ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2008 р.

№ 16/813/07

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.–головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Миколаїв (далі –територіальне відділення АМК)

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2008

зі справи № 16/813/07

за позовом територіального відділення АМК

до відкритого акціонерного товариства “Миколаївська теплоелектроцентраль”, м. Миколаїв (далі –ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль”)

про стягнення 34 000 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

територіального відділення АМК –Концуренко О.В.,

ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” –Андрєєвої К.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Територіальне відділення АМК звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” 17 000 грн. штрафу згідно з рішенням адміністративної колегії територіального відділення АМК від 26.09.2002 № 11-р у справі № 1-26.004/11-2002 (далі –рішення № 11-р) за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та 17 000 грн. пені за прострочення сплати штрафу, а всього 34 000 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.12.2007 (суддя Фролов В.Д.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 34 000 грн. Зазначене судове рішення мотивовано необхідністю виконання рішення № 11-р, яке не було оскаржено у строки, визначені частиною першою статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (далі –Закон).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2008 (колегія суддів у складі: суддя Поліщук Л.В. –головуючий, судді Бандура Л.І., Бойко Л.І.) рішення місцевого господарського суду у даній справі скасовано; в задоволенні позову відмовлено; судові витрати віднесено на відповідача. В обґрунтування постанови апеляційного господарського суду зазначено про те, що позивачем пропущено встановлений статтею 42 Закону строк давності притягнення відповідача до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Територіальне відділення АМК звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. Скаргу мотивовано неправильним застосуванням апеляційним господарським судом у розгляді справи норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник з посиланням на частину першу статті 35, статтю 42, частину першу статті 48, статті 51, 52, частину другу статті 56 Закону, пункт 2 частини п’ятої статті 14, статтю 22 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” зазначає про те, що відповідача було притягнуто до відповідальності саме рішенням № 11-р, тому висновок апеляційного господарського суду щодо пропуску позивачем строку давності притягнення відповідача до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції на час звернення до господарського суду з даним позовом є необґрунтованим.

У відзиві на касаційну скаргу ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” заперечує проти доводів скаржника та зазначає про дотримання апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права у прийнятті оскаржуваної постанови.

Згідно з частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Такий інший порядок передбачено, зокрема, частиною першою статті 60 Закону, відповідно до припису якої заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведених норм справи зі спорів про оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України). Це стосується й розгляду справ за позовами органів Антимонопольного комітету України про стягнення з суб’єктів господарювання сум штрафів та пені у зв’язку з порушенням конкурентного законодавства, оскільки таке стягнення здійснюється згідно саме з рішеннями відповідних органів, прийнятими на підставі приписів Закону. Водночас і пунктом 3 частини першої статті 12 ГПК України встановлено, що справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам.

Отже, спір у цій справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами ГПК України.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- рішенням № 11-р на ВАТ “Миколаївська теплоелектроцентраль” як на правонаступника ДП “Миколаївська теплоелектроцентраль” накладено штраф у сумі 17 000 грн. за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене абзацом шостим статті 4 Закону України “Про обмеження монополізму та недопущення недобросовісної конкуренції у підприємницькій діяльності” (який втратив чинність з 03.03.2002 згідно з Законом);

- в рішенні № 11-р зазначено про те, що відповідач здійснив порушення антимонопольного законодавства в період з жовтня 1999 року по квітень 2001 року;

- 03.10.2002 відповідач отримав копію зазначеного рішення, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення;

- у визначений строк штраф сплачено не було. За прострочення такої сплати територіальним відділенням АМК на підставі частини п’ятої статті 56 Закону нараховано відповідачеві пеню в сумі 17 000 грн.;

- позивач звернувся до господарського суду з даним позовом 05.11.2007.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність підстав для стягнення з відповідача сум штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та пені за несплату цього штрафу в установлений строк.

З установлених попередніми судовими інстанціями обставин вбачається, що нарахування штрафу в сумі 17 000 грн. здійснено територіальним відділенням АМК за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене абзацом шостим статті 4 Закону України “Про обмеження монополізму та недопущення недобросовісної конкуренції у підприємницькій діяльності”.

Абзацом другим частини першої статті 19 Закону України “Про обмеження монополізму та недопущення недобросовісної конкуренції у підприємницькій діяльності” за вказане порушення передбачалося накладення штрафу.

Відповідно до статті 250 Господарського кодексу України (далі – ГК України) адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Водночас Законом (чинним на момент прийняття адміністративною колегією територіального відділення АМК рішення № 11-р) визначено строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною першою статті 42 Закону, зокрема, встановлено, що: суб’єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності; строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п’ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення.

Відповідно до частини сьомої статті 56 Закону в разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням органу Антимонопольного комітету України, останній стягує штраф у судовому порядку.

Системний аналіз наведених законодавчих приписів свідчить про те, що в даному разі:

- штраф за порушення, зазначене в рішенні № 11-р, є заходом відповідальності суб’єкта господарювання –відповідача;

- цей штраф може бути застосовано, тобто відповідач може бути притягнутий до відповідальності, виключно в судовому порядку;

- строк притягнення до такої відповідальності становить п’ять років з дня вчинення порушення, а наведений припис частини першої статті 42 Закону, де зазначено про цей строк, є спеціальною нормою стосовно норми ГК України, яка визначає строки застосування адміністративно-господарських санкцій (стаття 250 цього Кодексу).

Вказане знаходить підтвердження й за такими приписами ГК України:

- частиною четвертою статті 18, згідно з якою правила конкуренції та норми антимонопольного регулювання визначаються цим Кодексом та іншими законами;

- частиною першою статті 41, відповідно до якої законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв’язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складається з цього Кодексу, закону про Антимонопольний комітет України, інших законодавчих актів.

У даному разі таким “іншим законом” (“іншим законодавчим актом”) є Закон України “Про захист економічної конкуренції”, яким, зокрема, встановлено загальні строки для притягнення суб’єктів господарювання до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

З урахуванням викладеного Вищий господарський суд України не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що стаття 42 Закону передбачає лише строки притягнення до відповідальності відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України, а не строки пред’явлення вимог про стягнення у судовому порядку штрафу та пені, оскільки в даному разі вони тотожні за своїм змістом, тому що ніяке позасудове притягнення до зазначеної відповідальності в принципі (з огляду на вимоги частини сьомої статті 56 Закону) неможливе, а тому пред’явлення до суду вимог про застосування до суб’єкта господарювання санкцій за порушення законодавства про захист економічної конкуренції і означає притягнення такого суб’єкта до відповідальності.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, і визначених законом підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 1119 – 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2008 зі справи № 16/813/07 залишити без змін, а касаційну скаргу Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України – без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя            І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов