ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.05.08
р.
Справа № 41/12пн

Суддя
господарського суду Донецької області
Гончаров С.А.

при
секретарі судового засідання Говор О.С.

розглянув
у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за
позовом: Прокурора міста Донецька в інтересах держави в особі Донецької міської
ради, м. Донецьк

до
відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк

третя
особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача
Приватний підприємець ОСОБА_2, м. Донецьк

про
зобов'язання повернути територіальній громаді міста Донецька самовільно зайняту
земельну ділянку площею 0,0081 га шляхом зносу будівель і споруд, розташованих
на земельній ділянці.

При
участі представників:

від
позивача: Головченко О. І. - довіреність від 17.03.2008 року

від
відповідача: не з'явився.

від
третьої особи: не з'явився.

в
засіданні брали участь: помічник прокурора Демидова М.В - посвідчення №2001.

СУТЬ
СПОРУ:

Прокурор
міста Донецька в інтересах держави в особі Донецької міської ради звернувся до
господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства
ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею
0,0481 га розташовану за адресою: м. Донецьк, вул. Сеченова та стягнути суму
завданої шкоди в розмірі 1407,99 грн.

Ухвалою
по справі від 14.04.2008 року до участі у справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача залучено Приватного
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1).

В
обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що в ході перевірок,
проведених Управлінням з контролю за використанням та охороною земель в
Донецькій області, було встановлений факт використання відповідачем земельної
ділянки загальною площею 0,0481 га під розміщення та експлуатацію станції
технічного обслуговування автомобілів на землях житлової та громадської
забудови по вул. Сеченова в Калінінському районі м. Донецька без
правовстановлюючих документів, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України.

Прокурор
звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог від 21.05.2008 року, відповідно
до якої просить суд зобов'язати відповідача повернути територіальній громаді
міста Донецька самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0081 га шляхом
зносу будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці.

Відповідно
до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до
прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Господарський
суд приймає зміну зменшення розміру позовних вимог, оскільки ці дії не
суперечать законодавству і не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси, та, таким чином, остаточними вимогами позивача є зобов'язання
відповідача повернути територіальній громаді міста Донецька самовільно зайняту
земельну ділянку площею 0,0081 га шляхом зносу будівель і споруд, розташованих
на земельній ділянці.

Позивачем
позов прокурора підтримано.

Відповідач
про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, але відзиву на
позовну заяву не подав, не використав своє право на участь у судовому
засіданні, представника в судове засідання не направив. Враховуючи, що наявних
в матеріалах справи документів та пояснень достатньо для прийняття рішення, суд
вважає за можливе відповідно до ст.75 ГПК України вирішити спір по суті.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд
ВСТАНОВИВ:

Спеціалістами
Донецького міжрайонного відділу Управління з контролю за використанням та
охороною земель в Донецькій області 22.01.2008 року проведено перевірку
відповідача з питання дотримання вимог земельного законодавства. Результати
перевірки викладені в акті перевірки від 22.01.2008 року.

Перевіркою
встановлено та в акті перевірки зафіксовано, що на час перевірки відповідачем
використовується земельна ділянка загальною площею 0,0481 га із земель житлової
та громадської забудови, під розміщення та експлуатацію станції технічного
обслуговування автомобілів по вул. Сеченова в Калінінському районі м. Донецька,
з них:

-          0,0400 га згідно договору оренди
земельної ділянки від 15.06.2004 року, зареєстрованого у Книзі державної реєстрації
договорів оренди землі 05.08.2004 року за № А/3-167к;

-          0,0081 га використовується під
збільшення будівлі СТО автомобілів самовільно, без встановлення меж земельної
ділянки у натурі (на місцевості), без одержання документа, що посвідчує право
на неї та державної реєстрації, що є порушеннями ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України.

За
результатами перевірки Управлінням з контролю за використанням та охороною
земель в Донецькій області відповідачу 22.01.2008 року видано припис № 016342,
яким відповідачу приписано усунути порушення земельного законодавства.

25.02.2008
року здійснено повторну перевірку відповідача з питання виконання вимог припису
від 22.01.2008 року № 016342, якою встановлено, що на час перевірки вимоги
припису від 22.01.2008 року № 016342 не виконано, самовільно зайнята земельна
ділянка не звільнена. За результатами перевірки Управлінням з контролю за
використанням та охороною земель в Донецькій області відповідачу 25.02.2008
року видано припис № 016038, яким відповідачу приписано усунути виявлені
порушення земельного законодавства.

Господарський
суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню
з огляду на наступне.

Основним
законом, яким регулюються земельні відносини, є Конституція України. Крім
цього, земельні відносини регулюються іншими, прийнятими відповідно до
Конституції законами і підзаконними актами, а саме законами України "Про
землеустрій", "Про державний контроль за використанням та охороною
земель", "Про місцеве самоврядування" та іншими законами, також
Земельним кодексом України, прийнятим Верховною Радою України 25.10.2001 року,
який набув чинності з 01.01.2002 року.

Відповідно
до частини першої статті 13 Конституції України земля є об'єктом права
власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи
державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією
Конституцією, іншими законодавчими актами України.

Cтаттею
2 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні  відносини - це суспільні відносини щодо
володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної
влади.

Завданням
земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення
права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави,
раціонального використання та охорони земель.

Стаття
12 Земельного кодексу України встановлює повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних відносин. Зокрема, до їх повноважень належить:
розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;
організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною
земель комунальної власності; додержання земельного та екологічного
законодавства.

Підстави
набуття права на землю передбачені статтею 116 Земельного кодексу України. У
цій статті врегульовані відносини щодо набуття громадянами та юридичними
особами права власності та права користування земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності. Підставою набуття права на землю у таких
випадках є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах установлених цим Кодексом повноважень.

На
підставі рішень сільських, селищних, міських рад, а в окремих випадках -
районних і обласних рад, земельні ділянки передаються у власність громадян і
юридичних осіб із земель комунальної власності шляхом відведення їх в натурі
(на місцевості) та оформлення відповідних правовстановлюючих документів.

Порядок
надання у постійне користування земельних ділянок встановлений статтею 123
Земельного кодексу України за проектами відведення цих ділянок. Умови і строки
розроблення проектів визначаються договором після звернення зацікавленої особи
з відповідним клопотанням, до якого додаються документи, що обґрунтовують її
розмір, призначення та місце розташування.

Відповідна
рада розглядає клопотання і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної
ділянки. Цей проект погоджується із землекористувачем, органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами
архітектури і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи,
подається до відповідної ради, яка його розглядає та приймає рішення про
надання земельної ділянки.

Згідно
статті 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного
користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Лише така
реєстрація надає документам легітимності.

Право
на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його
державної реєстрації.

Приступати
до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється   (п. 3 ст. 125
Земельного кодексу України).

Відповідно
до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і
право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право   оренди
землі   оформляється   договором,
який реєструється відповідно до закону.

Визначення
терміну „самовільне зайняття земельних ділянок” наведене в ст. 1 Закону України
„Про державний контроль за використанням та охороною земель”. За приписами цієї
статті, самовільне зайняття земельних ділянок -це будь-які дії особи, які
свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір
використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його
державної реєстрації.

Виходячи
з матеріалів справи, відповідач не оформив право власності або право
користування на спірну земельну ділянку площею 0,0081 га та не зареєстрував
його у встановленому законом порядку, чим порушив приписи Земельного кодексу
України.

Відповідно
до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України   кожна сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом
встановлено, що спірна земельна ділянка використовується відповідачем
самовільно, з порушенням земельного законодавства, що підтверджується
матеріалами справи, зокрема, актами перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 22.01.2008 року та від 25.02.2008 року.

Тобто,
матеріалами справи підтверджується самовільне заволодіння відповідачем спірною
земельною ділянкою площею 0,0081 га, що розташована за адресою: м. Донецьк,
вул. Сеченова, що не спирається на закон і відбувається з порушенням
визначеного порядку надання земельних ділянок, що здійснюється без відведення
землі в натурі й одержання документа, що засвідчує право на землю.

Відповідачем
не надано суду документів, що підтверджують право відповідача на користування
земельною ділянкою площею 0,0081 га, що розташована за адресою: м. Донецьк, вул.
Сеченова.

Заходів
щодо усунення порушень земельного законодавства відповідачем не вжито,
самостійно земельну ділянку відповідачем не звільнено.

Згідно
статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного користування ними. Підприємства, установи,
організації та громадяни, винні у самовільному зайнятті земель, зобов'язані
самостійно (за власний рахунок) привести ділянку до стану, придатного для
використання, відновити порушені межові знаки, знести самовільно зведені
будівлі.

Відповідно
до ч.3 ст.212 цього Кодексу повернення самовільно зайнятих земельних ділянок
провадиться за рішенням суду.

Таким  чином, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові
витрати згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суд
покладає на відповідача.

На
підставі викладеного та керуючись ст. 13 Конституції України, ст.ст. 2, 12,
116, 123, 125, 126, 212 Земельного кодексу України, ст. 16 Закону України „Про
оренду землі”, ст. 1 Закону України „Про державний контроль за використанням та
охороною земель” ст.ст. 1, 2, 22, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України суд, -

В И Р
І Ш И В :

Позовні
вимоги Прокурора міста Донецька в інтересах держави в особі Донецької міської
ради до Приватного підприємця ОСОБА_1 про повернення територіальній громаді
міста Донецька самовільно зайнятої земельну ділянку площею 0,0081 га шляхом
зносу будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці - задовольнити.

Зобов'язати
Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) повернути територіальній громаді міста
Донецька самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0081 га шляхом зносу
будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці

Стягнути
з Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) на користь Державного бюджету
України  державне  мито
в  розмірі 85 грн.

Стягнути
з Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) на користь Державного бюджету
України  (розрахунковий рахунок №
0004 у ГУ ДКУ у Донецькій області, МФО 834016, отримувач: , державний бюджет м. Донецьк, Ворошиловський район; призначення
платежу: код бюджетної класифікації 22050000) витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справ у судах в розмірі 118 грн.

Видати
накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя