ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2008                                                                                Справа №13/1

м. Полтава

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Багатопрофільна фірма "Теттра" , м. Полтава

до Управління Пенсійного Фонду України в Київському районі м.Полтави, м. Полтава

про визнання нечинним рішення

Суддя Босий В.П.

Секретар Жорняк Т.С.

Представники:

від позивача: Телятник В.М., дов. від 21.12.2007р.

від відповідача: Сопільняк Т.М., дов. від 03.01.2008р.

Обставини справи: Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування рішення відповідача № 3807/02-50 від 31.07.2007р. про результати розгляду скарги, рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавьскій області від 29.08.2007р. № 6651/08-18 про результати розгляду скарги та вимогу № 199 від 10.07.2007р. про сплату боргу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні та у наданому запереченні на позов (вхід. № 0381 від 14.01.2008р.) проти позовних вимог заперечують, зазначають, що Рішення прийняті згідно вимог чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Позивач в обгрунтування позовних вимог вказує, що він є платником єдиного податку, вважає що повинен сплачувати податки, збори та обов"язкові платежі відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998р. № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб"єктів малого підприємництва". Пунктом 6 цього Указу встановлено, що суб"єкти малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, не є платниками збору на обов"язкове державне пенсійне страхування.

Позивач вважає, що Закону України від 09.07.2003р. № 1058-ІV "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" не має пріоритету перед Указом Президента України від 03.07.98р. № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб"єктів малого підприємництва", оскільки Указ було прийнято відповідно до положень п. 4 Перехідних положень Конституції України і діє до прийняття Верховною Радою відповідного закону з цих питань. Зазначає, що Законом України від 16.03.2006р. за № 3583-ІУ «Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з не перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України», Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004-І кварталу 2005р.»передбачено, що облік страхового стажу для нарахування витрат, пов’язаних з наданням матеріального забезпечення від ПФУ на випадок безробіття застрахованим особам, проводити відповідно до фактично застрахованих сум внесків, які були сплачені протягом 2004 та 2005р.р. В Прикінцевих положеннях, вказано, що Пенсійному фонду України, якщо ним були застосовані фінансові (штрафні )санкції до суб"єктів господарювання обумовлених в статті 1 вищевказаного Закону України за період 2004р-І кварталу 2005р, та якщо вони були стягнуті, провести зарахування цих сум на особові рахунки страхувальників в рахунок майбутних платежів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази, норми чинного законодавства суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову виходячи з наступного.

Позивач зареєстрований в управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави як платник страхових внесків на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування, тобто згідно ст. 1 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003р. є страхувальником. Стаття 14 Закону № 1058-IV відносить до страхувальників роботодавців, підприємства , установи, організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об"єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об"єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичних осіб - суб"єктів підприємницької діяльності та інших осіб ( включаючи юридичних осіб та фізичних осіб - суб"єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору, контракту або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Позивач застосовує спрощену систему оподаткування, обравши як спосіб оподаткування єдиний податок.

14.03.2007р. Управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави було проведено планову перевірку позивача, якою було виявлено, що він не нараховує ставку в розмірі 32 %, чим порушує п. 2 ч. 6 ст. 17 та ч. 1 ст. 19 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Застосування відповідачем спрощеної системи оподаткування, не звільняє його від обов"язку нарахування та сплати 32 % внесків. Так, згідно ст. 18 п. 6 Закону № 1058-IV законодавством не можуть встановлюватися пільги по нарахуванню та сплаті страхових внесків або звільнення від їх сплати.

В результаті проведеної ПФУ перевірки позивачу донараховано 88952,07 грн., про що свідчить акт № 115 планової перевірки правильності, повноти нарахування та своєчасності сплати боргу на обов"язкове державне пенсійне страхування від 14 березня 2007 року, який було направлено відповідачеві. На донараховану суму страхових внесків було виписано вимогу про сплату боргу № 96 від 14.03.2007 року, відправлено та вручено відповідачев, яка була їм оскаржена. В процедурі розгляду скарги, Пенсійним фондом України було зобов"язано управління винести нову вимогу про сплату боргу.

На виконання вказаного припису управлінням винесено вимогу № 199 від 10.07.2007р. на суму 88952,07 грн.

У статті 18 Закону України № 1058-ІУ зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов"язковим платежем, який справляється на всій територій України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов"язкових влатежів, що складають систему оподаткування; на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування і сплати таких внесків або звільнення від сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплату збору на обов"язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України від 26.06.1997р. "Про збір на обов"язкове державне пенсійне страхування", яким, як і Законом № 1058-ІУ, не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов"язкове державне пенсійне страхування для суб"єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що страхові внески на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов"язок сплачувати страхові внески на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб"єкта підприємницької діяльності.

Згідно з вимогами статті 15 розд. ХУ "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІУ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом , закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення статті 6 Указу про звільнення суб"єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечать і застосуванню не підлягають.

Дані твердження містяться і у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2007р.

Позивач необгрунтовано посилається на норми Закону України № 3583-ІУ від 16.03.2006р. «Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з не перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України», Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004- І кварталу 2005р.», оскільки цей Закон регулює суперечності, які виникли при прийнятті Закону України "Про державний бюджет України на 2005 рік" від 23.12.2004р. та Закону України "Про внесення змін та доповнень до Закону України "Про державний бюджет України на 2005 рік" від 25.03.2005р. у суб"єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сплати внесків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття і виникнення у них заборгованості, і які були сплачені ними в складі податків протягом 2004р.- І кварталу 2005р., але не були зараховані на їх особові рахунки.

Як вище зазначалось, страхові внески на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати.

Крім того, позивачем з січня по березень 2008р. здійснені часткові проплати заборгованості по страховим внескам (копії банківських виписок - в матеріалах справи), що свідчить про визнання позивачем зобов"язання стосовно сплати внесків на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень, згідно ст. 71 КАС України, обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів обгрунтованість та правомірність прийнятих рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши матеріали справи, норми чинного законодавства, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, всебічно з"ясував обставини в адміністративній справі, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Багатопрофільна фірма "Теттра", м. Полтава до Управління Пенсійного Фонду України в Київському районі в м.Полтава, м. Полтава про скасування вимоги № 199 від 10.07.2007р. про сплату боргу, рішення відповідача № 3807/02-50 від 31.07.2007р. про результати розгляду скарги, рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавьскій області від 29.08.2007р. № 6651/08-18 про результати розгляду скарги - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України –з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                      Босий В.П.

Згідно з оригіналом.

Помічник судді Онищенко О.В.