ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

27.10.2008

Справа №2-5/8717-2008

За позовом – Закритого акціонерного товариства компанії «Райз», м.Київ.

До відповідача – Відкритого акціонерного товариства «Сімферопольський райагрохім», м. Сімферополь.

Про зобов’язання внести зміни до договору.

Суддя Гаврилюк М. П.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – не з'явився.

Від відповідача – Приступа Є.В., представник, дов. від 16.01.2007р.

Сутність спору:

Позивач – Закрите акціонерне товариство компанії «Райз», м. Київ звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом в якому просить суд зобов’язати відповідача – Відкрите акціонерне товариство «Сімферопольський райагрохім» внести зміни до договору купівлі-продажу акцій додаткового випуску від 09.06.2008р.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач відмовився від внесення змін, запропонованих позивачем, до проекту договору купівлі-продажу акцій додаткового випуску від 09 червня 2008 року, що на думку позивача відповідно до ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України є підставою для зобов'язання відповідача внести зміни до Договору. Посилаючись на ст. 188 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 15, 54, 57, 64, 82 Господарського процесуального кодексу України позивач просить зобов'язати відповідача внести зміни до Договору.

Відповідач позов не визнав, при цьому пояснив, що оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільного права та інтересу, як зобов'язання внести зміни до неукладеного договору, то порушення прав позивача та, відповідно, підстави для їх захисту відсутні, а натомість законодавство надає право відповідачу вільно обирати умови, на яких укладати договір.

Позивач у судове засідання не з'явився, до суду надійшла телеграма, в якій просить суд справу слуханням відкласти, з огляду на те, що представник позивача знаходиться у відрядженні.

Суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки доказів поважності причин неявки суду не надано, строк розгляду справи, встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України збіг. Позивач надав суду всі документи, що мав намір надати, клопотання про приєднання нових доказів до матеріалів справи не заявляв.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухав пояснення представника відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач – ЗАТ компанії «Райз» є акціонером ВАТ «Сімферопольський райагрохім» та володіє 417020 акцій.

28.03.20058р. відбулися загальні збори акціонерів ВАТ «Сімферопольський райагрохім», на яких було прийнято рішення про збільшення статутного капіталу відповідача шляхом додаткового випуску акцій у кількості 107956800 простих іменних акцій загальною номінальною вартістю 26989200,00грн.

На виконання вказаного рішення загальних зборів акціонерів, а також у відповідності з вимогами Положення «Про порядок збільшення (зменшення) розміру статутного капіталу акціонерного товариства», затвердженого Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22.02.2007р. № 387, відповідач надав позивачу, як одному із акціонерів, проект договору купівлі-продажу акцій додаткового випуску.

Позивач вказує на те, що ознайомившись з проектом договору купівлі-продажу акцій додаткового випуску позивач вважав за необхідне внести зміни до проекту договору, який був запропонований відповідачем.

Зміни були викладені позивачем в пропозиціях від 10.06.2008р. про внесення змін до договору купівлі-продажу акцій додаткового випуску від 09.06.2008р.

Як убачається з матеріалів позовній заяві, в ході листування, сторони не досягли згоди щодо певних умов договору.

Позивач вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, у зв’язку з чим, просить суд зобов’язати відповідача внести зімни до договору купівлі-продажу акцій додаткового випуску від 09.06.2008р.

Суд вважає, що такі позовні вимоги ЗАТ компанії «Райз» задоволенню не підлягають, при цьому судом прийнято до уваги наступне:

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на частину 4 статті 188 Господарського кодексу України. Суд не може прийняти до уваги таке посилання позивача, оскільки зазначена норма матеріального права визначає порядок зміни (розірвання) укладених договорів, а не проектів неукладених договорів.

Так, в позовній заяві позивач просить суд зобов'язати відповідача внести зміни до неукладеного договору, якому помилково дає визначення «договір».

Чинним законодавством термін «договір» та «укладений договір» визначено наступним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Загальний порядок укладання господарських договорів встановлено статтею 181 ГКУ наступним чином:

1. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

2. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

3. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

4. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

5. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

6. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

7. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Отже, вжиття заходів щодо врегулювання розбіжностей у порядку ч. 2 ст. 181 ГКУ повинно відбуватись шляхом підписання проекту договору обома сторонами із застереженням з протоколом погодження розбіжностей (що складається окремо), який підлягає узгодженню сторонами договору у 20-денний строк, а якщо у 20 денний строк після отримання протоколу розбіжностей ці розбіжності не вдалося врегулювати, спір в цей же 20 денний строк передається на вирішення суду, лише у двох одночасно випадках: 1) якщо укладення договору є обов'язковим для сторін в силу закону; 2) якщо є згода обох сторін на передання спору на вирішення суду.

У інших випадках сплив зазначеного 20-денного строку дає можливість констатувати, що договір не укладено, а сторони мають у будь-який час продовжити погодження умов договору або почати укладати його на нових умовах, тобто почати укладати його спочатку.

Таким чином, в даному випадку 09.06.2008 відповідач надав позивачу саме проект Договору, а за наявності заперечень щодо окремих умов договору позивач повинен був скласти протокол розбіжностей, про що необхідно було зробити застереження в договорі, та у двадцятиденний строк надіслати відповідачу два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Проте, позивач проект Договору не підписав, не скріпив печаткою, протокол розбіжностей не склав, тобто проект договору так і залишився проектом, тобто неукладеним, натомість позивач надав відповідачу на наступний день після отримання проекту Договору «Запропонування про внесення змін до договору купівлі-продажу акцій додаткового випуску від 09 червня 2008 року».

Як визначено в частині 1 статті 646 Цивільного кодексу України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 646 Цивільного кодексу України та ч. 8 ст.181 Господарського кодексу України Договір купівлі-продажу акцій додаткового випуску від 09 червня 2008 року є неукладеним, оскільки домовленості сторін щодо його умов не було досягнуто, проект Договору не підписано зі сторони позивача та не скріплено його печаткою, а надані позивачем відповідачу «Запропонування про внесення змін до договору купівлі-продажу акцій додаткового випуску від 09 червня 2008 року» є відмовою позивача від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією позивача відповідачу щодо укладення Договору.

Крім того, статтю 16 Цивільного кодексу України не передбачено такого способу захисту порушеного права, як внесення змін до проекту Договору, тобто неукладеного договору, більш того, неукладений договір взагалі не породжує ніяких прав та обов'язків, у т.ч. прав позивача та обов'язків відповідача, отже, порушення прав позивача в даній справі відсутнє.

У зв’язку з тим, що Договір між позивачем та відповідачем не було укладено, то, відповідно, за відсутності Договору зобов'язання у позивача та у відповідача не виникають, а нормами законодавства не встановлено такого способу захисту прав особи, як внесення змін до проекту Договору.

Таким чином, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача внести зміни до неукладеного Договору не мають правових підстав, оскільки не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права, визначеного законом.

Відповідно до положень статті 3 Цивільного кодексу України до загальних засад цивільного законодавства належать, зокрема: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною І статті 627 ЦКУ визначено, що відповідно до статті 6 ЦКУ сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто відповідач не може бути примушений судом робити те, що не передбачено законом, а саме: в даному випадку відповідач не може бути примушений укладати договір з позивачем на умовах, які останній визначив в односторонньому порядку.

Таким чином, оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільного права та інтересу, як зобов'язання внести зміни до неукладеного договору, то порушення прав позивача та, відповідно, підстави для їх захисту відсутні.

Тим самим, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не має.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 82-84 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1.          В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гаврилюк М.П.