ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 35/145

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Фролової Г.М. –головуючого

Полянського А.Г.

Коробенка Г.П.

за участю представників:

позивача

Кушнірюк Ю.Д. - дов. від 17.12.2007 року

відповідача

Головня М.А. –дов. від 23.05.2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2008 року

у справі

№ 35/145 господарського суду міста Києва

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області

до

Закритого акціонерного товариства "Український мобільний зв'язок"

про

стягнення 14 689, 50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України А.Й. Осетинського від 20.10.2008 року у зв’язку з перебуванням судді Муравйова О.В. у відпустці, для розгляду касаційної скарги у справі №35/145 господарського суду міста Києва, утворено колегію суддів у складі: головуючий – Фролова Г.М., судді: Полянський А.Г., Коробенко Г.П.

У березні 2008 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Закритого акціонерного товариства "Український мобільний зв'язок" про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 11 356, 50 грн. та збитків в розмірі 3 333, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідач несвоєчасно повернув орендодавцю орендоване майно за договором оренди № 22/30 від 01.03.2004 року то, відповідно до вимог статті 785 Цивільного кодексу України, він зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за орендоване майно та збитки.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.05.2008 року (суддя: Літвінова М.Є.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2008 року (судді: Іваненко Я.Л. –головуючий, Гарник Л.Л., Пантелієнко В.О.) по справі № 35/145 господарського суду міста Києва позов задоволено частково. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Український мобільний зв'язок" на користь Державного бюджету України 11 356, 50 грн. неустойки за Договором оренди нерухомого майна від 01.03.2004 року № 22/30, 113, 56 грн. державного мита, 91, 22 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи судові рішення, господарські суди з посиланням на статті 526, 626, 628, 785 Цивільного кодексу України, статті 17, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначають про те, що позовні вимоги про стягнення неустойки є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, судами відзначено, що позивачем у відповідності з вимогами статті 224 Господарського кодексу України не надано належних доказів на підтвердження завданих збитків.

Не погоджуючись з постановою, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2008 року по справі № 35/145 господарського суду міста Києва, в якій просить постанову та рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 224, 225 Господарського кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що суди повинні були прийняти рішення про стягнення збитків.

Відзив на касаційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 01.03.2004 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернівецькій області та Закритим акціонерним товариством "Український мобільний зв'язок" було укладено договір № 22/30 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування приміщення в будівлі Чернівецького обласного управління статистики загальною площею 3712,5 м2, розміщене за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 249-А, що знаходиться на балансі Чернівецького обласного управління статистики (пункт 1.1 Договору).

В пункті 3.1 Договору сторони передбачили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без податку на додану вартість за базовий (лютий) місяць (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) 1232,28 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції відповідно до Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Оренда плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Рахунки по орендній платі виставляються орендарю (відповідачу) балансоутримувачем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Орендна плата перераховується балансоутримувачу щомісяця протягом 5 банківських днів після отримання рахунку з урахуванням щомісячного індексу інфляції (пункти 3.2 –3.4 Договору).

Сторонами Договору в пункті 3.7 було передбачено, що оренда плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується орендодавцем до бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50 % - державний бюджет, 50% - балансоутримувачу, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням неустойки, яка перераховується до Державного бюджету, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування неустойки від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Договір було укладено строком на 10 місяців, що діє з 01.03.2004 року по 31.12.2004 року (пункт 10.1 Договору).

При цьому, судами встановлено, що строк дії Договору сторонами було продовжено до 31.08.2006 року.

Відповідач повернув балансоутримувачу орендоване приміщення, згідно акта приймання-передачі від 31.10.2007 року.

Судами встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання за Договором оренди, оскільки невчасно повернув орендоване майно, а відповідно до пункту 9.8 Договору у разі, якщо орендар не виконує обов’язку щодо своєчасного повернення майна, по акту приймання-передачі орендар сплачує орендодавцю неустойку у розмірі подвійної орендної плати за кожен день прострочення виконання, незалежно від наявності в орендодавця (балансоутримувача) збитків.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статей 526, 525 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 зазначеного кодексу встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 3 зазначеного вище Закону).

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Правові наслідки припинення або розірвання договору оренди передбачені, зокрема, частиною 1 статті 27 вказаного вище Закону, в якій відзначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суди першої та апеляційної інстанції врахувавши, що відповідач порушив свої зобов’язання за договором оренди щодо своєчасного повернення орендованого майна, дійшли висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 11356,50 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2008 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від10.07.2008 року у справі № 35/145 господарського суду міста Києва оскаржуються позивачем у частині, що стосується відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків в сумі 3333,00 грн.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

Згідно статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, позивач повинен довести протиправність дій відповідача і його вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв’язку між протиправною поведінкою та спричиненням збитків.

Однак, як зазначено судами першої та апеляційної інстанції, позивач не надав обґрунтованого розрахунку суми збитків, з доказами, які б свідчили, що останній поніс збитки саме в сумі 3333,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає, що судами правомірно відмовлено, у задоволенні позову в частині стягнення збитків у розмірі 3333,00 грн.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова у справі прийнята у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2008 року у справі № 35/145 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий Г. Фролова

Судді А.Полянський

Г.Коробенко