ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26"
травня 2008 р.

Справа
№ 12/2205

За
позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до
Дочірнього
підприємства "Волочиськ-цукор" м. Волочиськ

про стягнення 308506,00 грн. збитків та 6
787грн.14коп. штрафних санкцій.

Суддя                                        Шпак
В.О.

Представники
сторін:

Позивача
: ОСОБА_2. - за
довіреністю від 15.04.2008р.

Відповідача
: Федорова Г.В. - за
довіреністю №3 від 05.02.2008р.

Суть
спору:

Рішення
приймається   26.05.2008року, оскільки в
засіданні оголошувалась перерва.

Приватний
підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1 звернувся з позовом до Дочірнього підприємства
"Волочиськ-цукор" м. Волочиськ про стягнення 308506,00
грн. збитків та 6 787грн.14коп. штрафних санкцій.

В
обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.11.2007 року між
приватним підприємцем ОСОБА_1. та ДП „Волочиськ -цукор” укладено письмовий
договір №97 відповідального зберігання цукру-піску.

На
виконання вказаного договору підписано акт приймання - передачі на
відповідальне зберігання №97 від 22.11.2007 року, в якому зберігачем являється
ДП „Волочиськ-цукор”, а поклажодавцем підприємець ОСОБА_1.

ДП
„Волочиськ -цукор” в порушення умов договору, норм діючого законодавства,
прийнявши на зберігання цукор-пісок, свої зобов'язання по договору виконало
частково, повернувши поклажодавцю ОСОБА_1 на вимогу лише 42 тон, 15 кг.
цукру-піску.

Відповідно
до накладної №1 від 31 березня 2008 року на зберіганні в ДП „Волочиськ-цукор”
залишилось 75тон 800 кг. цукру-піску.

На
вимогу підприємця ОСОБА_1. від 17.03.2008 року повернути цукор-пісок в
загальній кількості, ДП „Волочиськ-цукор” в виконанні даної вимоги відмовило та
відповідно до листа від 01.04.2008 року № 72 пояснило, що прийнятий на
зберігання цукор-пісок в кількості 75800 тон в наявності на складі ДП
„Волочиськ-цукор” не має в зв'язку з вибрром цукру іншими підприємствами.

Відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 року № 404, мінімальна
вартість одного кг. цукру-піску урожаю 2007 року становила на момент укладення
договору 2,083,33 грн., без ПДВ. На момент подачі вимоги про повернення цукру
ціна цукру змінилась і відповідно до довідки Державної інспекції з контролю за
цінами в Хмельницькій області від 7 квітня 2008 року № 0992 , станом на
30.03.2008 року, середня вартість цукру-піску за 1 кг., становила:  4,07 грн. Таким чином відповідно до умов
договору ДП „Волочиськ-цукор” за втрату цукру-піску, який знаходився на
відповідальному збереженні зобов'язане відшкодувати вартість цукру-піску в сумі
: 75800тон х 4грн.07 коп. = 308506.00 грн.

Позивач
просить стягнути з відповідача 308506.00 грн. збитків та 6 787грн. 14коп. пені
відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідач
позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов зазначив, що  сторони в договорі зберігання погодили усі
істотні умови, які є обов'язковими для даного виду договорів. Згідно ст. 951 ЦК
України збитки, завдані поклажедавцеві втратою (нестачею) товару,
відшкодовуються зберігачем у розмірі його вартості, а відповідно до п. 4.1
договору зберігання, за погодженням сторін, у випадку втрати (недостачі)
переданого на зберігання Товару (цукру), Зберігач (Відповідач) зобов'язується
відшкодувати недостачу шляхом оплати його вартості вказаної в договорі. Тобто,
за умовами договору, Відповідач повинен відшкодувати Позивачу 197080,00 грн.
(2,60грн. х 75800кг = 197080,00 грн., де 2,60грн. - ціна 1 кг цукру, згідно
договору, 75800 кг - залишок цукру на зберіганні).

Вимоги
Позивача щодо відшкодування вартості залишку цукру на зберіганні за ринковою
ціною безпідставні, так як умовами договору відповідального зберігання це не
передбачено. Також безпідставні вимоги Позивача щодо стягнення пені, так як
по-перше, договором стягнення пені не передбачено, по-друге, Відповідач не
звертався до Позивача з вимогою повернути кошти за Товар, що знаходиться на
зберіганні.

Розглядом
матеріалів справи встановлено наступне.

22.11.2007
року між приватним підприємцем ОСОБА_1. та ДП „Волочиськ -цукор” укладено
письмовий договір №97 відповідального зберігання цукру-піску.

Відповідно
до п.п. 1.1,1.2 Договору  Зберігач
приймає і зобов'язується зберігати довірене йому майно, надалі Товар, на умовах
викладених в даному Договорі, а Поклажедавець передає та зобов'язується
прийняти Товар назад. Предметом договору зберігання є 117,95 тон цукру піску.

Пунктом
1.3. договору відповідального зберігання сторони обумовили вартість, переданого
на зберігання товару, яка становить на момент складання договору 306370.00

Відповідно
до п.3.1 Договору сторони 1 грудня 2007 року
підписали акт приймання-передачі 117,95тн. цукру -піску в 2 359 мішках.

17
березня 2008року ПП ОСОБА_1 звернувся  до
відповідача  з вимогою про повернення
75,8тн., переданого на зберігання цукру -піску.

Листом
№72 від 01.04.2008року відповідач підтвердив про залишок цукру-піску по
договору №97 в розмірі 75,8тн. , який він не може повернути через його
відсутність.

Дослідивши
матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов до
наступних висновків.

Відповідно
до ст. 936 Цивільного кодексу України за
договором   зберігання   одна
сторона   (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем),
і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею
949 Кодексу встановлено, що зберігач
зобов'язаний  повернути
поклажодавцеві річ,  яка була передана на
зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої
якості.

Річ
має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на
зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Договором
строк зберігання не був обумовлений, а тому в силу ст.938 Кодексу зберігач (ДП
„Волочиськ -Цукор”) зобов'язаний зберігати
річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Згідно
ст.950 Кодексу за  втрату  (нестачу)
або пошкодження речі,  прийнятої
на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно
до ст. 951 Кодексу збитки,  завдані  поклажодавцеві  втратою
(нестачею)  або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі
її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі
суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо
внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути
використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від
цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Як
вбачається з матеріалів справи, Дочірнє підприємство  „Волочиськ-цукор” майно (цукор -пісок), яке
йому було передано на зберігання,
втратило в кількості 75тн. 800кг.

З
положень договору (п.1.2 договору) вбачається, що сторони погодили вартість 1кг
цукру-піску, який переданий на зберігання в сумі 2грн.60коп.

Статтею  22 Цивільного кодексу України передбачено,
що  особа,  якій завдано збитків  у
результаті  порушення  її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками
є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно
до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник,
який  порушив  зобов'язання,
має  відшкодувати кредиторові
завдані цим збитки.

Розмір
збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки
визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного
задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути
виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову,
якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може
задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що
існували на день ухвалення рішення.

Пунктом  4.1 договору передбачено, що у   випадку
втрати   (недостачі)   переданого
на  зберігання   Товару,
Зберігач   зобов'язується
відшкодувати недостачу шляхом оплати його вартості вказаної в договорі.

Таким
чином, відповідач зобов'язаний відшкодувати відповідачу вартість втраченого
цукру-піску 75800кг по ціні  2грн. 60коп.,
а саме 197 080грн.

Тому
вимоги позивача про стягнення в сумі 111 426грн. ( 308 506грн. -197 080грн.) не
підлягають задоволенню.

Позивач
з посиланням на ст. 231 Господарського кодексу України просить стягнути з
відповідача 6 787грн. 14коп.

Відповідно
до ст. 547 Цивільного кодексу України
правочин   щодо   забезпечення   виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин
щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Сторони
в договорі не обумовили забезпечення зобов'язання у разі невиконання зберігачем
зобов'язань по договору зберігання.

Таким
чином вимоги, позивача про стягнення штрафних санкцій в сумі 6 787грн. 14коп. є
необґрунтованим  і не підлягає
задоволенню.

Державне
мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  відповідно до ст.49 ГПК України покласти на
відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись
ст.ст.44,49, ст.ст.82-84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу
України, суд -

вирішив:

Позов
Приватного підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 до Дочірнього підприємства
"Волочиськ-цукор" м. Волочиськ про стягнення 308506,00 грн.
збитків та 6 787грн.14коп. штрафних санкцій задоволити частково.

Стягнути
з Дочірнього підприємства "Волочиськ-цукор" ( м. Волочиськ,
вул.Заводська, 1, код 42) на користь Приватного підприємця ОСОБА_1(
АДРЕСА_1, Волочиського району, код НОМЕР_1)
- 197 080 ( сто дев'яносто сім
тисяч вісімдесят гривень) грн. збитків, 1970 (одну тисячу дев'ятсот
сімдесят гривень)грн.. 89коп. державного мита та 73 (сімдесят три гривні)
75коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процнесу.

Видати
наказ.

В
решті позову відмовити.

Суддя
В.О. Шпак