ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2008 р.

№ 9/372-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Гоголь Т.Г.

за участю представників сторін:

позивача

Мальчика Т.Ю. дов. від 02.06.2008 року

відповідача

не з'явився, належно повідомлений про час і місце слухання справи

третіх осіб

Грабовської Н.В. дов. від 30.10.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Київської обласної спілки споживчих товариств

на рішення

від 08.04.2008 року господарського суду Київської області

у справі

№ 9/372-07 господарського суду Київської області

за позовом

Київської обласної спілки споживчих товариств

до

Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради

треті особи

Білоцерківська торгово-закупівельна база;

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маріта"

про

визнання частково недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Київська обласна спілка споживчих товариств звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Білоцерківської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Білоцерківська торгово-закупівельна база, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маріта" про визнання недійсним підпункту 1.2 пункту 1 рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 26.04.2001 року № 135 "Про оформлення права користування земельною ділянкою підприємств міста, вилучення та надання земельних ділянок".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням міськради порушені права та охоронювані законом інтереси позивача як власника майна, що знаходиться на цій земельній ділянці.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.11.2007 року в порядку статті 24 Господарського процесуального кодексу України замінено первісного відповідача Білоцерківську міську раду Київської області, належним відповідачем –Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради.

Рішенням господарського суду Київської області від 08.04.2008 року у задоволенні позову відмовлено.

Київська обласна спілка споживчих товариств звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заявник посилається на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушив принцип повного та об'єктивного розгляду справи.

На думку скаржника суд дійшов хибного висновку щодо відсутності правових підстав у Київської облспоживспілки для зверненням до суду з позовом.

Також, заявник звертає увагу на те, що Виконком Білоцерківської міської ради приймаючи рішення від 26.04.2001 року №135 вийшов за межі своїх повноважень та порушив основні принципи здійснення місцевого самоврядування, які закріплені у статті 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Крім того, скаржник вважає, що господарський суд не дав оцінки тому факту, що згідно пункту 1 розділу І Статуту Білоцерківської торгово –закупівельної бази Київської облспоживспілки база є власним підприємством Київської облспоживспілки та знаходиться в безпосередньому підпорядкуванні облспоживспілки. Згідно пункту 12 Статуту майно бази складається за рахунок належних Київській облспоживспілці на правах власності будівель, споруд, устаткування та інших грошових та матеріальних цінностей.

На думку скаржника поза увагою суду першої інстанції залишилась і та обставина, що згідно до приписів статті 191 Цивільного кодексу України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять всі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди і т.д.

Заявник посилається на те, що згідно змісту оскаржуваного рішення право користування на земельну ділянку було припинено у зв'язку із добровільною відмовою, проте спілка з такою завою про припинення права користування земельною ділянкою до міськради не зверталась.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в ухвалі у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є визнання частково недійсним рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 26.04.2001 року № 135 "Про оформлення права користування земельною ділянкою підприємств міста, вилучення та надання земельних ділянок".

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26.04.2001 року №135 "Про оформлення права користування земельною ділянкою підприємств міста, вилучення та надання земельних ділянок" розглянувши клопотання підприємств і установ міста, технічну документацію по встановленню зовнішніх меж землекористування підприємств та, керуючись статтями 7, 10, 19, 24, 27 30, 36 Земельного кодексу України, на підставі делегованих повноважень, передбачених підпунктом 2, 9 пункту 6 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішенням 17-ї сесії міської ради 23-го скликання "Про грошову оцінку земель міста" від 27.02.2001 року і рішенням 5-ї сесії міської ради 21-го скликання №13 від 04.03.1999 року "Про хід виконання земельних реформи в місті та основні напрямки її прискорення" виконком міської ради вирішив, зокрема, підпунктом 1.2 пункту 1 припинити право користування земельними ділянками Білоцерківській торгово-закупівельній базі Київської облспоживспілки загальною площею 0,1812 га по вул. Ярослава Мудрого, 77 в зв’язку з добровільною відмовою. Площа земельної ділянки Білоцерківської торгово-закупівельної бази Київської облспоживспілки буде становити 2,1164 га.

Позивач вважає, що зазначене рішення є необґрунтованим та таким, що порушує права та охоронювані законом інтереси позивача як власника майна, що знаходиться на цій земельній ділянці.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд в порушення приписів статті 43 Господарського процесуального кодексу України не дослідив всіх обставин справи, які мають суттєве значення для її розгляду по суті.

Так, поза увагою суду залишились обставини, на яких ґрунтувались позовні вимоги, а саме перевищення повноважень Виконкому Білоцерківської міської ради в частині земельних правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач обґрунтовуючи свої повноваження посилався на статті 7, 10, 19, 24, 27, 30, 36 Земельного кодексу України, пункти 2, 9 пункту б статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішення 17 сесії міської ради 23 скликання "Про грошову оцінку земель міста" від 27.02.2001 року та рішення 5 сесії міської ради 21 скликання №13 від 04.03.1999 року "Про хід виконання земельної реформи в місті та основні напрямки її прискорення".

Однак приписи зазначених законодавчих актів та рішень міської ради залишились поза увагою суду.

Не розглянуті по суті також і підстави позову, пов'язані із повноваженнями директора Білоцерківської торгово –закупівельної бази з урахуванням положень статутів Білоцерківської торгово –закупівельної бази Київської облспоживспілки та Київської облспоживспілки та із змістом листа №53 від 06.02.2001 року, на підставі якого прийнято оспорюване рішення.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарським судом першої інстанції при розгляді справи та прийнятті судового рішення не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення у справі підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПО С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Київської області від 08.04.2008 року у справі № 9/372-07 господарського суду Київської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Касаційну скаргу Київської обласної спілки споживчих товариств задовольнити частково.

Головуючий суддя                                        Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Т. Гоголь