ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 1/61

23.05.08

За позовом           Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»

До                     Державного підприємства «Вугілля України»

Третя особа           Державного підприємства «Шахтоуправління південно донбаське №1»

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донвуглетехінвест»

про                     стягнення 32 930,82 грн.

Суддя В. І. Мельник

Представники:

від позивача: Неумитих В.В. –предст. за довір. № 10/1348-347 від 01.02.2008

від відповідача: не з’явився

від третіх осіб: не з’явився

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»(далі –позивач) до Державного підприємства «Вугілля України»(далі –відповідач) про стягнення збитків в сумі 32 930,82 грн., спричинених позивачу неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за Договором поставки № 2-02/1-П від 28.01.2004 щодо якості вугілля, що зумовило повернення вантажу відправнику.

Ухвалою суду від 29.01.2008 було порушено провадження у справі №1/61 та призначений розгляд справи на 22.02.2008.

В судовому засіданні позивач надав пояснення по справі, в яких заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач письмовий відзив не надав, в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, стверджуючи, що позивач, не дотримуючись вимог договору, без виклику представника постачальника, одноособово провів опробування поставленої вугільної продукції, а тому результати не можуть братися до уваги.

Крім того, в засіданні суду відповідач звернувся до суду з клопотанням № 22-02/1-Ю від 22.02.2008 про відкладення розгляду справи, оскільки позивач з позовною заявою не направив відповідачу документи, які б підтверджували позовні вимоги позивача, в зв’язку з чим розгляд справи було відкладено на 14.03.2008 та зобов’язано позивача направити відповідачу належним чином засвідчені копії документів, доданих до позовної заяви №33/151 від 18.01.2008, докази чого подати в судове засідання.

Розгляд справи відкладений на 14.03.2008.

14.03.2008 через відділ діловодства суду представник позивача порушив перед судом клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державне підприємство «Шахтоуправління Південно донбаське № 1»та Товариство з обмеженою відповідальністю «Донвуглетехінвест».

В судовому засіданні представник позивача надав додаткові документи на виконання вимог ухвали суду та надав заяву про залишення клопотання останнього про залучення у справі третьої особи без розгляду, розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився вимоги ухвали суду не виконав, в зв’язку з чим розгляд справи було відкладено на 07.04.2008.

Незважаючи на належне повідомлення про час і місце засідання у справі, повноважні представника позивача та відповідача 07.04.2008 в судове засідання не з’явилися.

Відповідно до ч.1 ст.27 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Державне підприємство «Шахтоуправління Південно донбаське №1»(85670, Донецька область, р.Угледар) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Донвуглетехінвест»(83007, м.Донецьк, вул..Жмури,1), оскільки рішення у справі може вплинути на права та інтереси останніх. В зв’язку з чим розгляд справи був відкладений на 14.05.2008.

У судовому засіданні представником відповідача надано відзив на позовну заяву.

14.05.2008 представники сторін подали спільне клопотання про продовження строку вирішення спору. В судовому засіданні оголошено перерву до 23.05.2008.

14.05.2008 р. Господарський суд міста Києва виніс ухвалу про продовження строку вирішення спору.

23.05.2008р. представники відповідача в судове засідання не з’явились, про причини неявки суд не попередили.

Представник позивача, через відділ діловодства, надав додаткові пояснення по справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін , суд

В С Т А Н О В И В :

28.01.2004 року позивач як Постачальник та позивач як Покупець уклали договір № 2-02/1 –П (далі Договір), за яким відповідач зобов’язується поставити позивачу вугільну продукцію (далі Вугілля) в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в Договорі.

Відповідно до п. 2.1 Договору Вугілля постачається партіями залізничним транспортом у відкритих напіввагонах, погодженим графіком.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору з 04.12.-05.12.2006р. на адресу позивача поступило вугілля марки ДГСШ загальною вагою 555тонн за залізничними накладними № 65758095, 67670703, 66234055, 67863357, 65885642, 67866522, 66375817, 66681073.

Відповідно до п. 5.1 Договору приймання вугілля по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 та від 25.04.1966р. № П-7 з подальшими змінами і доповненнями, ГОСТ 1137 –64 „Угли бурые, каменные, антрацит, горючие сланцы и брикеты. Правила прийоми по качеству”, ДСТУ4083 –2002 „Вугілля кам’яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 «Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб для лабораторних випробування”, ГТР 34.09.110-2003 „Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи” та/або іншими нормативними документами України, прийнятими на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить Договору.

Пунктами 3.1 та 5.6 Договору зі змінами сторони встановили якісні показники на вугілля, що поставляється за умовами Договору.

04.12.2006 та 05.12.2006 року на території Запорізької ТЕС для визначення фактичної якості зазначеного Вугілля відбулося колегіальне відібрання точкових проб Вугілля, за результатами якого було складено Акт про відбір проб вугілля від 05.12.2006 року.

За результатами випробування відібраних лабораторних проб Вугілля, проведеного хімлабораторією Запорізької ТЕС, було встановлено, що поставлене Вугілля не відповідає якісним характеристикам, приведеним в Договорі, оскільки Вугілля поступило з граничними якісними показниками: зольність –40,4 %, вологість 11,2% в той час як рівень цього показника якості, встановлений умовами Договору, визначений як 27,2 %.

Результати лабораторних випробувань знайшли відображення в Акті приймання вугілля на Запорізькій ТЕС № 3699 від 05.12.2006 року.

Як свідчать матеріали справи, у відібранні проб та складанні Акту про відбір проб вугілля № 3699 від 05.12.2006 року, а також у прийманні Вугілля та складанні Акту приймання вугілля на Запорізькій ТЕС № 3699 від 05.12.2006 року брав участь Пурій Д.З. як представник вантажовідправника.

Про поставку на Запорізьку ТЕС залізничних вагонів із вугіллям неналежної якості вантажовідправник був повідомлений вантажоотримувачем факсограмою №527/24 від 07.12.2006, якою був також попереджений про повернення вантажу.

Відповідно до п.5.3 Договору Вугілля, якісні показники якого перевищують гранічно допустимий рівень, встановлений Договором, Покупцем не приймається, не оплачується і повертається назад на адресу Вантажовідправника з дотриманням вимог п. 5.12 Договору.

На факсограму № 527/24 від 07.12.06 відправник вугільної продукції ТОВ «Донвуглетехінвест»(третя особа у справі) листом № 581 від 07.12.2006 попросив повернути вгони з неякісною вугільною продукцією.

09.12.2006 року. Вугілля у кількості 555 тонн у вагонах №№ 65758005, 67670703, 66234055, 67863357, 65885642, 67866522, 66375817, 66681073, було повернуто Запорізькою ТЕС, що підтверджується залізничною видатковою № 45796174, та сторонами не заперечується.

27.02.2007 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 482/33 про відшкодування 32 930,82 грн., завданих збитків, у зв’язку з поставкою відповідачем Вугілля неналежної якості, у вигляді провізної плати з перевезення повернутого вугілля від ст. Постниково Донецької залізниці до ст. Енергодар Придніпровської залізниці, плати за користування вагонами та за час простою вагонів, плати за оформлення документів на відправлення вантажу.

23.01.2008 року позивач звернувся до суду з вимогами стягнути з відповідача збитки в сумі 32 930,82 грн.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому заперечив визнання позову з наступних підстав. Відповідач стверджує, що позивач не повідомив, належним чином, останнього про прибуття неякісного вугілля та про проведення спільного відбору проб. Також за твердженням відповідача акти опробування були підписані представниками вантажовідправника, які не є уповноваженими представниками відповідача. Доказів того, що представники вантажовідправника не є уповноваженими представниками відповідача суду не надані. На що, позивачем були надані копії актів сумісного відбору, підготовки проб і визначення кількості і якості вугілля і акти звірок по кількості і якості інших партій вугілля, що поступили в період з 30.11.2006 по 27.12.2006 по посвідченнях № 299, 300, 293, 294, 295, 296, тобто документи які служать підставою для зарахування в оплату за отримане вугілля, підписані в двосторонньому порядку і зокрема з боку відповідача, а саме представником Пурієм Д.М., що діяв на підставі довіреності. Процедура приймання вугілля по вказаних документах та за вказаний період, відповідачем не оспорювалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

До предмету доказування у даній справі відноситься встановлення судом на підставі належних засобів доказування поставки відповідачем Вугілля неналежної якості та порушення ним вимог договору щодо якості товару.

Враховуючи обставини справи та наявні в матеріалах справи документальні докази, суд вважає правомірними вимоги позивача з огляду на таке.

Позивач на підтвердження свого права на відшкодування збитків посилається на те, що у вугіллі поставленому відповідачем показник зольності = 40,4%, вологості = 11,2%, а саме більший, ніж встановлений умовами Договору, внаслідок чого позивач відмовився його отримувати і вимушений був оплатити вартість перевезення повернутого вугілля від ст. Постниково Донецької залізниці до ст. Енергодар Придніпровської залізниці, а також користування вагонами за час їх простою на території Зпорізької ТЕС та оформлення документів.

Як на доказ зазначених обставин позивач посилається на Акт про відбір проб вугілля від 05.12.2006 року.

При складенні Акту був присутній представник відповідача –Пурий Д.С., який діяв від імені відповідача та третіх осіб на підставі довіреностей № 493 від 07.11.2006 р., №1691 від 26.05.2006р., №ВСК 871025 від 18.01.2006р., якими ДП “Вугілля України”, ТОВ «Донвуглетехінвест», ДП «Шахтоуправління південно донбаське №1»довірили вказаній особі від свого імені звіряння якості та кількості вугілля, поставленого за Договором.

Отже, як слідує з матеріалів справи, при прийнятті спірного Вугілля та визначенні його якості був присутній Пурий Д.С., який діяв через відповідача, і від імені третіх осіб, які в свою чергу, мали довіреність від відповідача.

Відповідно до п. 5.1 Договору приймання вугілля по якості здійснюється, зокрема, у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25 квітня 1966 року № П-7 (Інструкція П-7).

Оскільки сторони передбачили у Договорі, що порядок приймання продукції за якістю буде здійснюватися відповідно до зазначеної Інструкції П-7, її правила перетворюються на узгоджені умови Договору, обов’язкові для застосування.

Згідно з Інструкцією П-7, при виявленні невідповідності якості приймач призупиняє подальше приймання продукції та складає акт, в якому вказується кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів.

Приймач також зобов’язаний викликати для участі в подальшому прийманні та складанні двостороннього акта представника виробника. Повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено не пізніше 24 годин, якщо інші строки не встановлені, зокрема договором. (п.п. 16, 18)

Представник іногороднього виробника (відправника) зобов’язаний з’явитися не пізніше ніж у триденний строк після отримання виклику, без врахування часу на проїзд, якщо іншій строк не передбачений, зокрема, у договорі. (п. 19 Інструкції П-7)

Згідно п. 4.9 Договору, якщо показники якості Вугілля, визначені в лабораторії Вантажоотримувача, відрізняються від посвідчень якості на величину, більшу допустимої похибки, Вантажоотримувач протягом 24 годин з моменту отримання результатів зобов’язаний викликати Вантажовідправника та Постачальника для проведення спільного опробування вугілля.

За правилами п. 32 Інструкції П-7 акт, що встановлює неналежну якість продукції, затверджується керівником підприємства-одержувача або його заступником не пізніше трьохденного строку після складання акту.

Акти, на які посилається позивач на підтвердження того, що Вугілля було поставлене неналежної якості, керівництвом Запорізької ТЕС затверджені.

Отже, як слідує з матеріалів справи, приймання Вугілля за якістю відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства за участю повноважних представників сторін.

З огляду на вищевикладене, заперечення відповідача з того приводу, що в порушення Договору представників відповідача та вантажовідправника не було викликано позивачем, судом не приймається, оскільки представник відповідача та вантажовідправника приймав участь в прийманні товару. За твердженням позивача Пурий Д.С. приймав участь і у інших поставках здійснених між цими сторонами, які були сприйняті відповідачем як належні. Відповідачем також не надано суду доказів на спростування доводів позивача щодо представника приймаючого участь у поставці вугілля.

Відповідно до гл. 5 Договору за постачання неякісного вугілля відповідач несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх витрат позивача, пов’язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, переадресація вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу –прибирання вагонів, витрати по проведенню хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та ін.).

Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав, можуть бути, зокрема, відшкодування збитків, припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб‘єкт господарювання має право на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів, зокрема, шляхом відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються, зокрема, витрати зроблені управленою стороною.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов‘язань.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, обов’язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв‘язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідальність за порушення зобов‘язання у вигляді відшкодування збитків настає за наявності таких умов:

- протиправної дії чи бездіяльності особи;

- заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи;

- причинного зв‘язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками;

-          вини боржника.

Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов‘язання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав належним чином своє зобов‘язання перед позивачем щодо поставки вугілля належної якості.

Заподіяння збитків позивачу в результаті вищезазначених дій відповідача полягає в тому, що внаслідок поставки вугілля неналежної якості позивач поніс витрати по поверненню вугілля неналежної якості, на загальну суму 32 930,82 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування.

Про наявність причинного зв‘язку між протиправною дією відповідача та збитками позивача свідчить факт порушення відповідачем договірного зобов’язання щодо поставки вугілля належної якості, що призвело до заподіяння збитків позивачу у вигляді понесених витрат.

Щодо вини –то у цивільному праві діє презумпція вини особи, яка вчинила правопорушення. При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов‘язання.

Відповідачем не доведено обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень.

Вищевикладене свідчить про існування всіх умов настання відповідальності за заподіяння збитків, отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених збитків в розмірі 32 930,82 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, стороні на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує державне мито за рахунок другої сторони, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. За таких обставин, витрати по сплаті державного мита в розмірі 329,31 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства “Вугілля України” (04000, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 4; код ЄДРПОУ № 32709929, рахунок № 13 в АК “Промінвестбанк” м. Києва, МФО 300012, ІПН 95, або з будь –якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення) на користь Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»(69096, м.Запоріжжя, вул.Гребельна, 2; 69006, м.Запоріжжя вул.. Добролюбова, 20; р/р № 5031 в філії «Відділення Промінвестбанку в м.Запоріжжі»м.Запорожжя, , МФО 313355, ІПН 43) збитки в сумі 32930 (тридцять дві тисячі дев’ятсот тридцять) грн. 82 коп., 329 (триста двадцять дев’ять) грн., 31 коп. держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.І.Мельник

(Рішення виготовлене та підписане 02.06.2008р.)