ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

13.08.2008

Справа №2-22/7841-2008

08 вересня 2008 року                     Справа №2-22/7541-2008

За позовом           Прокурора м.Ялта в інтересах Ради міністрів АР Крим, Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Передгірний» МОЗ України, Міністерства охорони здоров’я України

до           1)          Фонду майна АР Крим

2)          Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком», м.Сімферополь

про           визнання частково недійсним договору оренди нерухомого майна

Суддя: Калініченко А.А.

Представники сторін:

Позивачів :          1) не з’явився

2) Пелех К.І. – завідуючий господарством, дов. № 215 від 04.09.2008 р.

3) не з’явився

Відповідачів:          1)          Аметов С.Д. - представник, дов. від 08.01.2008 р.

2) Жила Д.О. – юрист, дов. від 30.01.2001 р.

встановив:

Заступник прокурора м. Ялти звернувся до господарського суду АР Крим в інтересах держави в особі Ради Міністрів АР Крим Верховної Ради України з позовом про визнання частково договору оренди нерухомого майна від 07.12.2004 р., укладеного Фондом майна АРК та ТОВ “Інвестком” у частині передачі в оренду будівлі дитячого садку літ. «В» загальною площею 120,4 кв.м. за адресою: м. Алупка, вул. Шосе Свободи, буд. 16, з моменту укладення.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що договір оренди майна, укладений між Фондом майна АР Крим та ТОВ «Інвестком» 07.12.2004 р. у частині передачі в оренду будівлі дитячого садку літ. «В» загальною площею 120,4 кв.м за адресою : м.Алупка, шосе Свободи, 16, яка знаходиться на балансі санаторію «Передгірний» суперечить діючому законодавству України.

Перший відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позов, у якому пояснив, що при укладенні договору оренди від 12.11.2004 р. додержавні всі вимоги законодавства, тому підстави для визнання недійсним договору відсутні. Крім того, рішеннями Господарського суду АР Крим по справам № 2-30/14504-2007 та № 2-3/2994-2008, які у встановленому законом порядку не оскаржувались та набрали законної сили, прокурору у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору від 12.11.2004 р. відмовлено.

Другий відповідач у відзиві на позов також проти позову заперечує з тих підстав, що договір був укладений при наявності згоди власника майна – Міністерства охорони здоров’я, а спірний об’єкт оренди не є дошкільною установою.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

встановив:

07.12.2004 р. між Фондом майна АР Крим та ТОВ “Інвестком” на підставі наказу Фонду майна АР Крим від 12.11.2004 р. № 1349 “Щодо передачі в оренду ТОВ “Інвестком”державного нерухомого майна”був укладений договір оренди державного майна строком дії до 06 грудня 2009 року, об'єктом оренди за яким було визначене державне майно, розташоване за адресою: м. Алупка, вул. Шосе Свободи, буд. 16, в тому числі, будівля дитячого саду (літ. В), загальною площею 120,4 кв.м.

Відповідно до умов п. 1.2. вказаного договору, об’єкт оренди знаходиться на балансі Санаторію “Передгірний”та належить державі в особі Верховної Ради України на підставі свідоцтва про право власності, згідно з рішенням виконавчого комітету Алупкінської міської ради від 15.11.2004 р. №253, зареєстрованого Комунальним підприємством “Ялтинське бюро технічної інвентаризації”за номером 979 від 24.11.2004р, та знаходиться в оперативному управлінні у Міністерстві охорони здоров’я України.

За змістом п. 1.1. договору державне майно передане в оренду з метою організації оздоровлення і відпочинку громадян.

Договір оренди від 07.12.2004 р. був посвідчений нотаріально, про що приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу було зроблено запис в реєстрі за № 352 від 07.12.2004 р.

Укладення договору оренди державного майна було здійснено за наявності дозволу Міністерства охорони здоров'я України, в управлінні якого знаходиться об’єкт оренди, що випливає з листа вказаного органу державної виконавчої влади від 07.10.04 р. (а.с. 44).

Спеціальним законом, яким врегульовано організаційні та майнові відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій щодо господарського використання такого державного майна, є Закон України “Про оренду державного та комунального майна” від 10 квітня 1992 року № 2269-XII.

На підставі ст. 4 вказаного Закону, не можуть бути об’єктами оренди: цілісні майнові комплекси державних підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України “Про підприємництво”; цілісні майнові комплекси казенних підприємств; цілісні майнові комплекси структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць) казенних підприємств, що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України “Про підприємництво”.

Частиною 3 ст. 4 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”передбачено, що законодавчими актами України може бути доповнений перелік підприємств, майнові комплекси яких не можуть бути об'єктами оренди.

Так, посилання прокурора на положення абзацу 6 п. “б”ч. 2 ст. 5 Закону України “Про приватизацію державного майна”, за змістом якої не підлягають приватизації, як і передачі в оренду об'єкти освіти, які фінансуються з державного бюджету, є безпідставним.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України “Про дошкільну освіту”дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) створюється для дітей віком від трьох до шести (семи) років, де забезпечуються їх розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти.

Стаття 13 Закону України “Про дошкільну освіту” встановлює, що дошкільний навчальний заклад визнається юридичною особою а його статут, незалежно від підпорядкування, типу і форми власності розробляється відповідно до Конституції України, Закону України “Про освіту”, цього Закону, Положення про дошкільні навчальні заклади та затверджується засновником (власником), погоджується з відповідним органом управління освітою та реєструється місцевим органом виконавчої влади у порядку, встановленому законодавством України.

Також, на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України “Про дошкільну освіту”джерелами фінансування дошкільного навчального закладу є, зокрема, кошти відповідних бюджетів (для державних і комунальних дошкільних учбових закладів).

З матеріалів справи вбачається, що будь-який дошкільний навчальний заклад за адресою: м. Алупка, вул. Шосе свободи, 16, за якою знаходиться спірний об’єкт оренди –не зареєстрований та взагалі відсутній, що підтверджується листами виконавчого комітету Алупкінської міської ради та Алупкінського міського відділу освіти.

Крім того, зі змісту спірного договору вбачається, що об’єктом оренди визначений не дитячий садок, як об’єкт освіти - дошкільний навчальний заклад, а будівля дитячого садку, до того ж –колишнього.

За таких обставин, за відсутності доказів того факту що спірне орендоване майно є в розумінні діючого законодавства об’єктом освіти, що фінансується з державного бюджету, суд вважає, що на дані відносини не розповсюджуються положення абзацу 6 п. “б” ч . 2 ст. 5 Закону України “Про приватизацію державного майна”, оскільки спірне майно - будівля колишнього дитячого саду (літ. В), загальною площею 120,4 кв.м. розташована за адресою: м. Алупка, вул. Шосе свободи, 16, є окремим нерухомим індивідуально визначеним майном, яке може бути передане в оренду.

Слід також зазначити, що рішенням Господарського суду АР Крим від 05.12.2007 р. по справі № 2-30/14504-07 у задоволенні позову прокурора м. Ялта було відмовлено, так як в процесі розгляду справи було встановлено, що укладення цього договору оренди державного майна було здійснено за наявності дозволу Міністерства охорони здоров’я, в управлінні якого знаходиться об’єкт оренди.

Крим того, судом було зазначено, що об’єктом оренди є не дитячий садок, як об’єкт освіти –дошкільний навчальний заклад, а будівля дитячого садку, до того ж колишнього.

Зазначене рішення Господарського суду АР Крим від 05.12.2007 р. у встановленому законом порядку не оскаржувалось.

Згідно зі ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У судовому засіданні, яке відбулось 08.09.2008 р було оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення оформлене та підписане 22.09.2008 р.

Керуючись ст.ст. 82-84 ГПК України, суд

вирішив:

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Калініченко А.А.