ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.04.2008                                                              Справа № 12/39

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Технооптторг - Центр”, м. Вишгород Київської області

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Експрес Транспорт”, м. Мукачево

про стягнення заборгованості в сумі 186 555,46 грн.

Суддя Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача –не з’явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

Від відповідача –Фріга В.В., (представник за довіреністю від 10.04.2008 року)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов товариством з обмеженою відповідальністю „Технооптторг - Центр”, м. Вишгород Київської області до товариства з обмеженою відповідальністю „Експрес Транспорт”, м. Мукачево про стягнення заборгованості в сумі 186 555,46 грн.

Представнику відповідача роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.20, 22 ГПК України та попереджено про юридичну відповідальність за надання суду завідомо неправдивих показів.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Представник відповідача повністю заперечує позов та просить відмовити в його задоволенні з мотивів викладених у відзиві на позов (вх. № 4110 від 15.04.2008 року), зокрема, посилається на відсутність у первісних бухгалтерських документах відомостей, які б засвідчували факт надання товарно –матеріальних цінностей, зокрема, в перелічених накладних відсутні належні підписи покупця й відтиски печатки про отримання товару, в наданих довіреностях на отримання товару не міститься кількості та одиниці виміру продукції, яка підлягала б отриманню уповноваженими на те особами, а також документи, що є підставою для такого.

У відповідності до ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первісні бухгалтерські документи, які у відповідності до п. 2.3, ст. 3 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів за № 88 від 24.05.1995 року, Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних довіреностей на отримання товарно –матеріальних цінностей, затвердженого Міністерством фінансів за № 99 від 16.05.1999 року –повинні містити обов’язкові реквізити, а саме: найменування документа, дату та місце складення, назву підприємства, зміст господарської операції, одиниці виміру посадових осіб, відповідальність за зміст господарської операції, підпис та інші дані, необхідні для ідентифікації особи.

Зазначені обов’язкові реквізити на представлених позивачем бухгалтерських документах, як доказах в обгрунтування заявлених вимог –відсутні, і суду не надані будь –які документальні підтвердження в обгрунтування позову.

Разом з тим, позивач у позовній заяві зазначив відповідача ТзОВ „Експрес Транспорт”, тоді як просить стягнути борг з ТзОВ „Трансмако”, яке не є стороною по справі.

Ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до закону мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами.

Відсутність у суду належних документів суттєво перешкоджає розгляду позову по суті вимог, всебічному та об’єктивному дослідженню всіх обставин справи, має наслідком невиконання ч.2 ст. 43 ГПК України, що зобов’язує сторони, які беруть участь у справі обґрунтувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

За таких обставин позовні вимоги не можуть бути задоволені в судовому засіданні, тому позов підлягає залишенню без розгляду.

Поважні причини визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов’язані з дійсно істотними труднощами для своєчасного вчинення зобов’язань процесуальних дій.

Відповідно до п. 3 ст. 8 Декрету КМУ від 21.01.1993 року „Про державне мито”, мито підлягає поверненню позивачеві тільки у випадках припинення провадження у справі з підстав, передбачених п.п. 1, 3 ст. 80 ГПК України. В усіх інших випадках застосування ст.ст. 80, 81 ГПК України –державне мито поверненню не підлягає (Коментар до ст. 47 ГПК України під ред. професора Харитонової О.І., К., видавництво „Істина”, 2006 року).

Наслідком неповернення держмита є неповернення 118 грн. –витрат за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу (ст. 44 ГПК України).

Виходячи з викладеного, оцінюючи повноту і достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 2, 11 Закону України „Про судоустрій України,” ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 81 (п.5), 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов залишити без розгляду.

Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку. (ст. 81 ГПК України).

Суддя Тисянчин В. М.