ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2008 р.

№
19/529-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Глос
О.І.,

суддів
:

Бакуліної
С.В., Рогач Л.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Селянського
(фермерського) господарства “Зірка”

на
постанову

від
23.04.2008 року Київського міжобласного
апеляційного господарського суду

у
справі

№
19/529-07

господарського
суду

Київської
області

за
позовом

Селянського
(фермерського) господарства “Зірка”

до

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення
27 000,00 грн.

в
судовому засіданні взяли участь представники :

від
позивача:

Трохимчук
О.І. (довіреність від 30.08.2007р. б/н)

від
відповідача:

ОСОБА_2
(довіреність №7858 від 01.09.2007р.); СПД ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Господарського суду Київської області (суддя Карпечкін Т.П.) від 10.01.2008
року у справі № 19/529-07 позов задоволено повністю; стягнуто з відповідача на
користь позивача 27 000,00 грн. заборгованості, судові витрати: 270,00 грн.
державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду (головуючий суддя
Поліщук В.Ю., судді -Мостова Г.І., Агрикова О.В.) від 23.04.2008 року у справі
№ 19/529-07 рішення Господарського суду Київської області від 10.01.2008 року
скасовано; прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено;
стягнуто з позивача на користь відповідача 135,00 грн. в якості відшкодування
витрат за подання апеляційної скарги.

В
касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 23.04.2008 року, а рішення Господарського
суду Київської області від 10.01.2008 року залишити без змін, посилаючись на
порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.525, 526,
530 ЦК України, ст. ст.4, 42, 43, 101 ГПК України.

Відзиву
на касаційну скаргу відповідач не надіслав.

Заслухавши
пояснення по касаційній скарзі представника позивача, який підтримав викладені
в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу відповідача та його представника,
перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної
оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач
звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 27 000 грн., що є сумою
передплати за виконання відповідачем зобов'язання по збиранню зернових,
сплачених на підставі рахунку №11 від 06.08.2006 року. Наполягаючи, що
зобов'язання відповідачем не виконано і втратило для позивача інтерес, на
підставі ч.3 ст.612 ЦК України вимагає повернення грошей.

Апеляційним
судом встановлено, що 03.07.2006 року між позивачем та відповідачем (як
виконавцем) був укладений Договір “Про надання послуг по збиранню
сільськогосподарських культур” (надалі Договір) (а.с.28 ).

Вказаний
Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений
печатками. В установленому порядку зазначений Договір визнано недійсним не
було, зустрічного позову про визнання Договору недійсним під час судового
провадження у цій справі не подавалось.

Відповідно
до пунктів 1, 2 вказаного Договору, відповідач взяв на себе зобов'язання щодо
надання послуг по збиранню сільськогосподарських культур (врожаю) на площах
позивача площею 150,0 га, а відповідач - здійснити розрахунки за надані
послуги.

Пунктом
3 Договору передбачено, що загальна сума Договору становить 27 000,00 грн., які
мають бути сплачені позивачем не пізніше 5-ти днів після закінчення робіт. При
цьому, як встановила судова колегія апеляційного господарського суду, порядок
здачі - приймання робіт визначено сторонами не було.

Згідно
з п.6.1 Договору, строк його дії зазначено з моменту підписання до повного
розрахунку.

Судами
обох інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.08.2006
року відповідачем був виставлений Рахунок №11 на загальну суму 27 000,00 грн.,
в якому зазначено “оплата за збирання зернових” (а.с.7).

11.08.2006
року та 02.10.2006 року платіжними дорученнями №71 та

№96
позивачем на адресу відповідача були перераховані грошові кошти в розмірі 12
000,00 грн. та 15 000,00 грн., відповідно. Всього було перераховано 27 000,00
грн. (а.с.8,9). При цьому, в рядку призначення платежу в цих платіжних
дорученнях вказано, що вони сплачені за послуги зернозбирального комбайна
згідно рахунку №11 від 06.08.2006 року.

Оцінюючи
докази у справі, місцевий господарський суд погодився з доводами позивача, що
сплачені платіжними дорученнями №71 та №96 грошові кошти є передоплатою за
збирання зернових, тому 30.08.2007 року позивачем на адресу відповідача була
направлений лист-вимога №8231 (а.с.10). Як вбачається з тексту цього
листа-вимоги, позивач просив відповідача здійснити збирання зернових, або
повернути оплачені передоплатою роботи по збиранню зернових.

Доказів
щодо надання відповідачем відповіді на лист-вимогу позивача матеріали справи не
містять.

Під
час апеляційного провадження у справі, скаржником було подано довідку фермера
Любарецької сільської ради Бориспілького району Київської області ОСОБА_3 від
12.04.2008 року, на підставі якої встановлено, що комбайном, який належить
скаржнику, на полях позивача протягом жнив 2006 року здійснювалось збирання
зернових.

Крім
того, з довідки Виконкому Любарецької сільської ради Бориспільського району
Київської області №726 від 23.04.2008 року вбачається, що в сільській раді
відсутні відомості щодо володіння позивачем справної зернозбиральної техніки.

З
висновком місцевого господарського суду, відповідно до якого відповідачем не
було доведено фактичного виконання робіт по збиранню зернових, а тому, згідно
до виставленої вимоги №8231, він зобов'язаний був повернути отримані у якості
передоплати грошові кошти за невиконані роботи, колегія суддів апеляційного
господарського суду не погодилась виходячи з наступного.

Так,
місцевий господарський суд визнав те, що у сторін виникли господарські
зобов'язання на підставі виставленого Рахунку №11 від 06.08.2006 року,
платіжних доручень №71 від 11.08.2006 року, №96 від 02.10.2006 року та
листа-вимоги, а саме: у позивача - сплатити роботи по збиранню зернових, згідно
виставленого рахунку, а у відповідача - виконати оплачені роботи по збиранню
зернових. При цьому, як було встановлено місцевим господарським судом, строк
виконання цього зобов'язання сторонами встановлено не було, тому в силу
приписів ч.2 ст.530 ЦК України, враховуючи направлений позивачем 30.08.2007
року лист-вимогу №8231, відповідач зобов'язаний був виконати роботи до
07.09.2007 року.

Проте,
як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду,
03.07.2006 року між позивачем та відповідачем (як виконавцем) був укладений
Договір “Про надання послуг по збиранню сільськогосподарських культур” (а.с.28
).

Відхиляючи
заперечення відповідача стосовно того, що саме на виконання вищенаведеного
Договору загальною вартістю 27 000,00 грн. відповідачем був виставний Рахунок
№11 від 06.08.2006 року на суму 27 000,00 грн. і який був оплачений позивачем,
місцевий господарський суд виходив із того, що спірні грошові кошти не були
оплатою послуг за Договором, оскільки у вказаному рахунку не міститься
посилання на будь-який Договір.

Спростовуючи
такі висновки місцевого господарського суду, колегія суддів апеляційного
господарського суду правомірно виходила із такого.

При
повторному розгляді справи було встановлено, що предметом Договору від
03.07.2006 року є надання послуг по збиранню сільськогосподарських культур
(врожаю) на площах позивача площею 150,0 га, поряд з цим, Рахунок №11 від
06.08.2006 року також містить посилання, щодо “оплати за збирання зернових на
площі 150,0 га”.

Відповідно
до п.3.1 Договору, вартість договірних робіт по збиранню зерна становить 180,00
грн. за 1 га. Як вбачається з тексту виставлено Рахунку №11, вартість робіт,
які мають бути оплачені позивачем, розрахована виходячи з вартості 1 га, що
співпадає з визначеною у Договорі і становить також 180,00 грн.

Під
час апеляційного провадження, крім того, було встановлено, що загальний розмір
Договору (п.3.2), сума яка була вказана у Рахунку №11 та загальний розмір
сплачених позивачем спірних грошових коштів співпадає та становить 27 000,00
грн.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що
виписаний відповідачем Рахунок №11 був виставлений позивачу саме за виконання
робіт по збиранню зернових, відповідно до умов Договору від 03.07.2006 року.

Спростовуючи
доводи позивача, що спірні грошові кошти були сплачені у якості передоплати,
колегія суддів апеляційного господарського суду виходила із встановлення того,
що платіжні доручення №71 від 11.08.2006 року та №96 від 02.10.2006 року у
призначенні платежу не містять посилань на те, що визначені цими платіжними
дорученням грошові кошти сплачуються, як попередня оплата. Водночас, доводи
позивача про здійснення ним попередньої оплати спростовані судом через
встановлення того, що призначенням платежу є оплата згідно Рахунку №11 від
06.08.2006 року, а Рахунок був виставлений для оплати робіт по Договору.

Крім
того, не приймаючи до уваги посилання позивача про здійснення ним саме
попередньої оплати робіт по збиранню зернових, колегія суддів апеляційного
господарського суду погодилась з доводами відповідача про неможливість
здійснення попередньої оплати у жовтні місяці (відповідно до платіжного
доручення №96 від 02.10.2006 року) за збирання зернових, виходячи із специфіки
цих робіт, що обґрунтовано даними довідки Управління агропромислового розвитку
Бориспільської райдержадміністрації №328-32 від 04.02.2008 року, відповідно до
яких рекомендовані строки збирання зернових для умов Бориспільського району
Київської області визначені з 10 липня по 10 серпня. Оцінивши зібрані по справі
докази, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що спірні
грошові кошти були сплачені у жовтні місяці не як попередня оплата за роботи по
збиранню зернових, а як оплата фактично виконаних робіт.

Обґрунтовуючи
позовні вимоги, позивач посилався на те, що спірні грошові кошти перераховані
ним, як попередня оплата за збирання зернових, проте, оплачені роботи
відповідачем виконані не були.

Водночас,
апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що
роботи по збиранню зернових на площах позивача 150,0 га не були виконані
відповідачем (довідки по загибель врожаю на полях позивача тощо), не містять
матеріали справи належних доказів на підтвердження того, що врожай на цих полях
був зібраний іншими особами, ніж відповідачем, що спростувало б висновки про
виконання відповідачем робіт. Подані позивачем довідки №12 від 21.04.2008 року
(щодо проведенням комбайнером позивача протягом спірного періоду часу робіт по
збиранню зернових) та №3 від 31.01.2008 року, відповідно до якої позивач
стверджує про проведення збору зернових культур в 2006 році, колегія суддів
апеляційного господарського суду оцінила критично в силу того, що зафіксовані в
них позивачем дані на підтвердження обставин, викладених в позовних вимогах, не
є належними і допустимими засобами доказування.

З
урахуванням вищезазначеного, апеляційна інстанція дійшла правомірного висновку,
що позовні вимоги, які ґрунтуються на зобов'язанні відповідача повернути
перераховані позивачем останньому кошти у зв'язку з невиконанням ним робіт по
збиранню зернових культур після здійснення передоплати, а також після
направлення листа-вимоги №8231 від 30.08.2007 року, не підтверджені належними
засобами доказування.

Разом
з тим, враховуючи, що під час розгляду справи в господарських судах першої та
апеляційної інстанції був встановлений факт виникнення у сторін зобов'язань на
підставі Договору від 03.07.2006 року про надання відповідачем позивачу послуг
щодо збирання сільськогосподарських культур, дослідивши текст цього Договору,
апеляційний суд встановив, що умовами цього Договору не встановлено порядку
приймання виконаних робіт, строків і термінів, в межах яких роботи мають бути
виконані. Тому, приймаючи до уваги п.3.4 Договору, який передбачає, що оплата
виконаних робіт здійснюється не пізніше 5-ти днів після закінчення робіт,
апеляційний суд встановив, що відповідачем роботи по Договору були виконані у
повному обсязі, а позивачем була здійснена їх оплата відповідно до умов
Договору. При цьому, доказів того, що позивачем була здійснена оплата робіт по
Договору іншими платіжними дорученнями матеріали справи не містять, як і не
місять доказів щодо неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань,
з настанням яких відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти.

Відповідно
до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України, договір є підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно
зі ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати
виконання такого обов'язку.

Відповідно
до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору або Кодексу, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту, при чому
одностороння відмова від виконання не допускається.

Стаття
193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином у відповідності до закону, правових актів, договору, а також у разі
відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно
з ст.202 ГК України, ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею
598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, визначених законом або договором.

Відповідно
до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Касаційна
інстанція погоджується з тим, що вимоги позивача не є доведеними та
спростовуються наявними у справі доказами і встановленими через їх оцінку
обставинами у справі.

Доводи
касаційної скарги фактично зводяться виключно до посилань на невірну оцінку
доказів та, відповідно, на недоведеність встановлених апеляційною інстанцією
обставин справи, що є порушенням ч.2 ст.111 ГПК України.

Беручи
до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія
суддів не вбачає підстав для скасування постанови Київського міжобласного
апеляційного господарського суду.

Керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу Селянського (фермерського) господарства “Зірка” на постанову Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 23.04.2008 року у справі №
19/529-07 залишити без задоволення, а постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 23.04.2008 року у справі № 19/529-07 -без
змін.

Головуючий-суддя

О.Глос

С у д д і С.Бакуліна  Л.Рогач