ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"01" жовтня 2008 р. Справа № 20/204

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Василишина А.Р. за участю секретаря судового засідання помічника судді Сокола Ф.Г. (в судовому засіданні від 30 вересня 2008 року) та Бренчук Г.В. (в судовому засіданні від 1 жовтня 2008 року)

за участю представників сторін:

позивача: Овдійчук О.О. (дов. № 30/06 від 30.03.2006р.);

відповідача: Коритнюк В.О. (дов. № 10603/10-15 від 12.03.2008р.).

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне об’єднання»Рівненської обласної спілки споживчих товариств

до відповідача Державної податкової інспекції у місті Рівне

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

Статті 27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства України роз’яснені.

ВСТАНОВИВ:

Кооперативне підприємство «Рівненське гуртово-роздрібне об’єднання»Рівненської обласної спілки споживчих товариств (надалі –Позивач) звернулося в господарський суд Рівненської області, як адміністративний суд, з позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівне (надалі –Відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 19 березня 2007 року № /2/23-121 (а.с. 19) та № /2/23-121 (а.с. 20).

Під час розгляду справи № 20/204 Позивач подав заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 146, 221), в яких Позивач просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Відповідача від 25 травня 2007 року № /3/23-121 (а.с. 147, 223) та № /3/23-121 (а.с. 148, 222) повністю з моменту прийняття.

4 вересня 2007 року Позивач через канцелярію господарського суду подав клопотання від 3 вересня 2007 року (а.с. 166) про призначення судово-бухгалтерської експертизи та навів перелік питань, які вважає за необхідне поставити на вирішення експертизи. Представник Відповідача в судовому засіданні від 6 вересня 2007 року подав клопотання Відповідача (а.с. 171) в якому наведено питання, які Відповідач хоче поставити перед судовим експертом.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11 вересня 2007 року (а.с. 176-177) судом призначено судово-бухгалтерську експертизу та поставлено перед судовим експертом наступні питання:

·          чи підтверджується документально донарахована на підставі акту Відповідача від 6 листопада 2006 року «Про результати планової комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Позивачем, код –30318321 за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року» сума податкового зобов’язання по податку на додану вартість: за основним платежем в розмірі 158 647 (сто п’ятдесят вісім тисяч шістсот сорок) грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями –в розмірі 79 323 (сімдесят дев’ять тисяч триста двадцять три) грн. 00 коп.?

·          чи підтверджується документально донарахована на підставі акту Відповідача від 6 листопада 2006 року «Про результати планової комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Позивачем, код –30318321 за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року» сума податкового зобов’язання по податку на прибуток: за основним платежем в розмірі 31 266 (тридцять одна тисяча двісті шістдесят шість) грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 6 768 (шість тисяч сімсот шістдесят вісім) 00 коп.?

·          чи відбувалося зменшення (збільшення) балансової вартості груп основних засобів Позивача за період 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року згідно даних бухгалтерського обліку внаслідок проведення операцій описаних в акті перевірки?

·          чи відбувалося зменшення (збільшення) статутного фонду Позивача за період 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року згідно даних бухгалтерського обліку?

·          які основні засоби обліковувалися на балансових рахунках Позивача за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року?

·          які основні засоби обліковувалися на позабалансових рахунках Позивача за період 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року?

Даною ухвалою зупинено провадження у справі № 20/204 до отримання висновку експерта.

27 грудня 2007 року в господарський суд Рівненської області надійшло повідомлення Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с. 186-187), в висновку якого вказується, що в зв’язку з відсутністю необхідних для дослідження матеріалів, експерт не має можливості дати висновок.

Ухвалою суду від 8 січня 2008 року (а.с. 188) поновлено розгляд справи № 20/204 та призначено справу на 22 січня 2008 року на 9 годину 30 хвилин.

16 січня 2008 року в господарський суд Рівненської області надійшло клопотання Позивача (а.с. 191), в якому Позивач просить повернути матеріали справи № 20/204 на судово-бухгалтерську експертизу та вказує на те, що документи, необхідні для проведення експертизи по справі № 20/204 надані Позивачем в експертну установу. До даного клопотання Позивачем додано доказ, який підтверджує надання необхідних доказів у експертну установу (а.с. 192-193).

Ухвалою суду від 22 січня 2008 року (а.с. 196-197) зупинено провадження по справі № 20/204, матеріали справи повторно направлено до Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судово-бухгалтерської експертизи призначеної ухвалою господарського суду Рівненської області у справі № 20/204 від 11 вересня 2007 року та для дачі відповідей на питання поставлені перед судовим експертом в ухвалі господарського суду в даній справі від 11 вересня 2007 року (а.с. 176-177).

23 липня 2008 року в господарський суд Рівненської області надійшов висновок № 0039 судово-економічної експертизи по справі № 20/204 від 11 липня 2008 року (надалі –Висновок; а.с. 203-210), в якому експерт, з підстав вказаних у даному висновку, надав наступні висновки по заданим питанням:

1) Висновки акту Відповідача від 6 листопада 2006 року «Про результати планової комплексної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Позивачем, код –30318321 за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року» щодо донарахування суми податкового зобов’язання по податку на додану вартість нормативно не підтверджується; питання нарахування штрафних (фінансових) санкцій не відноситься до компетенції експерта;

2) Висновки акту Відповідача від 6 листопада 2006 року «Про результати планової комплексної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Позивачем, код –30318321 за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року» щодо донарахування суми податкового зобов’язання по податку на прибуток нормативно не підтверджується; питання нарахування штрафних (фінансових) санкцій не відноситься до компетенції експерта;

3) Дослідженням поданих документів бухгалтерського обліку експертом документально підтверджується зменшення вартості основних засобів Позивача за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року з 17 674 883 грн. 43 коп. до 16 863 580 грн. 38 коп.; питання визначення чи відбувалося зменшення вартості основних засобів Позивача внаслідок проведення операцій, описаних у акті перевірки, вимагає проведення додаткових ревізійних дій, що виходить за межі компетенції експерта;

4) Дослідженням поданих документів бухгалтерського обліку експертом документально підтверджується зменшення статутного капіталу Позивача за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року з 7 427 376 грн. 03 коп. до 7 003 143 грн. 51 коп.;

5) Питання «Які основні засоби обліковувались на балансових рахунках Позивача за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року?» є питанням довідкового характеру, що не потребує проведення експертного дослідження; перелік основних засобів, що обліковувались на рахунках Позивача за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року наведено в поданих на дослідження експерту документах бухгалтерського обліку «Основні засоби. Рахунок 10»за періоди 3 квартал 2005 року –2 квартал 2006 року;

6) Питання «Які основні засоби обліковувались на позабалансових рахунках Позивача за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року?» є питанням довідкового характеру, що не потребує проведення експертного дослідження; в поданих на дослідження експерту документах бухгалтерського обліку Позивача відсутні дані щодо переліку основних засобів, які обліковувались на позабалансових рахунках Позивача.

Ухвалою господарського суду Рівненської області в справі № 20/204 від 1 серпня 2008 року (а.с. 212) провадження у даній справі судом поновлено, справу призначено до розгляду на 9 вересня 2008 року на 9 годину 30 хвилин.

Представник Відповідача в судове засідання від 9 вересня 2008 року не з’явився.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 9 вересня 2008 року (а.с. 227) розгляд справи № 20/204 відкладено на 30 вересня 2008 року на 14 годину 30 хвилин.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних у: позовній заяві (а.с. 2-4); додаткових обґрунтуваннях позовних вимог (а.с. 216-219).

Відповідач у запереченні по справі № 20/204 (а.с. 28-31), поясненні по справі № 20/204 (а.с. 230-232) та представник Відповідача в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог Позивача з підстав, вказаних у даних запереченнях.

В судовому засіданні від 30 вересня 2008 року оголошувалася перерва до 1 жовтня 2008 року до 17 години 30 хвилин.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

Позивач є платником податків, зборів та обов’язкових платежів.

Працівниками податкового органу –Відповідача проведено планову документальну перевірку Позивача з питань дотримання податкового законодавства.

За результатами проведеної перевірки податковим органом встановлено порушення вимог статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та інших нормативних актів, про що складено акт «Про результати планової комплексної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Позивачем, код –30318321 за період з 1 липня 2005 року по 30 червня 2006 року»(а.с. 5-18; надалі –Акт). Даний Акт підписано представниками Позивача із запереченнями.

27 листопада 2006 року на підставі Акту Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за № /0/23-121 щодо визначення Позивачу податкового зобов’язання та штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість в сумі 237 970 (двісті тридцять сім тисяч дев’ятсот сімдесят) грн. 00 коп. та податкове повідомлення-рішення за № /0/23-121 щодо визначення Позивачу податкового зобов’язання та штрафних (фінансових) санкцій по податку на прибуток в сумі 38 034 (тридцять вісім тисяч тридцять чотири) грн. 00 коп.

Позивач, в порядку, визначеному пунктом 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»оскаржував рішення Відповідача.

В зв’язку з цим, Відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 19 березня 2007 року № /2/23-121 (а.с. 19) та № /2/23-121 (а.с. 20), а згодом і податкові повідомлення-рішення від 25 травня 2007 року № /3/23-121 (а.с. 147, 223) та № /3/23-121 (а.с. 148, 222).

Суть порушення, викладеного в Акті та на підставі якого Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення та № /3/23-121 від 25 травня 2007 року (а.с. 148, 222), зводиться до того, що Позивач допустив порушення пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», тобто платником за перевірений період занижено податкове зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 158 647 (сто п’ятдесят вісім тисяч шістсот сорок сім) грн. 00 коп..

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, в перевірений період Позивач здійснив передачу основних засобів на підставі постанов правління Рівненської обласної спілки споживчих товариств.

Так, на підставі постанови правління Рівненської обласної спілки споживчих товариств № 309 від 29 грудня 2005 року «Про передачу основних засобів в межах власника»(а.с. 61) з балансу Позивача на баланс Кооперативного підприємства «Рівненське автопідприємство облспоживспілки»передано на правах оперативного управління модуль «Кисловодськ». Фактично передачу оформлено актом приймання-передачі від 29 грудня 2005 року (а.с. 62-63).

Також, на підставі постанов правління Рівненської облспоживспілки «Про передачу основних засобів в межах власника»№ 166 від 1 липня 2005 року (а.с. 64) та № 41 від 27 лютого 2006 року (а.с. 66) з балансу Позивача на баланс Спільного підприємства «Центральна авторемонтна майстерня»передано на правах оперативного управління основні засоби, що знаходяться по вул. Підкови, 17а в місті Рівне. Фактичну передачу оформлено актами приймання-передачі (а.с. 65 зворот; а.с. 67-68 зворот).

Крім того, на підставі постанови правління Рівненської облспоживспілки № 121 від 27 травня 2006 року «Про передачу основних засобів в межах власника»(а.с. 69) з балансу Позивача на баланс Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу передано на правах оперативного управління основні засоби (меблі, комплект гардин, матраци, покриття для підлоги, холодильник, газові плити). Факт передачі оформлено актом приймання-передачі від 29 червня 2006 року (а.с. 71-72).

У відповідності до пункту 1.3 Статуту Позивача (а.с. 46-51), Позивач заснований на колективній власності Рівненської обласної спілки споживчих товариств.

Статтею 1 Закону України «Про споживчу кооперацію»від 10 квітня 1992 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що споживча кооперація в Україні –це добровільне об’єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану.

Згідно частини 5 статті 111 Господарського кодексу України та частини 1 статті 9 Закону України «Про споживчу кооперацію», власність споживчої кооперації є однією з форм колективної власності. Вона складається з власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. Володіння, користування та розпорядження власністю споживчої кооперації здійснюють її органи відповідно до компетенції, визначеної статутами споживчих товариств та їх спілок. Споживчі товариства, їх спілки (об’єднання) можуть утворювати для здійснення своїх статутних цілей підприємства, установи та інші суб’єкти господарювання відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів. Об'єкти права власності споживчої кооперації можуть перебувати у спільному володінні споживчих товариств, спілок (об’єднань).

У відповідності зі статтею 136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб’єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереження належного йому майна безпосередньо або через уповноваженим ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Частинами 1, 2 пункту 8.1 Статуту Позивача (а.с. 46-51) передбачається, що: вищим органом управління Позивача є Рада облспоживспілки; засновник здійснює управління Позивачем через Раду та правління облспоживспілки.

В пункті 8.2 Статуту Позивача (а.с. 46-51) передбачається, що правління облспоживспілки розпоряджається майном Позивача (за винятком безкоштовної передачі, здачі в оренду з правом викупу іншим підприємствам, організаціям, що віднесено до виключної компетенції Ради облспоживспілки).

Враховуючи вищевказане, господарський суд Рівненської області, як адміністративний суд вважає, що в силу вищевказаного, основні засоби закріплювалися за Позивачем на праві господарського відання.

З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що передача основних засобів, що знаходяться по вулиці Підкови, 17а в місті Рівне, здійснювалася з балансу Позивача, засновником якого є Рівненська обласна спілка споживчих товариств, на баланс спільного підприємства, одним із засновників в яких є Рівненська обласна спілка споживчих товариств (Статут Спільного підприємства «Центральна авторемонтна майстерня»на а.с. 78-83). При цьому такі основні засоби передавалися як майно, що належить до спільної власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. Передача здійснювалася на підставі постанови правління Рівненської обласної спілки споживчих товариств № 121 від 27 травня 2006 року «Про передачу основних засобів в межах власника»(а.с. 69) та актів приймання-передачі (а.с. 65 зворот; а.с. 67-68 зворот).

Водночас суд наголошує на тому, що у Статуті Спільного підприємства «Центральна авторемонтна майстерня»(а.с. 78-83), як і у Статуті Позивача, передбачено обмеження в правомочності щодо розпорядження майном. Так, вищим органом управління Спільним підприємством «Центральна авторемонтна майстерня»є Рада Засновників. В свою чергу, в силу підпункту 8.3.2 Статуту, Рада Засновників делегувала правлінню Рівненської обласної спілки споживчих товариств права: розглядати і затверджувати квартальні і річні звіти, дані бухгалтерської та статистичної діяльності; визначати основні напрямки діяльності спільного підприємства; управляти справами (за винятком ліквідації, безкоштовної передачі, здачі в оренду з правом викупу іншим підприємствам, установам, організаціям). Також, у підпункті 6.3.1 Статуту Спільного підприємства «Центральна авторемонтна майстерня»передбачено, що підприємство лише за рішенням Ради Засновників або правління облспоживспілки має право здавати в оренду, надавати за плату в тимчасове користування будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, сировину та інші матеріальні цінності в установленому порядку. Суд вважає, що з урахуванням вищезазначених положень Законів та Статутів, дане майно передавалося на праві господарського відання.

Також, з урахуванням вищевказаного, суд вважає, що передача Позивачем модуля «Кисловодськ»на баланс Кооперативного підприємства «Рівненське автопідприємство облспоживспілки»також здійснювалася з балансу одного кооперативного підприємства на баланс іншого, єдиним засновником яких є Рівненська обласна спілка споживчих товариств (Статут Кооперативного підприємства «Рівненське автопідприємство облспоживспілки»на а.с. 88-91). Передача здійснювалася на підставі постанови правління Рівненської обласної спілки споживчих товариств № 309 від 29 грудня 2005 року «Про передачу основних засобів в межах власника» та акту приймання-передачі від 29 грудня 2005 року (а.с. 61-63). Таким чином, в даному випадку здійснювалася передача майна, що належить до спільної власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. Тобто, передача модуля здійснювалася в межах одного власника –Рівненської обласної спілки споживчих товариств.

Що ж до передачі Позивачем основних засобів на баланс Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу, то суд у даному випадку також вважає, що у даному випадку здійснювалася передача з балансу кооперативного підприємства на баланс навчального закладу, єдиним засновником яких є Рівненська обласна спілка споживчих товариств (Статут Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу на а.с. 92-94). Передача здійснювалася на підставі постанови правління Рівненської обласної спілки споживчих товариств № 121 від 27 травня 2006 року «Про передачу основних засобів в межах власника»(а.с. 69) та акту приймання-передачі від 29 червня 2006 року (а.с. 71-72). Майно передавалося з балансу Позивача на баланс Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу передано на правах оперативного управління основні засоби (меблі, комплект гардин, матраци, покриття для підлоги, холодильник, газові плити), як майно, що належить до спільної власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. Дана передача основних засобів, по суті, здійснювалася в межах одного власника –Рівненської обласної спілки споживчих товариств. Дане, на думку суду, свідчить про факт передачі майна на умовах повного господарського відання.

Аналіз вищевказаних обставин та норм Законів України «Про податок на додану вартість» та «Про оподаткування прибутку підприємств», приводить суд до висновку, що у вищезазначених випадках не відбулося продажу майна чи безоплатної передачі майна в розумінні Законів України «Про податок на додану вартість» та «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пункту 9 Листа Вищого арбітражного суду України від 31 січня 2001 року № 01-8/98, баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Таку ж позицію підтримала Державна податкова адміністрація України, у листі якої «Про окремі питання оподаткування прибутку підприємств» від 2 березня 1998 року № 2092/10/15-0116. В даному листі зазначається, що у разі, якщо безоплатна передача основних фондів з балансу на баланс підприємств споживчої кооперації здійснюється за рішенням власника або уповноважених ним органів у межах одного власника (власників при спільному володінні), то до складу валових доходів платника податку не включається вартість безкоштовно отриманих основних фондів для використання на правах оперативного управління і власник майна при цьому не змінюється.

Водночас, як вбачається з вищевказаних випадків передачі майна та з матеріалів справи, основні фонди були передані з балансу Позивача на баланси інших кооперативних підприємств та закладів (в межах одного власника –Рівненської обласної спілки споживчих товариств), а тому суд вважає хибними та такими що не підтверджуються матеріалами справи посилання Відповідача на порушення Позивачем пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість».

Суд зауважує, що пунктом 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що: у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни. При цьому об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів (робіт, послуг) на митній території України, в тому числі операції з оплати вартості послуг за договорами оренди (лізингу) та операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення кредиторської заборгованості заставодавця (п. 3.1.1 Закону № 168/97).

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»поставка товарів це будь які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її поставки, а також операції з безоплатної поставки товарів та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Водночас, у Акті відсутні посилання на укладання будь яких цивільно-правових договорів у зазначених вище випадках передачі майна.

Пунктом 4.9 статті 4 Закону № 168/97 передбачено, що: якщо основні виробничі фонди або невиробничі фонди ліквідуються за самостійним рішенням платника податку чи безоплатно передаються особі, не зареєстрованій платником податку, а також у разі переведення основних фондів до складу невиробничих фондів така ліквідація, безоплатна передача чи переведення розглядаються для цілей оподаткування як поставка таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за звичайними цінами, що діють на момент такої поставки, а для основних фондів групи 1 –за звичайними цінами, але не менше їх балансової вартості.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, у даних випадках основні засоби передані особам, які є платниками податку на додану вартість.

Що ж до визначення вищезазначених передач майна, як операцій з безоплатної поставки товарів, то суд з урахуванням положень підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 та пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»вважає, що дані операції з передачі основних засобів з балансу Позивача на баланси Кооперативного підприємства «Рівненське автопідприємство облспоживспілки», Спільного підприємства «Центральна авторемонтна майстерня», Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу згідно вищевказаних постанов правління Рівненської обласної спілки споживчих товариств, то суд вважає, що дані операції не підпадають під визначення операцій з безоплатної поставки товарів, які є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, так як проведення цих операцій не пов’язане з передачею права власності за цивільно-правовими договорами.

Суд зауважує, що на момент здійснення передачі Позивачем вищевказаних передач основних засобів зі свого балансу на баланси Кооперативного підприємства «Рівненське автопідприємство облспоживспілки», Спільного підприємства «Центральна авторемонтна майстерня», Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу не повинно нараховуватись податкове зобов’язання по податку на додану вартість, оскільки не відбувся перехід права власності, що є необхідною умовою продажу в розумінні пункту 3.3.1. статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість».

З урахуванням усього вищенаведеного суд вважає, що висновки Акту про донарахування Позивачу суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість по операціях з передачі основних засобів з балансу Позивача на баланс інших підприємств споживчої кооперації, як операцій з безоплатної передачі товарів, нормативно не підтверджується.

Вищенаведене підтверджується і висновком № 0039 судово-економічної експертизи від 11 липня 2008 року (а.с. 203-210).

Це ж стосується і передач майна згідно постанов правління Рівненської обласної спілки споживчих товариств № 134 від 13 червня 2005 року «Про передачу основних засобів в межах власника»(а.с. 73) та № 152 від 30 червня 2005 року «Про передачу основних засобів в межах власника»(а.с. 75), які постановою правління Рівненської обласної спілки споживчих товариств № 256 від 20 жовтня 2005 року (а.с. 77) відмінено.

Що стосується податкового-повідомлення-рішення № /3/23-121 від 25 травня 2007 року, то згідно Акту, Позивач допустив порушення підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», тобто в перевірений період підприємством занижено податкове зобов’язання з податку на прибуток в сумі 31 266 (тридцять одна тисяча двісті шістдесят шість) грн., в тому числі у 2005 році –436 (чотириста тридцять шість) грн., за І півріччя 2006 року –30 830 (тридцять тисяч вісімсот тридцять) грн..

Як вбачається із матеріалів справи, Позивач протягом 2005 –2006 років отримав кошти від фізичних осіб. Кошти отримані згідно з заявами, оформленими відповідно до табл. 25 р. VI п. 2 Порядку документального оформлення операцій щодо завершення розмежування і закріплення власності в споживчій кооперації України, як внески до статутного капіталу підприємства. В тексті заяв зазначено: «прошу зареєструвати мене бажаючим стати співвласником майна підприємства». Вказане також не заперечується Відповідачем. При цьому Відповідач зазначає, що в установчих документах Позивача не визначені його співвласники і їх частка у його власності.

Суд зауважує, що позивач є кооперативним підприємством Рівненської облспоживспілки, на яке поширюються норми Закону України «Про споживчу кооперацію»та нормативні акти Укоопспілки.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців»від 15 травня 2003 року № 755: у разі державної реєстрації юридичної особи, для якої законом встановлено вимоги щодо формування статутного фонду (статутного або складеного капіталу), крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається документ, що підтверджує внесення засновником (засновниками) вкладу (вкладів) до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) юридичної особи в розмірі, який встановлено Законом.

Таким чином, для здійснення реєстрації змін до Статуту, пов’язаних із збільшенням розміру Статутного фонду, органу реєстрації необхідно подати документ, що підтверджує сплату внесків, передбачених законодавством.

В свою чергу, визначення та перелік пайових внесків міститься в Законі України «Про кооперацію». Зокрема, відповідно до статті 2 даного Закону: пай –майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки; додатковий пай –добровільний грошовий чи інший майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу понад пай у пайовому фонді кооперативу; цільові внески –грошові, інші майнові та немайнові цінності членів кооперативної організації, що вносяться понад пай для забезпечення статутної діяльності цієї організації. У споживчій кооперації створюються фонди (капітали) загальногосподарського значення: статутний та пайовий. Розміри статутного та пайового фондів (капіталів) не є постійною величиною і їх загальна сума не визначається у статуті кооперативного підприємства.

Аналіз Законів України «Про кооперацію»та «Про споживчу кооперацію»призводять суд до висновку, що вони не зобов’язують кооперативні підприємства встановлювати фіксовані статутний та пайовий фонди (капітали).

Водночас, пунктами 4-6 статті 9 Закону України «Про споживчу кооперацію»передбачена обов’язковість визначення у статутах підприємств споживчої кооперації часток засновників. Однак ні даним законом, ні іншими Законами України не передбачено строк внесення цих змін до установчих документів.

В зв’язку з тим, що діючим Законодавством не передбачено чітких строків внесення таких змін, підприємства споживчої кооперації в будь-який момент внісши зміни до установчих документів виконують свій обов’язок передбачений пунктами 4-6 статті 9 Закону України «Про споживчу кооперацію».

Водночас, згідно інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку, активів, капіталу, зобов’язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 № 291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999р. за № 893/4186, «рахунок 41 призначено для обліку й узагальнення інформації про суми пайових внесків членів споживчого товариства, колективного сільськогосподарського підприємства, житлово-будівельного кооперативу, кредитної спілки та інших підприємств, що передбачені установчими документами».

В свою чергу, законодавчими актами України, що регламентують відносини, пов’язані з створенням і діяльністю споживчих товариств, не передбачено встановлення фіксованого розміру статутного та пайового фонду (капіталу).

З даного суд робить висновок, що розмір пайових внесків не визначається статутом, а змінюється залежно від їх оплати або поповнення членами споживчого товариства. Зазначені кошти не відповідають ознакам валового доходу платника податку, установленим підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 вищевказаного Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Водночас, внесення пайових внесків не пов’язане з передачею платнику податків коштів за договорами дарування та іншими договорами, які не передбачають повернення таких коштів, отже отримання платником податку пайових внесків не підпадає під визначення безповоротної фінансової допомоги відповідно до підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».          Податковим органом при перевірці не було враховано те, що на письмову вимогу пайовика пайові внески йому повертаються.

Враховуючи вищевказане, суд робить висновок, що до даних правовідносин не може застосовуватися підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Також, в Акті також іде посилання на порушення підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»підприємством не включено до складу валового доходу вартість безоплатно отриманих активів ПСК «Маркет Острожець»в сумі 99 621 (дев’яносто дев’ять тисяч шістсот двадцять одна) грн. 33 коп..

При цьому в Акті зазначається лише вартість переданих активів. Що стосується переданих зобов’язань (кредиторська заборгованість та поточні зобов’язання), непокритий збиток (пасиви), то їх вартість в акті перевірки не зазначено. Фактично, сума переданих ПСК «Маркет Острожець»для Позивача активів дорівнює сумі переданих зобов’язань (пасивів).

Вказане також підтверджується Висновком № 0039 судово-економічної експертизи від 11 липня 2008 року.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” об’єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Виходячи з аналізу цієї норми, в даному випадку об’єктом оподаткування є лише різниця між вартістю переданих активів та пасивів.

Водночас Державна податкова адміністрація України у пункту 14 листа від 21 квітня 2005 року № 3335/6/12-0216 зазначає, що реорганізація підприємства шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення не може розглядатися як операція з купівлі-продажу підприємства або як безоплатне одержання активів підприємства, оскільки реорганізація полягає в переході за розподільчим актом (балансом) у відповідних частинах майнових прав й обов’язків підприємства, що реорганізується, до правонаступника, у результаті чого податкових зобов’язань з податку на прибуток не виникає.

У листі Державної податкової адміністрації України від 17 серпня 2001 року № 11202/7/16-1217-26 вказується, що при поділі підприємства до нових підприємств, що виникли в результаті поділу, переходять за розподільчим актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов’язки реорганізованого підприємства, і тому така операція з метою оподаткування не вважається продажем товарів і ніяких податкових зобов’язань щодо прибутку не виникає. Як можна судити із самого листа, це ж саме стосується і виділення підприємства.

Виходячи з даного, оскільки при виділенні з підприємства одного або декількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільчим актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов’язки реорганізованого підприємства і при цьому дану операцію не вважають продажем товарів згідно з пункту 1.31 статті 1 Закону про прибуток, то таку операцію з передачі активів новоствореному підприємству не обкладають податком на прибуток.

Вказане також підтверджується Висновком № 0039 судово-економічної експертизи від 11 липня 2008 року.

Суд вважає, що податковим органом не в повному обсязі досліджено вищезазначені правовідносини між учасниками господарських відносин.

Зважаючи на усе вказане вище, суд вважає, що заперечення Відповідача, податкове повідомлення-рішення № /3/23-121 від 25 травня 2007 року та податкове повідомлення-рішення № /3/23-121 від 25 травня 2007 року є безпідставними та такими, що не підтверджуються доказами наявними у матеріалах справи.

Апріорі, оскільки суми основного платежу за платежем податок на додану вартість та податок на прибуток нараховані податковим органом безпідставно – безпідставним є і нарахування штрафних (фінансових) санкцій за даними платежами, оскільки вони нараховувалися податковим органом виходячи із суми донарахованого основного платежу.

Враховуючи усе вищенаведене, господарський суд Рівненської області прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Відповідача № /3/23-121 від 25 травня 2007 року та № /3/23-121 від 25 травня 2007 року підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 87, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити.

2. Податкові повідомлення-рішення, які виніс податковий орган – Державна податкова інспекція у м. Рівне за № /3/23-121 та № /3/23-121 від 25 травня 2007 року – визнати нечинними в повному обсязі з моменту їх прийняття.

3. Присудити на користь Кооперативного підприємства «Рівненське гуртово-роздрібне підприємство» Рівненської обласної спілки споживчих товариств, 33000, м. Рівне, вул. Млинівська, 20, , з державного бюджету України витрати по сплаті державного мита (судового збору) в сумі 6 (шість) грн. 80 коп. та витрати пов'язаві з проведенням судової експертизи в сумі 1 879 (одна тисяча вісімсот сімдесят дев'ять) грн. 20 коп..

4. Видати виконавчий лист за заявою стягувача після набрання постановою законної сили.

5. Копії постанови направити сторонам у справі.

6. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови оформлено та підписано 06.10.2008р.

Суддя