ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.04.08р.

Справа
№ 8/14-08(30/186-07)

Господарський
суд Дніпропетровської області у складі суддів: Дубініна І.Ю. (головуючий),
Ліпинського О.В., Манько Г.В., розглянувши матеріали справи №
8/14-08(30/186-07)

за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю
"Горка" (м. Дніпропетровськ)

до          Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 (м. Новомосковськ)

про                    стягнення 34 920,33 грн.

Представники:

від
позивача:          Самойленко В.І. - представник
(дов.б/№ від 05.04.07 р.)

від відповідача:          не з'явився

Суть спору:

Товариство
з обмеженою відповідальністю "Горка" (далі-позивач) просить стягнути
з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(далі-відповідач) суму попередньої оплати за договором в розмірі 32 640 грн., 1
824,26 грн. штрафних санкцій, 456,07 грн. процентів за користування грошовими
коштами.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору на виготовлення
конструкцій № 25/06 від 25.06.06 року позивач здійснив попередню оплату
вартості робіт в сумі 32 640 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов
договору в частині виготовлення восьми світлових наземних конструкцій, позивач
18.01.07 року відмовився від договору та звернувся до відповідача з вимогою про
повернення сплачених за договором коштів. У зв'язку з невиконанням робіт
позивач нарахував відповідачу штраф в розмірі 1824,26 грн. та проценти за
користування безпідставно отриманими коштами в сумі 456,07 грн.

Відповідач
проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що він не має виробничих
потужностей для виготовлення передбачених договором конструкцій, але уклав з
ТОВ "Неон" договір на виготовлення цих конструкцій і перерахував йому
отримані від позивача кошти для виконання цих робіт. Однак до цього часу ТОВ
"Неон" не виконало роботи по договору № 25/06 від 25.06.06 року.
Відповідач вважає безпідставними посилання позивача на ст.ст. 1212, 1048, 549
ЦК України.

Постановою
Вищого господарського суду України від 06.11.07 р. рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 10.05.07 р. та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 06.08.07 р. у справі № 30/186-07 були
скасовані в частині стягнення 912,13 грн. штрафних санкцій та 456,07 грн.
процентів, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського
суду Дніпропетровської області.

Ухвалою
господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.08 р. справу №
8/14-08(30/186-07) було прийнято до розгляду колегією суддів.

В
ході нового розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог і просить
суд стягнути з відповідача 912,13 грн. штрафних санкцій та 3 498,74 грн.
процентів за користування безпідставно отриманими грошовими коштами, виходячи з
наступного:

ТОВ
«Горка», на підставі ч. 2 ст. 849, ст. 1212 ЦК України, відмовилось від
договору, звернувшись до відповідача з вимогою про повернення сплачених за
договором коштів у розмірі 32640,00 грн. Зазначену вимогу відповідач отримав
19.01.07 р. До сьогодні сума в розмірі 32640 грн. 00 коп. ТОВ
«Горка»відповідачем не повернута. Частиною 2 ст. 1214 ЦК України передбачено,
що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти
за користування ними (ст. 536 ЦК України). В силу ч. 2 ст. 1057 , ч, 2 ст. 1054
ЦК України, розмір процентів за користування безпідставно одержаними грошима
визначається відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - на рівні облікової ставки
Національного банку України на день, за який вони нараховуються. Таким чином,
розмір процентів, який зобов'язаний сплатити відповідач за користування
безпідставно отриманими грошовими коштами за період з 19.01.07 р. по 16.04.08
р. складає 3 498,74 грн.

Відповідач
проти позову заперечує, зазначаючи, що в преамбулі договору від імені ТОВ
«Горка»виступає директор генерального директора Мирошник Віктор Іванович, а
тому виникає питання, чи є в даній організації така посада і чи займає її
вказана особа. Виходячи з цього, сама преамбула договору свідчить про його
нікчемність. Пункт 1.2. договору визначає одну з істотних умов - його предмет,
і посилається на додаток 2 до договору, тобто - на ескізні креслення на кожен
тип металоконструкцій, який є невід'ємною частиною договору. Згідно п. 2.1.2.
договору, підписання всіх додатків до договору одночасно з укладанням самого
Договору є обов'язком Замовника. Посилання на додатки до договору, що є його
невід'ємною частиною, передбачені також п.п. 8.1., 9.1., 9.2., 9.3., та п. 9.5.
договору. Під час укладання договору додатки до нього не були підписані та
передані виконавцю, чим було порушено істотні норми як самого договору, так і
діючого законодавства України. Виходячи з цього, у звязку з недосягненням
сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору, даний договір взагалі є
неукладеним, тобто таким, що не відбувся. Згідно п. 5.1., виконавець несе
відповідальність перед замовником за виконання робіт в рамках суми,
затвердженої сторонами, тобто -32 640,00 грн. і не більше того. Тому
нарахування процентів, штрафів та інших комісій замовником є незаконним. Кошти
дійсно були перераховані на рахунок відповідача, хоча і були згодом
перераховані для виконання робіт на ТОВ «Неон». Пункт 5.5. договору передбачає,
що виконавець не несе відповідальності за прострочку виконання робіт в частині
виготовлення виробів у випадку порушення замовником строків авансового платежу,
встановлених даним договором. У звязку з затримкою авансового платежу
виконавець відповідальності не несе. Згідно п. 6.1. договору, сторони
звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов'язань
за договором, якщо невиконання було слідством дій третіх осіб, зокрема - ТОВ
«Неон», вини відповідача в порушенні договору немає. Враховуючи наведене,
відповідач просить суд визнати договір № 25/06 від 25.06.06 р. неукладеним і
при стягненні перерахованих коштів обмежитись сумою в 32 640,00 грн.

Ухвалою
господарського суду від 24.03.08 р. справу № 8/14-08(30/186-07) було прийнято
до розгляду колегією суддів.

В
судове засідання представник відповідача не з'явився, причин свого нез'явлення
суду не повідомив.

Господарський
суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, оскільки
справа розглядається вже тривалий час, спочатку одноособово, потім у
колегіальному складі, відповідач надав відзив на позов і був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується направленням
ухвали суду на ту ж адресу, що і при попередніх розглядах справи.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши позивача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою
Вищого господарського суду України від 06.11.07 р. у справі № 30/186-07, яка
набрала законної сили, було встановлено:

У
березні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Горка"
звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до
Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення суми
попередньої оплати за договором в розмірі 32 640,00 грн., 1 824,26 грн.
штрафних санкцій, 456,07 грн. відсотків річних за користування грошовими коштами.

Позовні
вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору на виготовлення
конструкцій.

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.07 р. позов задоволено
частково. Стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Горка"
суму попередньої оплати за договором в розмірі 32 640,00 грн., 912,13 грн.
штрафних санкцій, 456,07 грн. процентів за користування грошовими коштами та
відповідні судові витрати.

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.08.07 р. вказане
рішення залишене без змін.

Як
вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є розрахунки за
договором на виготовлення продукції.

При
розгляді справи судами встановлено, що 25.06.06 р. між приватним підприємцем
ОСОБА_1 (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю
"Горка" (замовник) було укладено договір № 25/06 на виготовлення
конструкцій.

Порядок
розрахунків за договором визначений у підпункті 4.3.1 та 4.3.2 пункту 4.3, за
умовами яких в порядку авансового платежу (передоплати) протягом 2-х
банківських днів з моменту підписання цього договору, замовник оплачує рахунок,
пред'явлений виконавцем на суму 10200,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1 700,00 грн.; решту
в сумі 22 440,00 грн. за 12 днів до відвантаження виробів, які залишились.

Судами
встановлено, що на підставі рахунків № 65 від 23.06.06 р. та № 13/10 від
13.10.06 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Горка"
платіжними дорученнями № 227 від 03.07.06 р. та № 339 від 19.10.06 р.
перерахувало відповідачу передоплату по договору в сумі 10 200,00 грн. та в
сумі 22 440,00 грн. відповідно.

Відповідно
до умов договору № 25/06 на виготовлення конструкцій від 25.06.06 р.,
виконавець повинен був виконати роботи не пізніше 20.11.06 р., з моменту
надходження авансового платежу (передоплати) на розрахунковий рахунок виконавця
(п. 2.2.2), самостійно забезпечити виконання робіт відповідними матеріалами та
обладнанням (п. 2.2.3).

Оскільки
відповідач не виконав умови договору № 25/06 від 25.06.06 р. в частині
виготовлення конструкцій, позивач відмовився від договору та просив стягнути з
відповідача перераховану за договором суму.

Приймаючи
рішення про задоволення позовних вимог суди виходили з того, що згідно ч.1
ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій страх і ризик виконати роботу за завданням іншої сторони (замовника), а
замовник - прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно
статей 526, 530 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Судами
встановлено, що у строки, передбачені договором - не пізніше 20.11.06 р. (п.
2.2.2 договору), відповідачем виконані не були.

Порушенням
зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне
виконання).

Правові
наслідки порушення зобов'язання передбачені ст. 611 ЦК України, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо
це встановлено договором або законом; сплата неустойки; відшкодування збитків
та моральної шкоди.

Відповідно
до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або
виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим,
замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування
збитків.

Як
встановлено судами, у зв'язку з невиконанням приватним підприємцем ОСОБА_1 умов
договору № 25/06 від 25.06.06 р., товариство з обмеженою відповідальністю
"Горка" листом №40 від 18.01.07 р. направило відповідачу відмову від
договору № 25/06 від 25.06.06 р. та претензію на суму 32 640,00 грн. з вимогою
повернути зазначену суму до 01.02.07 року.

Відповідач
отримав відмову від договору та претензію № 40 від 18.01.07 р. 19.01.07 р., що
підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 254454.

Таким
чином, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення вимог позивача в
частині стягнення основного боргу в сумі 32 640,00 грн., як безпідставно
отриманої, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом відпала.

Щодо
стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 824,26 грн. за період з 20.11.06 р. по
20.03.07 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зменшив
суму, яка підлягала стягненню, оскільки штрафні санкції підлягають стягненню в
день з якого починається прострочення зобов'язання до дня отримання
відповідачем відмови від договору, тобто - з 21.11.06 року по 19.01.07 р.,
посилаючись на відсутність у Господарському кодексі України різновидів штрафних
санкцій.

При
цьому, суди не звернули увагу на те, що відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК
України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених
цим Кодексом та не встановили правову природу неустойки, яку сторони договору в
дійсності мали на увазі, а відтак, в порушення вимог статті 43 ГПК України не
забезпечили всебічне з'ясування обставин справи.

Крім
того, поза увагою судів залишились саме розрахунок штрафних санкцій, здійснений
позивачем, виходячи із 8,5%, а не 0,1%, але не більше подвійної облікової
ставку НБУ, як це передбачено пунктом 5.3 договору.

Стосовно
стягнення процентів за користування грошовими коштами господарські суди вірно
зазначили, що з моменту відмови позивача від договору за користування грошовими
коштами, отриманими відповідачем останній, відповідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України,
повинен сплатити проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). Але при
цьому суди не зважили, що, відповідно статті 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Боржник,
відповідно ст. 612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений
договором.

Як
вбачається з претензії про повернення грошових коштів в зв'язку з відмовою від
договору, позивач просив повернути йому кошти до 01.02.07 р., на що суди
також не звернули уваги.

Викладене
стало підставою для скасування рішення господарського суду Дніпропетровської
області від 10.05.07 р. та постанови Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 06.08.07 р. у справі № 30/186-07 в частині стягнення
912,13 грн. штрафних санкцій та 456,07 грн. процентів і направлення справи в
цій частині на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

В
решті вказані судові рішення були залишені без змін.

За приписами
ч. 2 ст. 35 ГПК України, вищевказані факти, встановлені по справі № 30/186-07
не підлягають доведенню при розгляді справи № 14-08(30/186-07).

Крім
того, за ч. 1 ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового
розгляду справи.

Враховуючи
наведене, господарський суд при розгляді цієї справи зобов'язаний врахувати
викладене у постанові касаційної інстанції, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від
встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин в частині стягнення штрафних санкцій та
процентів за договором.

Господарський
суд також встановив:

Відповідно
до ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно
ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi
наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати
кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках
вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i
нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр
встановлюється договором або актом цивiльного законодавства. Розмiр
неустойки, встановлений законом, може бути збiльшений у договорi.

Відповідно
до п. 5.3 договору, у випадку несвоєчасного виконання робіт, виконавець
виплачує замовнику штраф в розмірі 0,1% від вартості робіт за кожний день
прострочки, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку
України від вартості незданих робіт, за кожний день прострочки.

За
порядком нарахування вказаної неустойки вона підпадає під визначення пені,
оскільки обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання (вартості робіт) за кожен день прострочення виконання.

Той
факт, що сторони назвали вказану неустойку штрафом, хоча вона за своєю правовою
природою є пенею, не звільняє порушника зобов'язання від сплати вказаної
неустойки.

Як
вбачається з уточнення позовних вимог, розрахунок неустойки здійснений
позивачем виходячи із 8,5%, а не 0,1%, але не більше подвійної облікової ставку
НБУ, як це передбачено пунктом 5.3 договору, та за період з 21.11.06 р. по
19.01.07 р.

В
період прострочення виконання робіт за договором - з 21.11.06 р. по 19.01.07 р.
- розмір облікової ставки НБУ становив 8,5% річних.

Оскільки
штрафна санкція за прострочення виконання робіт за договором встановлена у
відсотках від вартості робіт за кожен день прострочення, для визначення розміру
штрафних санкцій за період прострочення необхідно визначити денний відсоток від
подвійної облікової ставки НБУ в цей період, який становить: 8,5% х 2 /
365 = 0,046575%

Таким
чином, встановлений п. 5.3 договору денний відсоток - 0,1% - перевищує денний
відсоток від подвійної облікової ставки НБУ за цей період - 0,046575%, що
унеможливлює застосування позивачем пені в розмірі 0,1%, відповідно до
обмежень, встановлених п. 5.3. договору, а застосуванню підлягає менший з
вказаних денних відсотків - 0,046575%.

Таким
чином, стягненню з відповідача підлягає неустойка в наступному розмірі:

32
640 грн. / 100% х 8,5% х 2 / 365 днів х 60 днів = 912,13 грн.

Крім
того, з моменту відмови позивача від договору, за користування грошовими
коштами, отриманими відповідачем, останній, відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК
України, повинен сплатити проценти за користування ними (ст. 536 цього
Кодексу).

Стаття
536 ЦК України визначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між
фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Посилання
у ч. 2 ст. 1214 ЦК України на ст. 536 ЦК України означає, що в силу ч. 2 ст.
1057, ч.2 ст. 1054 ЦК України, розмір процентів при цьому має визначатись
відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, тобто - розмір процентів визначається
на рівні ставки Національного банку України на день, за який нараховуються
проценти.

Згідно
ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник,
відповідно ст. 612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений
договором.

Як
вбачається з претензії про повернення грошових коштів в зв'язку з відмовою від
договору, позивач просив повернути йому кошти до 01.02.07 р.

Таким
чином, позивач визначив строк, у який відповідач повинен був повернути отримані
ним грошові кошти - 01.02.07 р.

За
таких обставин проценти за користування грошовими коштами позивача відповідач
повинен сплачувати не з моменту відмови позивача від позову, а з 01.02.07 р.

З
урахуванням останнього уточнення позову, стягненню підлягають проценти за
період з 01.02.07 р. по 16.04.08 р., які після перерахунку,
зробленого судом, складають 3 399,92 грн.

В
решті заявленої позивачем до стягнення суми процентів у розмірі 98,82 грн. слід
відмовити, оскільки позивачем був зроблений розрахунок за період з 19.01.07 р.,
а не з 01.02.07 р.

Судові
витрати слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних
вимог. Заперечення відповідача спростовуються вищенаведеним, об'єктивними
обставинами і матеріалами справи, а також наступним:

Наявність
заборгованості відповідача в сумі 32 640 грн., а також правомірність стягнення
з останнього процентів та неустойки були встановлені постановою Вищого
господарського суду України від 06.11.07 р. у справі № 30/186-07, яка набрала
законної сили, і вказані обставини не підлягають доведенню у цій справі згідно
ч. 2 ст. 35 ГПК України.

Вказаною
постановою місцевому суду були надані вказівки лише щодо встановлення правової
природи неустойки, яку сторони договору в дійсності мали на увазі в договорі, а
також перевірки правильності нарахування сум неустойки і процентів та
застосування періоду стягнення вказаних сум, що і було зроблено судом.

Керуючись
ст.ст. 525, 526, 530, 536, 549, 551, 611, 612, 1048, 1054, 1057, 1214 ЦК
України, ст.ст. 33 -35, 42 - 44, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні
вимоги в частині стягнення неустойки та процентів задовольнити частково.

Стягнути
з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_2, п/р НОМЕР_3 в “Промінвестбанку” м. Новомосковськ,
МФО НОМЕР_4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю
"Горка" (49100, м. Дніпропетровськ, вул. Космічна, 20, код 31509023,
п/р № 0 в ДФ ЗАТ “ЄБРФ” м. Дніпропетровськ, МФО 307037) - 912,13 грн.
штрафних санкцій, 3 399,92 грн. процентів за користування грошовими коштами,
369,52 грн. витрат по сплаті державного мита, 117,68 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, видавши наказ.

В
решті позовних вимог відмовити.

Повернути
Товариству з обмеженою відповідальністю "Горка" (код 31509023) з
державного бюджету 80,69 грн. державного мита, помилково сплаченого у розмірі,
що перевищує встановлений чинним законодавством України, за платіжним
дорученням від 11.01.08 р. № 1119, видавши довідку.

Головуючий
І.Ю. Дубінін

Суддя
О.В. Ліпинський

Суддя
Г.В. Манько