом першої інстанції не було з’ясоване, на яких підставах і у виконанні якого саме договору між позивачем та відповідачем та третьою особою був укладений договір на виконання субпідрядних робіт.

В апеляційній скарзі позивач також зазначив, що судом першої інстанції не були з’ясовані та враховані при прийнятті рішення такі суттєві обставини, як відсутність повідомлення позивача відповідачем про закінчення робіт, відсутність в акті приймання виконаних підрядних робіт за січень 2007 р.

Наведені в рішенні висновки суду про те, що відповідачем та третьою особою були у повному обсязі виконані роботи по договору, на думку позивача не підтверджені, оскільки відповідачем та третьою особою не було надано жодного доказу, які б підтверджували факт виконання ним робіт по договору.

Також, позивач не погоджується з висновком суду, щодо ухилення позивача від приймання виконання відповідачем робіт та про належне виконання відповідачем робіт по договору, оскільки саме з боку відповідача мали місце грубі порушення вимог законодавства та умов договору, з причин яких позивач не мав можливості здійснити приймання від відповідача непідтверджені обсяги робіт.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що при розгляді справи судом першої інстанції порушені норми матеріального права, а саме необґрунтовано застосовано ст.853 ЦК України, порушені вимоги ст.258 ЦК України, а саме необґрунтовано стягнуто з позивача на користь відповідача пеню у розмірі 1 476,30 грн., оскільки строк позовної давності в один рік, встановлений ч.2 ст.258 ЦК України для вимог про стягнення пені, закінчився.

Крім того, на думку позивача, судом першої інстанції порушено вимоги ст. ст.203, 215, 216, 258, 853, 882 ЦК України та ст. 319 ГК України, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.

Відповідач з обставинами, викладеними в апеляційній скарзі не погоджується, подав заперечення на апеляційну скаргу, вважає рішення суду обґрунтованим, законним, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з посиланням на те, що суд першої інстанції правомірно встановив, що форми КБ-2 та КБ-3 є прийнятими і підписаними відповідачем за зустрічним позовом починаючи з 30.03.2007 року і у відповідності до п.3.1 договору підлягали до 16.04.2007 р.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв заперечення ТОВ “Фрунзе- Будустрія”стосовно того, що одночасно існувало два договори, предметами яких були й ті ж самі роботи, оскільки предмети обох договорів підряду є зовсім різними і не стосуються один одного, а також не є взаємопов’язаними, що спростовує посилання ТОВ “Фрунзе- Будіндустрія ”на ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, як на підставу визнання правочину недійсним і таким, що не спрямований на настання юридичних наслідків.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач також зазначив, що ТОВ “ТНК” надало на адресу ТОВ “Фрунзе- Будустрія” весь перелік документів, необхідних для прийняття-здачі виконаних робіт по договору.

3-я особа з вимогами, викладеними в апеляційній скарзі - не погоджується, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

При цьому, 3-я особа зазначає, що відповідно до п.1.1, укладеного договору-підряду від 27.09.2006 р. № СП-2709/01 між позивачем та відповідачем по даній справі, позивач зобов'язувався по завданню відповідача на свій ризик, виконати роботи по демонтажу випробувального стенду в обсязі, передбаченому локальним кошторисом, в цеху № 6 відповідача (далі по тексту - роботи) і передати результати робіт відповідачу у відповідності з умовами укладеного Договору, а відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити виконані позивачем роботи. Пунктом 2.1 цього ж договору передбачено, що загальна вартість Договору визначається договірною ціною, яка є його невід'ємною частиною і становить 99 042.00 грн. в т.ч. ПДВ - 16 507.00 грн. Вказана вартість погоджена обома сторонами договору, про що свідчить відповідний документ, який підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.

Також, 3-я особа вказує на те, що 28 вересня 2006 року між ТОВ “ТНК” та ТОВ “Стройтехсервіс”був укладений договір на виконання субпідрядних робіт, відповідно до якого Генеральний підрядник (ТОВ “ТНК”) доручає Субпідряднику (ТОВ “Стройтехсервіс”) виконання робіт по наступному об'єкту: цех № 6 СМПНО ім. Фрунзе. Субпідрядник виконує наступні види робіт: руйнування з/бетонного даху випробувального стенду. Вартість робіт по зазначеному договору складає 41 231,00 грн. 31 січня 2007 року між ТОВ “ТНК” та ТОВ “Стройтехсервіс” був підписаний відповідний акт приймання виконаних робіт. У такому випадку, схвалення юридичною особою угоди, робить її дійсною з моменту укладення. ТОВ “Фрунзе-Будіндустрія” неодноразово вчиняло дії, які свідчать про схвалення і належне виконання з боку ТОВ “ТНК” договору підряду № СП-2709/01 від 27.09.2006 року. Це підтверджується листами № 650 від 31.10.2006 року “Про видачу тимчасових перепусток”, листом № 02/01 від 17.01.2007 року, адресованим на адресу ТОВ “Фрунзе-Будіндустрія”, який свідчить про завезення з боку ТОВ “ТНК” будівельних матеріалів, а також інструментів, відповідно до переліку, та виданими з боку ТОВ “Фрунзе-Будіндустрія” перепустками на працівників.

До того ж, 3-я особа зазначає, що суд першої інстанції правомірно не прийняв заперечення ТОВ “ФРУНЗЕ-Будіндустрія” стосовно того, що одночасно існувало два договори, предметами яких були одні й ті ж самі роботи. Так, предметом договору підряду № СП-2709/0127 від 27 вересня 2006 року, укладеного між ТОВ “ТНК” та ТОВ “ФРУНЗЕ-Будіндустрія” є демонтаж в цеху № 6 замовника випробувального стенду, а предметом договору підряду № 12/06 від 06.06.2006 року, укладеного між ТОВ “ТНК” та ВАТ “СМНВО ім. Фрунзе” є роботи по розбиранню залізобетонного перекриття в цеху № 6. Таким чином, предмети обох договорів-підряду є зовсім різними і не стосуються один одного, а отже не є взаємопов'язаними і не мають відношення до справи № 2/197-08.

З огляду на те, що предмети договорів-підряду не пов'язані між собою, автоматично спростовуються посилання з боку ТОВ “ФРУНЗЕ-Будіндустрія” на ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, як на підставу визнання правочину недійсним і таким, що не спрямований на настання бажаних юридичних наслідків.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст.101 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.09.2006р. між позивачем - ТОВ ““Фрунзе-Будіндустрія” (замовником) та відповідачем - ТОВ “ТНК”(субпідрядником) був укладений договір підряду № СП-2709/01, відповідно до якого відповідач зобов’язався виконати роботи по демонтажу випробувального стенду в обсязі, передбаченому локальним кошторисом, у цеху № 6 позивача та передати результати роботи замовнику, а останній в свою чергу зобов’язався прийняти та оплатити роботи на умовах, в порядку та строки, встановлені договором.

Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору замовник здійснює оплату в розмірі 100% загальної вартості договору на банківський рахунок субпідрядника шляхом перерахування щомісячних платежів в розмірі вартості виконаних робіт, зазначеній у підписаній сторонами формі КБ-2 не пізніше 16 числа місяця, наступного за місяцем виконання робіт. Загальна вартість договору визначена Договірною ціною і становить 99042 грн. (п. 2.1 договору).

Позивач, зазначив, що ним достроково були виконані зобов’язання за договором та платіжним дорученням № 1916 від 26.10.2006 р. відповідачу перераховано 30000 грн. в якості авансу.

28.09.2006 р. відповідач по справі –ТОВ “ТНК” уклало з ТОВ “Стройтехсервіс”, субпідрядний договір на виконання субпідрядних робіт, відповідно до якого субпідрядник виконував роботи по демонтажу з/бетонна кришки випробувального стенду у цеху № 6. Вартість робіт по даному договору становить 41231 грн.

За загальними умовами виконання зобов’язань, встановленими ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Товариством “Стройтехсервіс” третьою особою по справі, роботи за договором від 28.09.2006 р. виконані в повному обсязі. 31.01.2007 р. між сторонами за договором був підписаний Акт прийому виконаних робіт за формою № КБ-2в, згідно якого вартість виконаних робіт становить 41231 грн.

Договором підряду № СП-2709/01 від 27.09.2006 р., укладеним між ТОВ “Фрунзе-Будіндустрія” та ТОВ “ТНК” передбачено, що по завершенні робіт субпідрядник (ТОВ “ТНК”) зобов’язаний передати замовнику: рахунок-фактуру із зазначенням ціни і вартості результатів робіт; акт передачі-приймання виконаних робіт (підписаний субпідрядником у 2 екз.), а замовник на протязі 2-х днів з дня отримання цих документів зобов’язаний направити субпідряднику підписаний з його боку Акт передачі-приймання виконаних робіт або мотивовану відмову від приймання результатів робіт.

30.03.2007 р. Товариством “ТНК” на адресу позивача були надіслані рекомендованим листом довідка про вартість виконаних підрядних робіт (форма КБ-3) та акт приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) за січень 2007 р., з боку ТОВ “ТНК” підписані та скріплені печатками, вартість виконаних робіт в яких визначена у сумі 59526 грн. У супровідному листі б/н від 30.03.2007 р. відповідач за первісним позовом просив позивача підписати, скріпити печатками підписані документи і повернути 1 екз. на його адресу.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 853 ЦК України, замовник зобов’язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо ухилення замовника від прийняття виконаної роботи спричинило зміну строку здачі роботи, вважається, що право власності на виготовлену (перероблену) річ перейшло до замовника у момент, коли мало відбутися її передання.

Позивач за первісним позовом надіслані йому довідку про вартість виконаних підрядних робіт (форма КБ-3) та акт приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) не підписав та не повернув підряднику, мотивованої відмови від приймання результатів робіт також не висловив, що фактично підтверджує належне виконання відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) взятих на себе зобов’язань за договором від 27.09.2006 р. та прийняття результатів цих робіт замовником. Тим більше, що випробувальний стенд, на якому відбувалися роботи з демонтажу, знаходиться у цеху № 6 ВАТ “Сумське машинобудівне науково-виробниче об‘єднання ім. М.В. Фрунзе” і працівники відповідача (у кількості 20 осіб) отримували для виконання ремонтно-будівельних робіт тимчасові перепустки (оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, а копії приєднані до матеріалів справи), а тому суд приходить до висновку, що підрядник у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 853 ЦК України був позбавлений можливості продати результат роботи, а суму виторгу, з вирахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести в депозит нотаріуса на ім‘я замовника.

За таких обставин, у відповідача за зустрічним позовом з урахуванням проведеної оплати за договором № СП-2709/01 від 27.09.2006 р. в розмірі 30000 грн. утворилася заборгованість за виконані роботи в сумі 29526 грн., що підтверджується матеріалами справи і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Майнова відповідальність за несвоєчасне виконання зобов’язань по договору від 27.09.2006 р. передбачена п. 6.2 вказаного договору, відповідно до якого у випадку прострочення оплати за договором замовник сплачує субпідряднику пеню у розмірі 0,1 % простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 5% загальної вартості договору. Згідно наведеного позивачем за зустрічним позовом розрахунку, пеня становить 1476 грн. 30 коп., тобто 5% від суми заборгованості за договором, що не суперечить приписам ч. 4 ст. 231 ГК України, згідно з якою розмір штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеня його виконання тощо, тому позовні вимоги в частині стягнення пені правомірні і підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми. Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1060 грн. 51 коп. та 9910 грн. 00 коп. збитків від інфляції правомірні та підлягають задоволенню.

Позивач за первісним позовом зазначив, що відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України, договір підряду від 27.09.2006 р. є недійсним, оскільки під час його укладення він не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки роботи, які є предметом договору від 27.09.2006 р. не могли бути виконані ТОВ “ТНК” у січні 2007 р., оскільки за інформацією позивача за первісним позовом дані роботи вже були виконані відповідачем раніше у липні-серпні 2006 р. відповідно до умов договору № 12/06 від 06.06.2006 р., укладеного між ТОВ “ТНК”та ВАТ “СМНВО ім. М.ІВ, Фрунзе”. Проте, позивачем за первісним позовом не надано документів, що підтверджують його позицію, а відповідач проти наданих позивачем обґрунтувань заперечив і зазначив, що укладений з ВАТ “СМНВО ім. М.В. Фрунзе” договір не має відношення до договірних відносин із ТОВ “Фрунзе-Будіндустрія”.

Тому, зазначені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції не з’ясував той факт, що в період з вересня 2006-по січень 2007 р. одночасно існувало два договору, предметом яких були одні й теж самі роботи, безпідставні.

Навпаки, відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, позивач не надав відповідних та обгрунтованих пояснень щодо укладання спірного договору на виконання робіт, котрі нібито вже були виконані, а також пояснень щодо замовлення перепусток для робітників відповідача та третьої особи для виконання робіт, котрі на твердження позивача були вже виконані та сплачені генеральним замовником - ВАТ “Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе”, оскільки позивач, як генеральний підрядник, не міг не знати про виконання попередніх робіт та їх сплату.

Також безпідставні посилання позивача на те, що він при укладенні спірного договору не міг бути замовником, а міг бути лише генпідрядником, оскільки відповідно до чинного законодавства, котрим регулюються відносини сторін за договорами підряду, саме генпідрядник за укладеним договором підряду є замовником для субпідрядника.

Виходячи з викладеного, вимоги позивача за первісним позовом щодо застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобов’язання ТОВ “ТНК” повернути 30000 грн. задоволенню не підлягають, а вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом 41972,81 грн. боргу підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Сумської області від 24.07.2008 р. прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст.33, 49, 99, 101, п.1 ст.103, ст.ст.104-105 ГПК України, судова колегія, –

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 24.07.2008 р. по справі № 2/197-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

судді Пушай В.І.

Плужник О.В.

Повний текст постанови підписаний 27.10.2008 року.