ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"24" квітня 2008 р.

Справа № 9/21

Господарський суд Кіровоградської області у складі головуючого суддіШевчук О.Б., суддів Колодій С.Б. та Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №9/21

за позовом: закритого акціонерного товариства "Агропромислова компанія", Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Садова, 1,

до відповідача: відкритого акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Автокразбанк", в особі Олександрійської філії ВАТ АКБ "Автокразбанк", Кіровоградська область, м. Олександрія, пр. Леніна, 48,

про визнання недійсним договору іпотеки та зобов'язання вчинити певні дії,

Представники сторін:

від позивача - Тертична В.П., довіреність б/н від 09.01.2008 р.;

від відповідача - Васильков В.С., довіреність № 05/12 від 04.03.2004 р., юрист консультант.

Закритим акціонерним товариством "Агропромислова компанія" подано позов до відкритого акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Автокразбанк", в особі Олександрійської філії ВАТ АКБ "Автокразбанк", який містить вимоги наступного змісту:

-визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки №6/1 від 20.02.2006 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Автокразбанк" та закритим акціонерним товариством "Агропромислова компанія";

-зобов'язати відкрите акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Автокразбанк" виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного Державного реєстру обтяжень нерухомого майна записи про обтяження майна закритого акціонерного товариства "Агропромислова компанія", що були внесені на підставі договору іпотеки №6/1 від 20.02.2006 року.

Вимоги позивача мотивовані відсутністю зазначення в договорі іпотеки цільового призначення земельної ділянки, що не відповідає вимогам пункту 3 частини 1 статті 18 Закону України "Про іпотеку" та є підставою для визнання договору недійсним згідно з частиною 2 статті 18 вказаного Закону.

Відповідач надав суду пояснення у даній справі, із змісту яких вбачається, що вимоги, які викладені в позовній заяві, він вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству України.

У судовому засіданні 24.03.2008 р. та 22.04.2008 р. оголошувалась перерва відповідно до 15 год. 00 хв. 22.04.2008 р. та 17 год. 15 хв. 24.04.2008 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

20.02.2006 року між відкритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Автокразбанк" (відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ульянівська" (позичальник) укладено кредитний договір №6 (далі - Договір).

Згідно п. 1.1 Договору позивач, на положеннях та умовах цього Договору, надає позичальнику кредит в сумі 3500000 грн. 00 коп. на строк до 20.02.2007 року із сплатою 19,5 % річних за користування кредитом.

За умовами даного Договору кредит надається шляхом сплати платіжних документів позичальника з позичкового рахунку №0004 або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника для придбання засобів захисту рослин, мінеральних добрив, посівного матеріалу, паливно-мастильних матеріалів, запчастин, сільськогосподарської техніки.

Відповідно до вимог п. 5.1 Договору товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ульянівська" зобов'язалося використати кредит на зазначені у Договорі цілі і повернути одержаний кредит та сплатити нараховані відсотки в строки, обумовлені цим Договором.

В забезпечення виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ульянівська" за кредитним договором №6 від 20.02.2006 року між відповідачем (іпотекодержатель) та позивачем (іпотекодавець) 20.02.2006 року було укладено іпотечний договір №6/1.

Вирішуючи спір про визнання іпотечного договору недійсним, господарський суд враховує наступне.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно приписів статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Статтею 576 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Іпотека, в силу статті 575 Цивільного кодексу України, є окремим видом застави нерухомого майна. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 3 Закону України "Про іпотеку" (надалі - Закон), іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно вимог статті 18 Закону, іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та повинен містити істотні умови, що передбачені даною статтею. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних у статті 18 Закону істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Відповідно до п.3 цієї статті однією з істотних умов іпотечного договору є опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом іпотеки за укладеним між сторонами договором є виробничі будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, с. Ульянівка та с. Тарасово-Шевченково, а їх опис надається в Додатку №1 до цього договору. Відповідно до зазначеного Додатку в іпотеку передано такі об'єкти нерухомості: контора, їдальня, сарай, погріб, будинок будівельника, столярний цех, пилорама, склад, будинок тваринника, свинарник - маточник, свинарник - маточник, свинарник - маточник, свинарник - маточник, зерносховище, зерносховище - млин, ПТО тваринництва, свинарник - маточник, свинарник - маточник, свинарник - маточник, свинарник - відгодівник, силосні траншеї, силосні траншеї, кузня, гараж - профілакторій, гараж, гараж, сарай, нафтобаза - заправка, вагова, зерносховище, будинок механізатора, ПТО тракторів, будівля для зберігання техніки, корівник, корівник, перехід, силосні траншеї, а також заправка - нафтобаза, кузня - гараж, вагова, зерносховище, пункт штучного запліднення, корівник, перехід, корівник - телятник.

Згідно пункту 2.5 іпотечного договору, предмет іпотеки знаходиться у власності іпотекодавця згідно свідоцтв про право власності, виданих на підставі рішення виконкому Ульянівської сільської ради №49 від 30.08.2002 року.

Відповідно до умов п.2.2 іпотечного договору, іпотека також поширюється на земельну ділянку, на якій розташовані будівлі та споруди. Право оренди за іпотекодавцем на момент укладення іпотечного договору оформлене договором оренди з Ульянівською сільською радою, державна реєстрація якого не проведена. В цьому ж пункті договору зазначено, що іпотекодавець гарантує приведення договору оренди земельної ділянкм у відповідність до вимог чинного законодавства на протязі двох місяців після нотаріального посвідчення іпотечного договору. Після звернення стягнення на об'єкт нерухомості їх новий власник набуває права і обов'язки, які буде мати іпотекодавець за право чином, яким встановлено буде умови (користування) цієї земельної ділянки.

Господарський суд враховує вимоги ч.4 ст.6 Закону України “Про іпотеку” , відповідно до якої якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на

будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

Отже, відповідно до положень цього Закону, при передачі в іпотеку будівлі (споруди), відповідна земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки, передається в іпотеку лише у випадку, якщо вона належить іпотекодавцю на праві власності. Якщо ж ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), вказана земельна ділянка в іпотеку не передається. У даному випадку іпотека поширюється на земельну ділянку в частині захисту прав нового власника предмету іпотеки щодо оренди (користування) цієї земельної ділянки.

Таким чином, земельна ділянка, на якій розташовані відповідні будівлі і споруди, у даному випадку не є предметом іпотеки, зазначення у спірному договорі про поширення іпотеки на земельну ділянку є похідним, оскільки у даному випадку йдеться про право оренди на земельну ділянку, надану для обслуговування виробничих будівель та споруд .

Оскільки земельна ділянка не є предметом іпотеки, зазначення її цільового використання як істотної умови спірного договору на підставі п.3 ч.1 ст.18 Закону про іпотеку не є обов’язковим.

З урахуванням викладеного господарський суд вважає вимогу позивача щодо визнання недійсним іпотечного договору №6/1 від 20.02.2006 року необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно із Законами України "Про іпотеку", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та у відповідності до Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 р. N 410, відомості про обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації.

Тому, господарський суд не вбачає підстав для виключення відповідних записів з реєстру, здійснених на підставі іпотечного договору №6/1 від 20.02.2006 року.

За викладених обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

Витрати по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно ч. 3 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його прийняття до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Головуючий суддя О.Б. Шевчук

Судді С.Б.Колодій

В.В.Тимошевська