ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.04.08 р.                     Справа № 2/62пн

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання Трубачевій          А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Нафтобаза” м. Горлівка

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” м. Новоазовськ

про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.2008р. дійсним та визнання за ТОВ “Нафтобаза” права власності на комплекс АЗС № 21

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” м. Новоазовськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Нафтобаза” м. Горлівка

про визнання права власності на об’єкти нерухомого майна

За участю

представників сторін

від позивача: Мащенко А.М. – за довір.

від відповідача: Абрамян В.В. – за довір.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Нафтобаза” м. Горлівка, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” м. Новоазовськ про визнання договору купівлі-продажу майна від 14.02.2008р. дійсним та визнання за ТОВ “Азовнефтепродукт” право власності на комплекс АЗС № 21, за адресою: Донецька область, м. Макіївка, вул. Данилова генерала, буд. б/н.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.2008р., платіжне доручення № 1968 від 03.03.2008р., лист № 37 від 03.03.2008р., лист № 28 від 05.03.2008р., як на правові підстави заявленого позову посилається на ст. 181, 209, 215, 220, 328 ЦК України.

Позивачем 27.03.2008р. до прийняття рішення по справі було надано заяву про уточнення позовних вимог, де позивач просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.2008р. дійсним та визнати за ТОВ “Нафтобаза” право власності на комплекс АЗС № 21. У зв’язку з чим, судом розглядаються остаточні позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з підстав викладених у зустрічній позовній заяві.

27.03.2008р. відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт”, був поданий зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю “Нафтобаза” про визнання права власності на комплекс автозаправочної станції, за адресою: м. Макіївка, вул. Данилова генерала, буд б/н.

В обґрунтування заявленого зустрічного позову позивач посилається на договір купівлі-продажу від 14.02.2008р., платіжне доручення № 1968 від 03.03.2008р., платіжне доручення № 375 від 03.03.2008р., договір купівлі-продажу від 15.11.2006р., договір оренди земельної ділянки від 26.10.2004р., акт приймання-передачі об’єкта нерухомого майна від 15.11.2006р., як на правові підстави заявленого зустрічного позову посилається на ст. 11, 181, 209, 215, 220, 376, 377 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

14.02.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Нафтобаза” (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна.

За умовами цього договору Продавець продає та зобов’язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупця, а Покупець покупає та зобов’язується в порядку та на умовах визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити Комплекс автозаправної станції № 21, що розташований за адресою: вул. Данилова генерала, буд. б/н, м. Макіївка, Донецької області.

Згідно до п. 2 договору комплекс складається: будівлі операторської автозаправної станції (літ. А-1) площею 63,3 м2; навісів (літ. В-1, літ. Г-1); асфальтового замощення; парка підземних резервуарів палива в кількості 5-ти шт..; внутримайданчикових інженерних комунікацій за цільовим призначенням забезпечення функціонування комплексу ( інженерні системи електро - водопостачання та відведення стоків, з’єднувальні внутримайданчикові паливопроводи, інженерні мережі системи управління паливними устаткуваннями, пожежне обладнання, системи зовнішнього освітлення.

Відповідно до п. 6 вказаного договору Продавець зобов’язується передати Покупцеві одночасно з переданням Комплексу усі документи, що стосуються цього Комплексу та підлягають переданню разом із ним згідно із чинним в Україні законодавством та вимогами, що звичайно ставляться.

Договору встановлено, що договірна ціна, за якою комплекс відчужується за цим договором складає 240000 грн. У тому числі податок на додану вартість – 40000 грн.

Пунктом 8 договору визначений порядок оплати договірної ціни Комплексу Продавцю у такому порядку:

- грошові кошти сплачуються Покупцем у безготівковому порядку шляхом їх перерахування на поточний рахунок Продавця, який визначений у договорі, якщо інший рахунок для оплати надалі не буде вказаний Продавцем до моменту перерахування цих коштів шляхом направлення Покупцеві листа із відповідною вимогою;

- Покупець до подання Договору на нотаріальне посвідчення та реєстрацію сплачує на користь Продавця із визначеною сторонами договірної ціни аванс у сумі 2400 грн.;

- залишок коштів має бути сплачений Покупцем у триденний строк після нотаріального посвідчення Договору та його державної реєстрації.

Згідно до п. 10 договору Продавець зобов’язується передати Комплекс Покупцеві за актом приймання-передачі у термін не пізніше наступного дня від дати нотаріального посвідчення Договору та його державної реєстрації.

Відповідно до п. 11 договору момент переходу права власності на Комплекс автозаправної станції № 21 від Продавця до Покупця збігається із моментом набрання чинності Договором, як такий момент визначений у п. 14 Договору.

У пунктом 14 договору визначено, що цей договорі підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації у порядку, що визначений чинним в Україні законодавством.

В виконання умов договору позивач здійснив авансовий платіж в розмірі 2400 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1968 від 03.03.2008р. та листом від 03.03.2008р. № 37 звернувся до відповідача з вимогою здійснити дії щодо нотаріального посвідчення підписаного сторонами договору купівлі-продажу та його подальшої державної реєстрації.

Відповідач листом № 028 від 05.03.2008р. повідомив позивача про неможливість здійснення продажу Комплексу АЗС № 21 та про повернення на поточний рахунок ТОВ “Нафтобаза” сплаченої суми авансу у повному обсязі.

У зв’язку з вказаними обставинами позивач звернувся до суду з вимогою визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на об’єкти нерухомого майна.

Проаналізувавши надані сторонами докази та пояснення, дослідивши та з’ясувавши всебічно та у повній мірі обставини справи, з якими закон пов’язує право на відчуження майна шляхом купівлі-продажу та визнання даного правочину дійсним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову, виходячи з наступного.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Необхідними загальними умовами для визнання чинності правочину, в силу ст. 203 Цивільного кодексу України є, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам закону, іншим актам цивільного законодавства, та моральним засадам суспільства; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін за правочином; відповідність волевиявлення учасників правочину їх внутрішній волі; намір сторін на настання реальних правових наслідків, що обумовлений правочином.

Як встановлено судом, предметом спірного договору є відчуження автозаправного комплексу № 21, до якого входять об’єкти нерухомого майна, що перелічені у пункті 2 спірного договору.

Відповідно до п. 5 ст. 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватись законом.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно п. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації – з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

У випадку встановлення недійсності правочину в силу закону, такий правочин є нікчемним. Зокрема, п. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Проте, згідно п. 2 цієї ж статті, такий правочин може бути визнаний судом дійсним при наявності таких умов: сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору; є письмові докази такої домовленості; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Як слідує із матеріалів справи, у порушення вищенаведених вимог закону, сторони уклали спірний договір купівлі-продажу автозаправного комплексу у простій письмовій формі, наслідком якої є нікчемність таких договорів та будь-яких дій стосовно їх нотаріального посвідчення та державної реєстрації не приймали, про що свідчать матеріали справи.

Згідно до матеріалів справи позивач в виконання умов договору оплатив відповідачу суму авансу в розмірі 2400грн. платіжним дорученням № 1968 від 03.03.2008р., але відповідач платіжним дорученням № 375 від 03.03.2008р. повернув суму авансу в повному обсязі.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Комплекс автозаправної станції № 21 згідно до умов договору позивачу переданий не був та акт приймання – передачі між сторонами не складався та не підписувався. Отже, відсутність таких документальних доказів виключає можливість набуття позивачем права власності на відповідне майно.

Крім того, позивачем не надано належних та достовірних доказів, у розумінні ст.ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження фактів ухилення будь-якою із сторін за спірним правочином від його нотаріального посвідчення чи державної реєстрації.

З огляду на вказані обставини, судом не встановлено обставин повного чи часткового виконання за спірним договором, а також об’єктивно викликаних обставин ухилення однією із сторін у нотаріальному посвідченні. отже й підстав для визнання договору дійсним у відповідності до приписів ст. 220 ЦК України не має, тому й вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.2008р. задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про визнання за Товариством “Азовнефтепродукт” права власності на комплекс АЗС № 21, що розташований за адресою: м. Макіївка, вул. Данилова генерала, буд б/н, то суд відмовляє у задоволенні, з огляду на те, що правовстановлюючим документом для набуття, зміни, припинення права власності на майно не може бути нікчемний правочин.

Щодо зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” про визнання за ТОВ “Азовнефтепродукт” права власності на Комплекс автозаправної станції, що розташований за адресою: м. Макіївка, вул.. Данилова генерала, буд б/н у складі: будівля операторської автозаправної станції (літ. А-1) площею 63,3 м2, навіс (літ. В-1) з колонками, навіс (літ. Г-1) з колонками, асфальтове замощення; парк підземних резервуарів палива; внутримайданчикові інженерні комунікації з цільовим призначенням щодо забезпечення функціонування комплексу (інженерні системи електро-водопостачання та відведення стоків, з’єднувальні внутримайданчикові підземні паливо проводи, інженерні мережі системи управління паливними устаткуваннями, пожежне обладнання, системи зовнішнього освітлення) то суд виходить з наступного.

15.11.2006р. між Закритим акціонерним товариством “Гефест” (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 3258. Зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін та нотаріально посвідчений.

За цим договором Продавець передає, а Покупець приймає комплекс, автозаправну станцію № 21, загальною площею 54,1 м2, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Макіївка, проспект Данилова генерала, будинок б/н, на неприватизованій земельній ділянці і сплачує за ним обумовлену в договорі грошову суму.

Відповідно до 2.1. договору продаж зазначеної автозаправної станції вчинено за 200000 грн., в тому числі ПДВ, які Покупець зобов’язаний перерахувати Продавцю на розрахунковий рахунок 0 в ЗАТ “Донгорбанк” м. Донецьк, МФО 334970, протягом одного дня з моменту підписання договору.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що право власності на автозаправну станцію переходить до Покупця з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі автозаправної станції та державної реєстрації.

15.11.2006р. між сторонами було складено акт приймання – передачі об’єкта нерухомого майна до договору купівлі-продажу від 15.11.2006р.

За цим актом Закрите акціонерне товариство “Гефест” передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” прийняло відчужений за договором купівлі-продажу від 15.11.2006р. об’єкт нерухомого майна – Комплекс, автозаправна станція № 21, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Макіївка, проспект Данилова генерала, буд. б/н.

Комплекс, автозаправна станція № 21, що передається за цим актом складається із: будівлі операторської автозаправної станції (літ. А-1) площею 54,1м2; навісу з паливороздвальними колонками (літ. Б-1); асфальтового замощення; парка підземних резервуарів палива та інших інженерних комунікацій за цільовим призначенням комплексу (паливо проводи, інженерні мережі системи управління паливними устаткуваннями, пожежне обладнання, системи зовнішнього освітлення, т.і.).

З вказаного акту від 15.11.06р. слідує, що вищевказаний комплекс, автозаправна станція № 21, що передається ТОВ “Азовнефтепродукт”, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,2700 га (кадастровий номер ділянки :04:002:0155) у користуванні Закритого акціонерного товариства “Гефест” на підставі договору оренди земельної ділянки від 26.10.04р.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об’єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Виходячи із вказаної норми закону, автозаправна станція № 21, що передавалась ТОВ “Азовнефтепродукт”, а також, об’єкти, що входили до її складу, а саме: будівля операторської автозаправної станції (літ. А-1) площею 54,1м2; навіс з паливороздавальними колонками (літ. Б-1); асфальтове замощення; парк підземних резервуарів палива та інших інженерних комунікацій за цільовим призначенням комплексу (паливо проводи, інженерні мережі системи управління паливними устаткуваннями, пожежне обладнання, системи зовнішнього освітлення, т.і.) та знаходились на вказаній земельній ділянці площею 0,2700 га, мають статус нерухомого майна, оскільки будь-яке переміщення такого майна є неможливим.

Приписами ст. 328 ЦК України встановлено що, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 329 ЦК України визначено, що юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Згідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Приписами ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Положення ст. 377 ЦК України кореспондуються зі ст. 120 Земельного кодексу України, де визначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Таким чином, в силу вищевикладених вимог закону та наявних в матеріалах справи правовстановлюючих документів, позивач за зустрічним позовом – Товариство з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” набув право власності на комплекс -автозаправну станцію № 21, що має у своєму складі: будівлю операторської автозаправної станції (літ. А-1) площею 54,1м2; навіс з паливороздавальними колонками (літ. Б-1); асфальтове замощення; парк підземних резервуарів палива та інших інженерних комунікацій за цільовим призначенням комплексу (паливо проводи, інженерні мережі системи управління паливними устаткуваннями, пожежне обладнання, системи зовнішнього освітлення, т.і.) та знаходиться земельній ділянці площею 0,2700 га (кадастровий номер ділянки :04:002:0155) за адресою Донецька область, м. Макіївка, проспект Данилова генерала, буд. б/н.

Також, судом дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” на законних підставах набув право на відповідну земельну ділянку площею 0,2700 га (кадастровий номер ділянки :04:002:0155) за адресою Донецька область, м. Макіївка, проспект Данилова генерала, буд. б/н.

Крім того, судом встановлено, що позивачем за зустрічним позовом були у подальшому здійснені роботи з реконструкції придбаного ним комплексу АЗС. Як вбачається з матеріалів справи в результаті проведення вказаних робіт було демонтовано навіс (літ. Б-1) та зведено нові навіси (літ. В-1, Г-1), проведено перепланування будівлі операторської АЗС (літ. А-1), в насідок чого площа вказаної будівлі змінилася та дорівнює на теперішній час 63,3 м2.

Згідно до ст. 4 Закону України “Про власність” власник на свій розсуд користується, розпоряджається та володіє належним йому майном та може вчиняти відносно цього майна будь-які дії.

Судом встановлено, що 29.10.2007 р. Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки була проведена технічна інвентаризація об’єктів нерухомості, що знаходяться за адресою м. Макіївка, вул. Данилова генерала. За результатами обстеження та обмірювання наявних конструкцій та будівель за цією адресою, було складено технічний паспорт.

Відповідно до п. 3 Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 “Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об’єктів нерухомого майна” технічній інвентаризації підлягають об'єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди.

Роботи з інвентаризації повинні здійснюватися за обов'язковою участю власника (власників) будинків, у присутності якого (яких) проводиться обстеження, що фіксується в абрисі чи ескізі, з обов'язковим підписанням цих документів власником (власниками).

Тобто, відповідно до наданих документів, судом встановлено, що позивачем була проведена реконструкція придбаного комплексу АЗС та збудовані нові будівлі самовільно. При цьому, як вказує позивач, самовільне будівництво проведено ним у межах площ земельної ділянки, визначеної договором оренди від 26.10.2004р.

Статтею 48 Закону України “Про власність” передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом або третейським судом.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб’єктів господарювання захищаються, у тому числі, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Майнові права та майнові обов’язки суб’єктів господарювання, згідно ст. 144 Господарського кодексу України, виникають, у тому числі, внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом, а також, внаслідок порушення вимог закону при здійсненні господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належне затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм та правил.

Пунктом 5 ст. 376 Цивільного кодексу України встановлено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом не встановлено із наданих сторонами документів, обставин, які б свідчили, що самочинне будівництво яке здійснив позивач, порушує права інших осіб.

За приписом ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 377 ЦК України та ст. 120 Земельного кодексу України до ТОВ “Азовнефтепродукт”, як набувача відчуженого ЗАТ “Гефест” за відповідним договором купівлі-продажу Комплексу, автозаправна станція № 21, до складу якого належали такі об’єкти нерухомого майна, як будівля операторської АЗС (літ. А-1), навіс (Літ. Б-1), замощення, парк підземних резервуарів, що розташовані на орендованій земельній ділянці площею 0,27 га., перейшло право користування цією ділянкою.

З матеріалів зйомки, які виконані КП “Градапроект”, а також з документів що додані до матеріалів справи вбачається, що самочинно зведені навіси (літ. В-1, літ. Г-1), а також будівля операторської АЗС (літ. А-1) розташовані в межах земельної ділянки, право користування якою перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт”.

Приймаючи до уваги надані документи, виходячи з того, що спірні об’єкти збудовані на земельній ділянці, користувачем якої є позивач, а також відсутність будь-яких доказів порушення будівництвом спірних об’єктів прав інших осіб, зустрічні позовні вимоги про визнання права власності на Комплекс автозаправної станції, що розташована за адресою: м. Макіївка, вул. Данилова генерала, буд. б/н у такому складі комплексу: будівля операторської автозаправної станції (літ. А-1) площею 63,3 м2; навіс (літ. В-1) з колонками; навіс (літ. Г-1) з колонками; асфальтове замощення; парк підземних резервуарів палива; внутримайданчикові інженерні комунікації за цільовим призначенням щодо забезпечення функціонування комплексу (інженерні системи електро-водопостачання та відведення стоків, з’єднувальні внутримайданчикові підземні паливо проводи, інженерні мережі системи управління паливними устаткуваннями, пожежне обладнання, системи зовнішнього освітлення), підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати по первинному позову покладаються на позивача в порідку передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі ст. ст. 16, 20, 181, 220, 328, 329, 334, 376, 377 ЦК України, ст. 4, 48 Закону України “Про власність”, ст. 120 Земельного кодексу України, керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Нафтобаза” м. Горлівка до Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” м. Новоазовськ про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.2008р. дійсним та визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” права власності на комплекс АЗС № 21 – відмовити повністю.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” м. Новоазовськ до Товариства з обмеженою відповідальністю “Нафтобаза” м. Горлівка про визнання права власності на Комплекс автозаправної станції, що розташована за адресою: м. Макіївка, вул. Данилова генерала, буд. б/н задовольнити повністю.

Визнати право власності на Комплекс автозаправної станції, що розташована за адресою: м. Макіївка, вул.. Данилова генерала, буд. б/н у такому складі: будівля операторської автозаправної станції (літ А-1) площею 63,3 м2, навіс (літ. В-1) з колонками; навіс (літ. Г-1) з колонками; асфальтове замощення; парк підземних резервуарів палива; внутримайданчикові інженерні комунікації за цільовим призначенням щодо забезпечення функціонування комплексу (інженерні системи електро-водопостачання та відведення стоків, з’єднувальні внутримайданчикові підземні паливо проводи, інженерні мережі системи управління паливним устаткуванням, пожежне обладнання, системи зовнішнього освітлення) за Товариством з обмеженою відповідальністю “Азовнефтепродукт” (Донецька область, м. Новоазовськ, вул. Дружби народів, 2а, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Мартюхіна Н.О.