ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2008 р.

№ 2/202

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

М.Остапенка,

Є.Борденюк,

В.Харченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Міністерства юстиції України в особі Департаменту

державної виконавчої служби

на постанову

від 22.04.2008 року

Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 2/202

за позовом

Відкритого акціонерного товариства (ВАТ) "Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття"

до

Міністерства юстиції України в особі Департаменту

державної виконавчої служби

треті особи

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубль А",

2) Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Донпромметресурс"

про

звільнення майна з-під арешту

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Цельєв О.В. (дов. від 02.11.2007 року)

відповідача

Черноволов В.А. (дов. від 05.02.2008 року)

третьої особи - 1

Форостян С.Г. (дов. від 16.01.2007 року)

Заслухавши суддю-доповідача –Є. Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

В С Т А Н О В И В :

У травні 2007 року ВАТ "Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про звільнення з-під арешту нежитлових будівель літ. “А” (крім –1 поверх:2, 48; 4 поверх: 2а, 3,4), “ББ1”(крім - 1 поверх:6-14,44), “В”, “ГГ1”, “Д”, “Е”, “Ж”, “З”, “И”, “К”, “Л”, загальною площею 22256,4 кв.м., що знаходяться за адресою м. Одеса, вул.Хімічна, 2 та складають 957/1000 частини нежитлових будівель, зобов’язання Міністерства юстиції України вилучити з переліку майна, на яке звертається стягнення за борговими зобов'язаннями ТОВ “Дубль А” зазначені нежитлові будівлі та скасувати обтяження у вигляді запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів про арешт цих будівель.

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.02.2008 року у справі №2/202 (суддя Домнічева І.О.), яке постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 року (колегія суддів: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., Верховець А.А.) залишено без зміни, позов задоволено частково; зобов’язано Міністерство юстиції України вилучити з переліку майна, на яке звертається стягнення за борговими зобов’язаннями товариства з обмеженою відповідальністю “Дубль А” нежитлові будівлі літ. А (крім –1 поверх: 2,48,; 4 поверх: 2а, 3,4), “ББІ” (крім –1 поверх: 6-14,4), “В”, “ГГ1”, “Д”, “Е”, “Ж”, “З”, “И”, “К”, “Л”, загальною площею 22256,4 кв. м., що знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Хімічна, 2 та складають 957/1000 частини нежитлових будівель; в іншій частині позовних вимог провадження у справі припинено.

Судові рішення мотивовані тим, що ВАТ “Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття” отримало право власності на нежитлові будівлі літ. “А” (крім –1 поверх:2, 48; 4 поверх: 2а, 3,4), “ББ1”(крім - 1 поверх:6-14,44), “В”, “ГГ1”, “Д”, “Е”, “Ж”, “З”, “И”, “К”, “Л”, загальною площею 22256,4 кв.м., що знаходяться за адресою м.Одеса, вул.Хімічна, 2 та складають 957/1000 частини нежитлових будівель, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нежитлові будівлі від 16 березня 2004р.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

14.11.2005 року між позивачем та ПП “Золотий лан” був укладений договір №338, за умовами якого передбачалася заміна зобов’язань за договорами №298 від 1.08.2005р., №300 від 1.08.2005р., №304 від 5.08.2005, №307 від 5.08.2005, №308 від 15.08.2005 на одне зобов’язання сплатити 3959300 грн. до 26 січня 2006р.

28.11.2005 року між позивачем та ПП “Золотий лан” був укладений договір застави, за яким у забезпечення зобов’язань за договором №338 від 14.11.2005р. були передані нежитлові будівелі літ. “А”(крім –1 поверх:2, 48; 4 поверх: 2а, 3,4), “ББ1”(крім - 1 поверх:6-14,44), “В”, “ГГ1”, “Д”, “Е”, “Ж”, “З”, “И”, “К”, “Л”, загальною площею 22256,4 кв.м., що знаходяться за адресою м.Одеса, вул.Хімічна, 2 та складають 957/1000 частини нежитлових будівель.

29.12.2005 року між позивачем та ПП “Золотий лан” був укладений договір про задоволення вимог, відповідно до умов якого нежитлові будівлі літ. “А” (крім –1 поверх:2, 48; 4 поверх: 2а, 3,4), “ББ1”(крім - 1 поверх:6-14,44), “В”, “ГГ1”, “Д”, “Е”, “Ж”, “З”, “И”, “К”, “Л”, загальною площею 22256,4 кв.м., що знаходяться за адресою м.Одеса, вул.Хімічна, 2 та складають 957/1000 частини нежитлових будівель, були передані ПП “Золотий лан”.

18.04.2006 року ПП “Золотий лан” уклало з ТОВ “Дубль А” договір купівлі-продажу, предметом якого виступали нежитлові будівелі літ. “А” (крім –1 поверх:2, 48; 4 поверх: 2а, 3,4), “ББ1”(крім - 1 поверх:6-14,44), “В”, “ГГ1”, “Д”, “Е”, “Ж”, “З”, “И”, “К”, “Л”, загальною площею 22256,4 кв.м., що знаходяться за адресою м.Одеса, вул.Хімічна, 2 та складають 957/1000 частини нежитлових будівель.

Договори між ПП “Золотий лан” та ВАТ “Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття” №338 від 14.11.2005р., від 28.11.2005р., від 29.12.2005р., а також договір купівлі-продажу від 18 квітня 2006р. між ПП “Золотий лан” та ТОВ “Дубль А” визнані недійсними рішенням господарського суду Одеської області від 17.06.2006 року у справі №28/137-06-3893.

У поданих апеляційних скаргах відповідач та треті особи посилаються на те, що рішенням господарського суду Одеської області від 04 липня 2007р. у справі №15-7-28/137-06-3893, заяву ТОВ “Дубль А” про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами задоволено частково, рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2006 року скасовано. Проте, як вбачається з наданих до матеріалів справи документів, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.08.2007 року у справі №15-7-28/137-06-3893 рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2007 року скасовано, а рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2006 року залишено без змін. Постанова Одеського апеляційного господарського суду від 14.08.2007 року залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2007 року у справі № 15-7-28/137-06-3893, ухвалою Верховного Суду України від 31.01.2008 року у справі №3-308 к 08/11 відмовлено в порушенні провадження з перегляду в касаційному порядку постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2007 року.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю.

Таким чином, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що факт відсутності у ТОВ “Дубль А”права власності на нежитлові будівелі літ. “А”(крім –1 поверх:2, 48; 4 поверх: 2а, 3,4), “ББ1”(крім - 1 поверх:6-14,44), “В”, “ГГ1”, “Д”, “Е”, “Ж”, “З”, “И”, “К”, “Л”, загальною площею 22256,4 кв.м., що знаходяться за адресою м.Одеса, вул.Хімічна, 2, отриманих на підставі договір купівлі-продажу від 18 квітня 2006 року встановлено рішенням суду та не підлягає доказуванню.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень Міністерства юстиції України Олефіром О.О. був складений акт опису та арешту майна боржника, у якому в якості майна ТОВ “Дубль А” вказані нежитлові будівлі літ. “А” (крім –1 поверх:2, 48; 4 поверх: 2а, 3,4), “ББ1”(крім - 1 поверх:6-14,44), “В”, “ГГ1”, “Д”, “Е”, “Ж”, “З”, “И”, “К”, “Л”, загальною площею 22256,4 кв.м., що знаходяться за адресою м.Одеса, вул.Хімічна, 2 та складають 957/1000 частини нежитлових будівель.

07.02.2007 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень Міністерства юстиції України Олефіром О.О. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Обтяження у вигляді арешту нерухомого майна –нежитлових приміщень за адресою м.Одеса, вул.Хімічна, 2 - було зареєстроване 07.02.2007р. о 16:09.

Відповідно до ст.59 Закону України “Про виконавче провадження” особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень Міністерства юстиції України була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом та про зняття арешту з нежитлових будівель літ. “А”(крім –1 поверх:2, 48; 4 поверх: 2а, 3,4), “ББ1”(крім - 1 поверх:6-14,44), “В”, “ГГ1”, “Д”, “Е”, “Ж”, “З”, “И”, “К”, “Л”, загальною площею 22256,4 кв.м., що знаходяться за адресою м.Одеса, вул.Хімічна, 2 та складають 957/1000 частини нежитлових будівель.

Таким чином, обмеження права власності позивача у вигляді неправомірного накладення арешту на його майно було припинене під час розгляду справи.

Відповідно до п.1-1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У виконавчій справі №2641-356, порушеній 10.01.2007 року міститься акт опису та арешту майна боржника, у якому в якості майна ТОВ “Дубль А” вказані нежитлові будівлі літ. “А”(крім –1 поверх:2, 48; 4 поверх: 2а, 3,4), “ББ1”(крім - 1 поверх:6-14,44), “В”, “ГГ1”, “Д”, “Е”, “Ж”, “З”, “И”, “К”, “Л”, загальною площею 22256,4 кв.м., що знаходяться за адресою м.Одеса, вул.Хімічна, 2 та складають 957/1000 частини нежитлових будівель. Закінчення виконавчого провадження не призвело до скасування зазначеного акту.

Включення майна Позивача у перелік майна, на яке звертається стягнення за борговими зобов'язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю “Дубль А” в межах виконавчої справи №2641-356, порушеної 10.01.2007 року створює загрозу звернення стягнення на це майно за боргами ТОВ „Дубль А” відповідно до ст.64 Закону України „Про виконавче провадження”.

Закінчення виконавчого провадження на підставі фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом жодним чином не усуває можливості порушення права власності Позивача на нерухоме майно, оскільки ст.41 Закону України „Про виконавче провадження” передбачає можливість відновлення закінченого виконавчого провадження у будь-який час рішенням суду, рішеннями начальника, керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальника органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, ст. 24 ГПК України (судом не було залучено до участі у справі ТОВ " Пайкан" та не змінено відповідача у справі), ст. 16 ГПК України (судом ухвалене рішення з порушенням правил виключної підсудності), ст. 12, 62, 1212 ГПК України (суд розглянув позов, який не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства) та не правильне застосування норм матеріального права, а саме ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження".

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається, виходячи з такого.

07.02.2007 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень Міністерства юстиції України винесена постанова про арешт майна ТОВ "Дубль А", до переліку якого увійшло майно, яке заявлено позивачем про його вилучення з-під арешту, як майно, що належить позивачу на праві власності. Підставою виконавчих дій, зокрема, опису та арешту майна, став виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на кошти та майно ТОВ "Дубль А" на користь ТОВ "Пайкан".

Право власності ТОВ "Дубль А" на спірне майно виникло на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2006 року, укладеного між ПП "Золотий лан" та ТОВ "Дубль А".

Однак, рішенням господарського суду Одеської області від 17.07.2006 року у справі № 28/137-06-3893 визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 18.04.2006 року, а також інші договори, предметом яких було спірне майно, укладення яких передувало договору купівлі-продажу від 18.04.2006 року, і які (договори) направлені були на відчуження у позивача спірного майна. Крім того, зазначеним рішенням зобов’язано було ТОВ "Дубль А" повернути спірне майно позивачу –ВАТ "Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття" як власнику майна.

Тобто, на момент винесення державною виконавчою службою постанови про арешт спірного майна у спосіб примусового виконання боргових зобов’язань ТОВ "Дубль А", спірне майно визнане судом власністю позивача, а тому заявлений у травні 2007 року позов про звільнення майна з-під арешту базується на нормах права.

07 липня 2007 року за результатами розгляду заяви про перегляд рішення від 17.07.2006 року, яким визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 18.04.2006 року та зобов’язано повернути власнику (позивачу) майно, зазначене рішення було скасоване. Однак, постановою господарського суду апеляційної інстанції від 14.08.2007 року було скасоване рішення від 04.07.2007 року та залишене без зміни рішення від 17.07.2006 року. Постанова господарського суду апеляційної інстанції підтримана Вищим господарським судом України та Верховним Судом України.

Тобто, на день ухвалення господарським судом першої інстанції рішення у справі про вилучення з переліку майна, на яке звертається стягнення за борговими зобов’язаннями ТОВ "Дубль А", спірного майна, останнє визнане власністю позивача.

Висновок судів, що неправомірність дій органу державної виконавчої служби щодо звернення стягнення на спірне майно за борговими зобов’язаннями ТОВ "Дубль А", є обґрунтованим.

05.09.2007 року державною виконавчою службою прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне повне виконання рішення).

Спірне майно продане на прилюдних торгах ТОВ "Донпромметресурс"; кошти перераховані ТОВ "Пайкан" –кредитору за виконавчим провадженням. Тобто, на день ухвалення рішення у справі, виконавче провадження було закінченим, на що скаржник посилався як на підставу припинення провадження у справі (відсутній предмет спору) та на необхідність залучення до участі у справі ТОВ "Пайкан". Зважаючи на те, що порушуючи провадження у справі, господарський суд забезпечив позов шляхом заборони державній виконавчій службі здійснювати будь-які дії щодо спірного майна, і наслідком вчинення державною виконавчою службою дій всупереч забороні, стало закінчення виконавчого провадження, а заявлений позов не був пов’язаний з такою процедурою, розгляд господарськими судами попередніх інстанцій позову по суті заявлених вимог щодо виключення майна з опису та звільнення його з-під арешту без залучення ТОВ "Пайкан" як кредитора ТОВ "Дубль А", відповідає способу захисту порушеного права позивача, не пов’язаного зобов’язаннями з ТОВ "Пайкан".

Позов про виключення майна з опису та звільнення його з-під арешту направлений на доведення обставини неправомірності дій державної виконавчої служби з підстав належності позивачу на праві власності спірного майна, тобто одночасно є спором про право, який розглядається в порядку господарського, а не адміністративного судочинства.

Положеннями ст. 16 Господарського процесуального кодексу України визначена виключна підсудність справ. Так, частиною 2 цієї статті встановлено, що справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядається господарським судом за місцезнаходженням майна, а частиною 4 цієї статті встановлено, що справи у спорах, у яких відповідачем є, зокрема, вищий чи центральний орган виконавчої влади розглядаються господарським судом міста Києва. Так як позов заявлений про зобов’язання центрального органу виконавчої влади вчинити певні дії, підсудність розгляду якого визначається ч.4 ст.16 Господарського процесуального кодексу України, а підставою позовної вимоги, а не самостійною вимогою є право власності, розгляд заявленого позову господарським судом м. Києва відповідає виключній підсудності справ.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби залишити без задоволення.

Рішення господарського суду м. Києва від 28.02.2008 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 року у справі №2/202 залишити без зміни.

Головуючий, суддя М. Остапенко

Судді : Є. Борденюк

В. Харченко