ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос О.І.,

суддів:

Бакуліної С.В., Кривди Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ВАТ "Банк ВТБ"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.03.2008 р.

у справі

№2-8/16589-2007

господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

Державного підприємства "Санаторій "Гурзуфський"

до

ВАТ "Банк ВТБ"

про

визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач —Державне підприємство "Санаторій "Гурзуфський" звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до ВАТ "Банк ВТБ" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.11.2004 р., укладеного між Державним підприємством "Санаторій "Гурзуфський" та "Банком ВТБ (відкрите акціонерне товариство)", та додаткової угоди №1 до нього від 29.12.2004 р., які засвідчені приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Сотніковим В.П., реєстр за №1708 і реєстр за №1892 на підставі ст.ст. 1, 15 Господарського процесуального кодексу України, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст.ст. 228, 236 Цивільного кодексу України, посилаючись в обґрунтування позову на те, що: по-перше, при укладенні договору купівлі-продажу відповідач взагалі не мав наміру оплачувати об'єкт купівлі-продажу та оформляти право користування земельною ділянкою з оплатою оренди, свідомо запропонувавши умови договору, які при штучно створених обставинах в сукупності приведуть до безоплатного оволодіння майном і безоплатного користування земельною ділянкою, що і має місце; по-друге, вказана угода порушує публічний порядок, оскільки вона була направлена на незаконне заволодіння майном державного підприємства і є відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України нікчемною.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.11.2007 р. у справі №2-8/16589-2007 було прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.12.2007 р.

10.12.2007 р. в засіданні господарського суду було оголошено перерву до 18.12.2007 р. до 12 год. 00 хв. (протокол судового засідання від 10.12.2007 р.).

Після перерви відповідачем до господарського суду Автономної Республіки Крим було подано відзив на позовну заяву по справі, в якому відповідач на підставі ст. 80 Господарського процесуального кодексу України просив припинити провадження у справі, посилаючись на п. 10.1 договору купівлі-продажу від 12.11.2004 р., згідно з яким усі спори щодо недійсності договору підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації відповідно до його Регламенту, у зв'язку з чим спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 18.12.2007 р. (суддя Чумаченко С.А.) провадження у справі №2-8/16589-2007 за позовом Державного підприємства "Санаторій "Гурзуфський" до ВАТ "Банк ВТБ" про визнання недійсним договору припинено на підставі п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Не погоджуючись із даною ухвалою, Державним підприємством "Санаторій "Гурзуфський" було подано апеляційну скаргу до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.03.2008 р. у справі №2-8/16589-2007 (судді: Дугаренко О.В., Заплава Л.М., Фенько Т.П.) апеляційну скаргу Державного підприємства "Санаторій "Гурзуфський" задоволено: ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 18.12.2007 р. у справі №2-8/16589-2007 скасовано; справу №2-8/16589-2007 передано на розгляд господарського суду Автономної Республіки Крим.

У касаційній скарзі ВАТ "Банк ВТБ" просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.03.2008 р. у справі №2-8/16589-2007 повністю та залишити в силі ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 18.12.2007 р. у справі №2-8/16589-2007, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони не скористалися своїм процесуальним правом на участь своїх представників у судовому засіданні касаційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи та проаналізувавши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Припиняючи провадження у справі, господарський суд першої інстанції виходив із того, що п. 10.1 договору купівлі-продажу від 12.11.2004 р. передбачено, що всі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього договору або у зв'язку з ним, зокрема, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації відповідно до його Регламенту, у зв'язку з чим спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Скасовуючи ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 18.12.2007 р. у справі №2-8/16589-2007 та направляючи справу на розгляд до господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суд виходив із того, що: по-перше, відповідно до ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві, а згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду (арбітражу), крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, тобто звернення до арбітражу є правом, а не обов'язком сторони; по-друге, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України господарські суди мають право також розглядати справи за участю іноземних підприємств і організацій, якщо іноземне підприємство чи організація має на території України нерухоме майно, щодо якого виник спір, а предметом даного спору є договір купівлі-продажу споруди кліматопавільйону, що знаходиться на території України; по-третє, господарським судом першої інстанції при припиненні провадження у справі №2-8/16589-2007 не було розглянуто питання щодо дійсності арбітражної угоди на день звернення з позовом Державним підприємством "Санаторій "Гурзуфський".

Колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для скасування постанови Севастопольського апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Державне підприємство "Санаторій "Гурзуфський" звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до ВАТ "Банк ВТБ" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.11.2004 р., укладеного між Державним підприємством "Санаторій "Гурзуфський" та "Банком ВТБ (відкрите акціонерне товариство)", та додаткової угоди №1 до нього від 29.12.2004 р., які засвідчені приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Сотніковим В.П., реєстр за №1708 і реєстр за №1892, посилаючись в обґрунтування позовних вимог у т.ч. на рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 13.10.2006 р. у справі №124/2005 за позовом ВАТ "Внешторгбанк" до Державного підприємства "Санаторій "Гурзуфський" про розірвання договору купівлі-продажу від 12.11.2004 р., додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Сотніковим В.П. 12.11.2004 р. за реєстром за №1708 від 24.12.2004 р. (яким договір купівлі-продажу від 12.11.2004 р. та додаткову угоду №1 від 29.12.2004 р. до договору купівлі-продажу було розірвано), оскільки вищевказаним рішенням не передбачено повернення об'єкта купівлі-продажу Державному підприємству "Санаторій "Гурзуфський" після повернення продавцем оплати за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода —це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Арбітражне застереження щодо передачі всіх спорів, що виникають з цього договору, на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації викладено у п. 10.1 договору купівлі-продажу від 12.11.2004 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Однак, господарським судом першої інстанції при винесенні ухвали про припинення провадження у справі не було надано будь-якої оцінки наявному в матеріалах справи рішенню Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 13.10.2006 р. у справі №124/2005 про розірвання договору купівлі-продажу від 12.11.2004 р., умовами якого і було передбачено передачу спорів на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промис ловій палаті Російської Федерації (прийнятому за один рік до звернення позивача з даним позовом), не з'ясовано питання правових наслідків розірвання вказаного договору, передбачених ст. 653 Цивільного кодексу України (а.с. 44–72).

Доводи касаційної скарги про порушення господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права у зв'язку з несвоєчасним повідомленням відповідача про час і місце засідання суду спростовуються матеріалами справи, в т.ч. ухвалою апеляційного господарського суду від 15.02.2008 р. про прийняття апеляційної скарги Державного підприємства "Санаторій "Гурзуфський" і призначення розгляду справи на 24.03.2008 р., надісланою на адресу сторін 15.02.2008 р., заявою самого відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв'язку з хворобою представника (яка свідчить про одержання відповідачем ухвали апеляційного господарського суду).

Доводи касаційної скарги про надіслання ухвали апеляційного господарського суду за неналежною адресою (в Москву, а не в Санкт-Петербург) не можуть бути взяті до уваги, оскільки згідно з матеріалами справи ухвала апеляційного господарського суду від 15.02.2008 р. була надіслана відповідачу за поштовою адресою, яка зазначена в матеріалах справи (а.с. 2, 56), і була отримана відповідачем, про що свідчить заява самого відповідача про відкладення розгляду справи —а.с. 132).

З огляду на викладене, підстав для скасування постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.03.2008 р. у справі №2-8/16589-2007 не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Банк ВТБ" на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.03.2008 р. у справі №2-8/16589-2007 залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.03.2008 р. у справі №2-8/16589-2007 —без змін.

Головуючий

О.Глос

Судді:

С.Бакуліна

Д.Кривда