ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2008 р.

№
23/450-б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Удовиченка
О.С.

суддів:

Мамонтової
О.М.,  Хандуріна М.І.

розглянувши   касаційну скаргу

ТОВ
"КЛН"

на
постанову

господарського
суду м. Києва від 23.10.2007

у
справі

№23/450-б
господарського суду м. Києва

за
заявою  до

ОСОБА_2
ТОВ "КЛН"

про арбітражний керуючий

банкрутство
ОСОБА_1

в судовому засіданні взяли участь  представники :

ТОВ
"КЛН"

ОСОБА_3

ОСОБА_2

ОСОБА_4

арбітражний
керуючий

ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою
господарського суду м. Києва від 12.10.2007 порушено провадження у справі про
банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "КЛН" (надалі ТОВ
"КЛН") на  підставі ст.52
Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом ".

Постановою
господарського суду м. Києва від 23.10.2007 (суддя Демидова А.М.) ТОВ
"КЛН" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру,
ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1

ТОВ
"КЛН" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду м. Києва від
23.10.2007 та припинити провадження у справі про банкрутство.

В
обґрунтування своїх касаційних вимог скаржник посилається на порушення судом
першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови норм процесуального права.

Судова
колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної
скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, приймаючи  постанову про визнання боржника банкрутом,
виходив з того, що в матеріалах справи знаходяться докази відсутності боржника,
а заявлені вимоги документально підтверджені.

Відповідно
до ч.1 ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника
або  визнання його банкрутом” у разі,
якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної
особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом
року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових
декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших
ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява
про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана
кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання
зобов'язань.

Таким
чином, для порушення справи про банкрутство відсутнього боржника кредитор
зобов'язаний зазначити про наявність такої обставини в заяві,  до заяви додати докази, що надають можливість
віднести боржника до відсутнього у розумінні ст.52 Закону України  “Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом ”.

З
матеріалів справи вбачається, що кредитором ОСОБА_2 на підтвердження
відсутності керівних органів боржника за місцезнаходженням, зазначеним у
свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.9), подано акт про
відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням від 30.08.2007, який
складено громадянином ОСОБА_2, в особі повіреного ОСОБА_5 та ТОВ
"КСК", в особі повіреного ОСОБА_6 (а.с.21).

Згідно
з абз. 6 ст. 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців” місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи,
які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають
від її імені.

Відповідно
до статті 93 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній до внесення змін
Законом України від 03.03.2005 року № 2452-IV, який набрав чинності з 1 квітня
2005 року) місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної
реєстрації, якщо інше не встановлено законом; місцезнаходження юридичної особи
вказується в її установчих документах. Абзац шостий статті 1 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" (у редакції, чинній до внесення змін Законом України від
03.03.2005 року № 2452-IV) визначає місцезнаходження юридичної особи як
місцезнаходження постійно діючого виконавчого органу юридичної особи, а в разі
його відсутності - місцезнаходження іншого органу чи особи, уповноваженої діяти
від імені юридичної особи без довіреності, за певною адресою, яка вказана
засновниками (учасниками) в установчих документах і за якою здійснюється
зв'язок з юридичною особою.

Таким
чином, нормами законодавства передбачається обов'язкове зазначення
місцезнаходження юридичної особи в її установчих документах, а у разі, коли
відбувалася зміна місцезнаходження, повинні вноситись відповідні зміни до
установчих документів та проводитись державна реєстрація цих змін.

Проте,
установчі документи ТОВ "КЛН" в матеріалах справи відсутні, вони не
досліджувались судом першої інстанції з метою з'ясування питання про те, який
орган або особа уповноважений виступати від імені ТОВ "КЛН", яка його
адреса, а відтак, і місцезнаходження юридичної особи.

Згідно
зі ст.17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців”, який набув чинності
з 01.07.2004 р., в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про
відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність
підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про
зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно
до вимог ч. ч. 1,3 ст.18 вказаного Закону , якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних змін, якщо відомості, які підлягають
внесенню  до Єдиного державного реєстру ,
не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою
особою.

Вказаний
Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про
відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням.

На
вимогу господарського суду міста Києва, викладену в ухвалі про порушення
провадження у справі від 12.10.2007, на момент винесення оскаржуваної постанови
ОСОБА_2 не було надано витягу з Єдиного державного реєстру щодо боржника. Суд
також не здійснив свої повноваження, передбачені статтею 38 Господарського
процесуального кодексу України, та не витребував установчі документи та
відомості щодо ТОВ "КЛН", які містяться в Єдиному державному реєстрі
та є необхідними для встановлення обставин справи. Натомість суд у наступному
судовому засіданні після порушення провадження у справі визнав боржника
банкрутом як відсутнього.

Таким
чином, судом першої інстанції неправильно застосовано ст.52 Закону, оскільки
жодної з ознак відсутності боржника заявником не було доведено.

Загальні
підстави для порушення провадження у справі про банкрутство визначені ст.6
Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом".

Відповідно
до ч.3 ст.6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" справа про банкрутство порушується господарським
судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно
складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були
задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх
погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Із
заяви ОСОБА_2 про порушення провадження у справі про банкрутство та доданих до
неї матеріалів вбачається, що заборгованість ТОВ "КЛН" перед ОСОБА_2
за договором №Б37/П-1 від 19.06.2007 становить 112772,00 грн.

Відповідно
до ст.79 Закону України " Про Державний бюджет України на 2007 рік "
розмір мінімальної заробітної з 1 жовтня 2007 року становив 460 гривень. В силу
приписів ч.3 ст.6 Закону безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника
повинні були складати станом на 1 жовтня 2007 року триста мінімальних розмірів
заробітної плати -  138 000,00 грн.

Таким
чином, розмір вимог, заявлених кредитором ОСОБА_2 є меншим, встановленого ч.3
ст.6 Закону розміру.

Згідно
зі ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом"  безспірні
вимоги кредиторів - вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги
кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами,
за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків
боржника.

Таким
чином, за Законом вимоги кредиторів набувають характеру безспірних, якщо вони
підтверджені відповідними документами, зокрема виконавчими.

Кредитор
обґрунтував наявність безспірних вимог до боржника посиланням на договір
№Б37/П-1 від 19.06.2007 купівлі-продажу цінних паперів, на договір про
зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.08.2007, строк виконання якого
настав 20.08.2007, та відповіддю боржника на претензію від 30.08.2007.

Місцевий
господарський суд на це уваги не звернув та помилково ототожнив поняття
"грошове зобов'язання", як його визначено в абзаці сьомому статті 1
Закону, з поняттям "безспірні вимоги кредиторів", не врахувавши, що
настання передбаченого договором строку виконання грошового зобов'язання не є
тією обставиною, з якою Закон пов'язує безспірність вимог кредитора.

За
таких обставин, колегія дійшла висновку що судом першої інстанції  за відсутністі необхідних підстав,
передбачених ст.52, ч.3 ст.6 Закону, порушено провадження у справі  про банкрутство ТОВ "КЛН" та винесено
постанову про визнання боржника банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, тому
оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про
банкрутство ТОВ "КЛН" припиненню.

Відповідно
до ч.4 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги (подання) має право, зокрема  скасувати рішення першої інстанції, постанову
апеляційної інстанції повністю або частково і припинити провадження у справі чи
залишити позов без розгляду повністю або частково.

Керуючись
статтями 52, 6, 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом", статтями  1115,  1117,  1119-11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ТОВ "КЛН"
задовольнити.

Постанову господарського суду м. Києва
від 23.10.2007 скасувати.

Провадження у справі №23/450-б про
визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю "КЛН"
припинити.

Головуючий
О.С. Удовиченко

Судді                                                                                       О.М.
Мамонтова

М.І.
Хандурін