ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

29.05.08 р. Справа № 40/191

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Ротар Н.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом виробнична фірма “ Софія” м. Донецьк

до відповідача державне підприємство” Селідоввугілля” м. Селідове

про стягнення 772 671 грн.92 коп.

за участю:

представників сторін:

від стягувача Агаєва С.М. - юрисконсульт

від боржника Косенюк О.М. - юрисконсульт

від державної виконавчої служби не з’явився

Суть питання:

Стягував у справі, приватне підприємство “Софія”, звернувся до господарського суду зі скаргою у порядку ст. 1212 ГПК України визнати неправомірними дії відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції у Донецької області щодо зупинення виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Донецької області від 20.07.07р. по справі №40/191, скасувати цю постанову, зобов’язати державну виконавчу службу поновити виконавче провадження та здійснити всі необхідні заходи примусового виконання рішення у спосіб та порядок визначених судом.

Представник Державної виконавчої служби – Селидівського міського управління юстиції у Донецької області, далі Державна виконавча служба, до судового засідання не з’явився, свої заперечень відносно заявлених у скарзі доводів суду не надав, тому скарга розглядається на підставі наданих у часниками виконавчого провадження документами та матеріалами виконавчого провадження.

Боржник у справі - Державне підприємство “ Селидіввугілля” скаргу вважає необґрунтованою, а свої заперечення мотивує наступними обставинами:

- зупинення виконавчого провадження у справі №40/191 відбулося обґрунтовано на підставі пункту 15 ст.34 Закону України “ Про виконавче провадження”, далі Закон –1;

- згідно виписки з Реєстру підприємств паливно – енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно – енергетичного комплексу “ від 23.06.05р. за № 2711- IV, далі Закон –2, а тому підприємства Боржника правомірно внесено до цього переліку;

- згідно з Преамбулою закону –2 визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно – енергетичного комплексу;

- скаржник в розумінні причин не вказав на ще один захід, передбачений Законом – 2, а саме, так звана відстрочка погашення заборгованості, надана шляхом зупинення виконавчого провадження відносно підприємств – боржників, які є підприємствами паливно –енергетичного комплексу, та включення до реєстру;

- посилання скаржника на той факт, що дія Закону – 2 не розповсюджується на правовідносини, які були між ним на боржником, а тому Державна виконавча служба не мало право зупинити провадження у справі спростовуються спеціальною нормою зазначеної у Законі – 1;

- таким чином, Скаржник суттєво звузив сферу застосування закону – 2 та допустив тлумачення цього закону;

- натомість, у якості обґрунтування своїх заперечень надав суду практику застосування судами діючої проблеми на час розгляду таких скарг на дії державної виконавчої служби;

- до правовідносин які виникли між Стягувачем та Боржником не потрібно застосовувати приписи Закону – 2, оскільки предметом розгляду справи було не стягнення з Боржника заборгованості за спожиті енергоносії, а зобов’язання Боржника розрахуватися за поставлену йому за договором поставки продукцію виробничого призначення;

- таким чином дія Закону – 2 поширюється на підприємства паливно – енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають заборгованість за енергоносії;

- порядок ведення та користування даними Реєстру до якого входять підприємства паливно-енергетичного комплексу, визначається Кабінетом Міністрів України, та посвідчується випискою із Реєстру в установленому Законом – 2 порядку;

- на підставі викладеного скарга є неправомірною, і навіть не підлягає задоволенню;

До винесення ухвали за результатами розгляду скарги заявник уточнив її предмет та намагається визнати неправомірними дії Держаної виконавчої служби щодо зупинення виконавчого провадження відносно виконання наказу господарського суду по справі 40/141 та визнати незаконною постанову від 20.07.07р. по примусовому виконанню наказу суду у спосіб та порядок визначених судом.

Розглянувши скаргу, мотиви її обґрунтування, вислухавши доводи представників Стягувача та Боржника, суд встановив:

Рішенням у справі №40/141 від 3.07.07р. господарського суду Донецької області позовні вимоги приватної фірми “Софія” про стягнення з Державного підприємства” Селидіввугіля” були частково задоволені, у зв’язку з чим з останнього було стягнуто борг в сумі 631 030 грн., інфляційні в сумі 57 761 грн.10 коп., три процента річних в розмірі 12 582 грн. 11 коп., пеня в сумі 53 784 грн. 50 коп. витрати по державному миту в сумі 7 5451 грн.57 коп. та витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 115 грн. 32 коп., у зв’язку з чим видано наказ.

На виконання зазначеної постанови, Стягувачем було пред’явлено наказ господарського суду на виконання до Державної виконавчої служби, у зв’язку з чим останньою 13.08.07р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою від 20.08.07р.Державною виконавчою службою було зупинено виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду Донецької області від 20.07.08р. за №40/141 на тих підставах, що Боржник – Державне підприємство “ Селидіввугілля” перебуває у реєстрі підприємств паливно – енергетичного комплексу, що підтверджено довідкою ДП “ Енергоринок” м. Київ від 28.11.05р.

Скаржник мотивує скаргу наступними обставинами:

- виконавче провадження зупинено без достатніх підстав, передбачених чинним законодавством;

-          виконавче провадження повинно бути поновлено за обставинами зазначених у Законі - 2;

-          виконавчою службою порушені вимоги ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження”, у зв’язку з чим мають місце факти умисного невиконання рішення суду.

Надавши правову оцінку діям учасників виконавчого провадження, дослідивши фактичні обставини справи, та мотиви зазначені у скарзі, пов’язані зі виконанням рішення, суд дійшов до висновку про наступне:

Обов’язковість виконання рішень суду зазначено у п. 9 ст. 129 Конституції України, приписи якої є одним з основних принципів судочинства. До наступного часу рішення не виконано і це питання розглядається судом як штучне ускладнення сторонами судового процесу та умисне невиконання судового акту.

Стаття 115 ГПК України передбачає, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на усій території України і виконуються у порядку, встановленим Законом України “Про виконавче провадження”.

За приписами ст. 5 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець зобов’язаний здійснити необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення у спосіб і порядок, визначених виконавчим документом.

Законодавець визначає такі поняття як: дії та бездіяльність державної виконавчої служби, які обов’язково пов’язані з протиправною поведінкою. А саме, під діями слід розуміти - повноваження будь-якої посадової особи не здійснювати дії які суперечать закону. У той же час бездіяльність передбачає невиконання цією особою юридичних обов’язків здійснювати дії у межах закону.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов’язує орган державної виконавчої служби здійснити певні дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону – 1, підставою обов’язкового зупинення виконавчого провадження визначено внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону - 2, на яку посилається Боржник, дія цього Закону поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

Однак, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що приписи ст. 2 Закону - 2 стосуються лише підстав включення підприємств паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до вимог цього закону.

Натомість, положення п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону - 1 не пов'язують факт включення підприємств в Реєстр підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно Закону - 2 з моментом та підставами виникнення заборгованості підприємства паливно-енергетичного комплексу, стягнення якої відбувається в період, протягом якого підприємство перебуває в даному реєстрі.

Наведене вказує на помилковість доводів Боржника викладених у його запереченях.

Крім того, слід звернути увагу на те, що водночас судова практика свідчить про те, що у багатьох випадках підприємства, установи, організації та їх посадові особи ухиляються від виконання рішень господарських судів, що завдає шкоди правам і охоронюваним законом інтересам юридичних осіб та фізичних осіб, призводить до тяганини і зайвого листування і зрештою не додає авторитету судовим органам.

Доказом того є - постанова Верховної Ради України від 16.03.05р. за №2475 –IV “Про звіт Міністерства палива та енергетики України щодо запровадження реорганізації вугільної галузі та її соціально-економічних наслідків, а також стану розрахунків між підприємствами зазначеної галузі”.

За її змістом визначено, що запровадження багатоступінчастої системи управління у вугільної промисловості призвело до дублювання функцій управління та зволікає вирішенню проблемних витань. Результатом цього погіршення ситуації з виплатою заробітної плати, сплатою податків, ведення гірничо – видобувних робіт, розрахунками за енергоносії тощо. Загострює ситуацію і недостатність фінансування заходів, спрямованих на подолання негативних соціальних наслідків закриття вугільних шахт.

Відповідно до ст. 8 закону – 1, керівник органу державної виконавчої служби при здійсненні контролю за діями державного виконавця під час виконання рішень, якщо вони суперечать вимогам Закону, та з урахуванням особливостей виконавчого провадження, вправі своєю постановою скасувати постанову, акт, інший процесуальний документ, винесений у виконавчому провадженні державним виконавцем, який йому підпорядкований, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом.

Однак, керівник органу державної виконавчої служби на це не звернув увагу, та не розглянув питання про скасування спірної постанови про зупинення виконавчого провадження з урахуванням особливостей статусу підприємства Боржника.

За такими обставинами суд вважає доводи Скаржника правомірними а скаргу підлягаючої задоволенню. На підставі чого, слід визнати дії Державної виконавчої служби неправомірними, а постанову про зупинення виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 20.07.07р. недійсною.

У решти частині скарги слід відмовити, як необґрунтовано заявленої.

На підставі викладеного, керуючись п. 9 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 5, 8, 34 Закону України "Про виконавче провадження", с.2 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”, ст.ст. 86, 115, 1212 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу приватної фірми ”Софія” на дії відділу Державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області задовольнити.

2. Визнати дії відділу Держаної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області щодо зупинення виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Донецької області від 20.07.07р. у справі №40/141 про стягнення з Державного підприємства “ Селидіввугілля” боргу в сумі 631 030 грн., інфляційних в сумі 57 761 грн.10 коп., три процента річних в розмірі 12 582 грн. 11 коп., пені в сумі 53 784 грн. 50 коп. витрат по державному миту в сумі 7 5451 грн.57 коп. та витрат по забезпеченню судового процесу в сумі 115 грн. 32 коп. неправомірними.

3. Визнати постанову відділу Держаної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області щодо зупинення виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Донецької області від 20.08.07р. у справі №40/141 недійсною.

4. У задоволенні решти частини скарги відмовити.

Суддя Підченко Ю.О.