ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2008 р.

№
08/254-07

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Т.Б.
Дроботової -головуючого, Н.О. Волковицької, Л.І. Рогач

за
участю представників:

позивача

ОСОБА_2
дов. від 01.08.2007р.

відповідача

не
з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

приватного
сільськогосподарського підприємства "Марс"

на
постанову

Харківського
апеляційного господарського суду від 25.02.2007р.

у
справі

№
08/254-07

господарського
суду

Харківської
області

за
позовом

фізичної
особи -суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

до

приватного
сільськогосподарського підприємства "Марс"

про

стягнення
200 тон ячменя

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з відповідача 200 тон ячменя, посилаючись на
невиконання ним як продавцем обов'язку передати покупцю предмет договору
купівлі-продажу відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України.

Відповідач
відхилив позовні вимоги повністю, зазначивши на відсутність прострочення
виконання зобов'язання зі своєї сторони, оскільки у відповідності до статті 689
Цивільного кодексу України позивач повинен був забезпечити одержання та
вивезення 200 тон ячменю власним транспортом з елеватора відповідача, чого не
здійснив; таким чином згідно пункту 3 статті 220 Господарського кодексу України
зобов'язання відповідача не вважається простроченим, відсутність в діях
відповідача ознак вини встановлено постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 21.11.2007р. у справі № 15/425-07. Водночас
прострочення позивачем зобов'язання прийняти товар є підставою для відмови
продавця від договору купівлі-продажу за пунктом 4 статті 690 Цивільного
кодексу України.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 14.01.2008р. (суддя Ковальчук Л.В.)
позов задоволено; стягнено з приватного
сільськогосподарського підприємства "Марс" на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 200 тон ячменю, 1200 грн. витрат по сплаті держмита,
118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове
рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо належного виконання
позивачем своїх договірних зобов'язань, а саме проведення попередньої оплати
продукції, направлення вимоги відповідачу
та спроби самовивозу продукції за договором.

Відтак,
заперечення відповідача спростовано доказами, прийнятими судом за правилами
статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, а позовні вимоги
визнано обґрунтованими за приписами частини 1 статті 620 та статті 655
Цивільного кодексу України, що передбачає у разі невиконання боржником
обов'язку передати кредиторові у власність або користування річ, визначену
індивідуальними ознаками, право кредитора витребувати цю річ у боржника та
вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

Постановою
Харківського апеляційного господарського суду від 25.02.2008р. (судді: Істоміна
О.А. -головуючий, Лащенко Л.Д., Гончар Т.В.) рішення господарського суду першої
інстанції залишено без змін; з огляду на його відповідність матеріалам справи
та нормам чинного законодавства, відсутністю в апеляційній скарзі посилань на
обставини, з яких може бути скасовано судове рішення.

Не
погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати
рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції повністю і прийняти
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи
касаційну скаргу, заявник зазначив про неправильне застосування господарськими
судами норм матеріального та процесуального права: висновки судів попередніх
інстанцій ґрунтуються на неіснуючих або сумнівних доказах, які не свідчать про
прибуття транспорту до відповідача, відсутність у діях відповідача ознак вини у
невиконання зобов'язання встановлено постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 27.11.2007р. по справі № 15/425-07 та постановою
Балакліївського РВ ГУМВСУ в Харківській області; судами не прийнято доводи
відповідача з приводу застосування пункту 4 статті 690 Цивільного кодексу
України, а саме якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям
товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього
прийняти та оплатити товар або має відмовитись від договору купівлі-продажу.

Позивач
направив відзив, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а
постанову апеляційної інстанції без змін з огляду на її відповідність нормам
матеріального та процесуального права.

Відповідач
не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши
доповідь судді -доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у
судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та
постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно
до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на
підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна
інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як
вбачається з матеріалів справи, предметом спору є належність виконання сторонами
зобов'язань відповідно до договору б/н від 05.05.2007р., укладеного приватним
сільськогосподарським підприємством Марс" з фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1, та, відповідно, наявність порушених прав позивача, які підлягають
захисту в судовому порядку.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи,
відповідно до умов договору б/н від 05.05.2007р. відповідач зобов'язується  поставити і передати у власність,  а позивач прийняти у власність ячмінь в
заліковій вазі 200 тон на вимогах франко-елеватор: вивіз і приймання
автотранспортом позивача; відповідач сплачує за обробку на елеваторі.

Пунктом
4.2. договору загальна вартість ячменю, яка повинна бути поставлена за
договором складає 120 000, 00 грн.; поставка продукції у повному обсязі
здійснюється в строк до 01.08.2007р.

Згідно
пункту 5.2. договору поставка продукції підтверджується оригіналами документів:
складської квитанції елеватора, оформленої на ім'я покупця (позивача по
справі); видатковою накладною, виписаною про довіреності покупця, податковою
накладною, оформленою відповідно з діючим законодавством, рахунком-фактурою
продавця (відповідача по справі).

Покупець
здійснює оплату 100% вартості ячменю на розрахунковий рахунок продавця протягом
трьох банківських днів при наданні оригіналів документів, вказаних у пункті 5.2
даного договору.

Господарськими
судами попередніх інстанцій встановлено, а відповідачем не спростовано, що
позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача попередню оплату за
ячмінь платіжними дорученнями № 80 від 06.07.2007р. та № 83 від 12.07.2007р. в
сумі 120 000, 00 грн.

Позивачем
направлено на адресу відповідача вимогу від 01.08.2007р.  щодо передачі товару у термін 7 днів та
надано судам попередніх інстанцій договір № 2507 від 25.07.2007р. на
перевезення вантажів автомобільним транспортом від 25.07.2007р. та подорожні
листи № 694629, № 694628, № 694627 від 01.08.2007р.

Керуючись
статтями 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, суди
попередніх інстанцій прийняли вказані документи як належні та допустимі докази
виконання позивачем зобов'язань, покладених на нього умовами договору.

В
свою чергу судами встановлено, що відповідач не виконав зобов'язання по
передачі оплаченого позивачем ячменю.

За
приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно
до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно
до частини 1 статті 662, статей 663, 664 Цивільного кодексу України, Продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у
строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Обов'язок
продавця передати товар покупцеві, якщо товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару, вважається виконаним у момент надання товару в
розпорядження покупця; товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у
строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному
місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути
відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом
маркування.

Судова
колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач не
довів виконання ним зобов'язання передати ячмінь у спосіб, визначений умовами
договору, з врахуванням порядку, визначеного вищевказаними нормами чинного
законодавства.

Доводи
скаржника щодо поінформованості позивача про готовність продукції до
відвантаження станом на 01.08.2007р. та про наявність її у відповідача у
вказаний період правомірно не прийнято судами до уваги, як такі, що не
підтверджуються належними доказами, та спростовуються доказами, що містяться в
матеріалах справи; відповідно правомірним є висновок суду апеляційної
інстанції, що зміст постанови
Балакліївського РВ ГУМВСУ в Харківській області не може впливати на
обов'язок відповідача за договором передати оплачений позивачем ячмінь
(поінформувати позивача про готовність товару до відвантаження, провести
ідентифікацію шляхом маркування).

Також
не може бути прийнято посилання скаржника на факти, встановлені Постановою
Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2007р. по справі №
15/425-07, оскільки її скасовано Постановою Вищого господарського суду України
від 11.03.2008р., а справу направлено на новий судовий розгляд.

Помилковим
є посилання касаційної скарги на приписи статті 690 Цивільного кодексу України,
оскільки відповідач не зазначив жодних наявних у матеріалах справи доказів,
поданих ним впродовж розгляду справи на підтвердження вчинення одностороннього
правочину у вигляді відмови від договору, як таких, яким не було надано
правової оцінки судами попередніх інстанцій.

Таким
чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу
України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові
апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що
апеляційний та місцевий господарські суди в порядку статей 43, 99, 101
Господарського процесуального кодексу України
розглядаючи справу, всебічно, повно та об'єктивно розглянули в судовому
процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином
проаналізували  правовідносини, що
виникли та існували між сторонами, та дійшли законних та обґрунтованих
висновків за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги.

Висновки
апеляційного суду, якими відхилено доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на
належних та допустимих доказах, наведених у постанові суду.

Як
наслідок, прийняті апеляційним та місцевим господарськими судами постанова та
рішення відповідають вимогам статей 84 та 105 Господарського процесуального
кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76
р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи
скаржника ґрунтуються на переоцінці доказів, прийнятих судами попередніх
інстанцій, та не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення
статті 1117 Господарського процесуального кодексу України та з
підстав їх суперечності обставинам справи.

Твердження
заявника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм
процесуального та матеріального права при прийнятті постанови та рішення не
знайшли свого підтвердження, з огляду на що підстав для скасування зазначених
судових актів колегія  суддів не вбачає.

Керуючись
статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119,
Господарського  процесуального кодексу
України,  Вищий  господарський
суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу приватного сільськогосподарського підприємства "Марс" залишити
без задоволення.

Постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 25.02.2008р. у справі №
08/254-07 господарського суду Харківської області та рішення господарського
суду Харківської області від 14.01.2008р. залишити без змін

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н.
Волковицька

Л. Рогач