ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рівне,  вул. Яворницького, 59
РІШЕННЯ

"03"
березня 2008 р.
Справа  № 14/283

за
позовом          підприємець ОСОБА_1

до
відповідача   підприємець ОСОБА_2

третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : Дубенська міська рада

про визнання права власності

за
зустрічним позовом
підприємець ОСОБА_1

до
відповідача підприємець
ОСОБА_2

про визнання права власності

Суддя

Представники:

Від
позивача  :  ОСОБА_3.

Від
відповідача :  ОСОБА_4.

Від
третьої особи: не з'явився

Статті
20, 22, 91, 107 ГПК України сторонам роз'яснено.

СУТЬ
СПОРУ:     Позивач звернувся до господарського суду з
позовом до підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності на будівлю магазину
з прибудовою та вхідним ганком, яка знаходиться за адресою:АДРЕСА_1. Вимоги
обгрунтовує тим, що згідно укладеного між сторонами договору купівлі-продажу
від 15.12.2003 р. придбав будівлю магазину, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Враховуючи підписаний сторонами акт приймання-передачі будівлі від 15.12.2003
р. набув право власності на зазначений магазин. Просить позов задоволити.

Відповідач
проти позову заперечив та подав зустрічну позовну заяву про визнання права
власності на будівлю магазину з прибудовою та вхідним ганком, яка знаходиться
за адресою:АДРЕСА_1. Вимоги обгрунтовує тим, що договір купівлі-продажу будівлі
від 15.12.2003 р. є неукладеним, оскільки відсутня його державна реєстрація.
окрім того, підприємець ОСОБА_2. була і залишається власником будівлі про що
свідчать її дії по отриманню відповідних дозволів, експертного висновку тощо,
які вчинені після укладення договору купівлі-продажу. Просить відмовити в
первісному позові та задоволити зустрічний позов.

Третя
особа заперечуючи вимоги первісного позивача зазначає, що магазин розміщений на
земельній ділянці, яка не була відведена для будівництва магазину, а саме
будівництво проведено самочинно без отримання відповідних дозволів. Відтак
просить відмовити у задоволенні первісного позову.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

24
жовтня 2001 року рішенням Дубенської міської ради № 870 ОСОБА_2передано в
оренду земельну ділянку площею 72 кв.м. по АДРЕСА_1 терміном на 3 роки під
кіоск з продажу насіння. На підставі даного рішення 09.11.2001 р. між Дубенською
міською радою та ОСОБА_2було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки
строком на три роки для обслуговування кіоску.

На
зазначеній земельній ділянці відповідно до проекту погодженого Управлінням
архітектури, капітального будівництва, охорони праці та земельних питань
17.07.2001 року було збудовано торговий кіоск. Згідно з вказаним проектом
будівля побудована з влаштуванням фундаменту.

20
березня 2002 року комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро
технічної інвентаризації" було проведено технічну інвентаризацію вказаної
будівлі та складено технічний паспорт № 6862, згідно з яким будівля складається
з магазину, позначеного літерою "А1" площею 40,0 кв.м., прибудови -
"а" площею 2,7 кв.м. та східців - "а1" площею 0,9 кв.м. Як
магазин так і прибудова відповідно до технічного паспорту мають фундамент
зроблений з бутобетону.

21
березня 2002 року виконавчим комітетом Дубенської міської ради прийнято рішення
№ 234 про затвердження акту Державної технічної комісії по прийняттю в
експлуатацію кіоску по АДРЕСА_1 та дозволено ОСОБА_2приступити до експлуатації
кіоску.

Згідно
з Актом прийняття в експлуатацію будівлі по вул. Замковій 35а, кіоск
встановлено згідно затвердженої документації, яка передбачала будівництво
будівлі з влаштуванням фундаменту. При прийнятті в експлуатацію даної будівлі
комісії були пред'явлені такі документи: рішення міської ради на влаштування
кіоску, який розташований за адресою:АДРЕСА_1; погоджена головним архітектором
проектна документація; договір оренди земельної ділянки від 09.11.2001 р. та
технічний паспорт кіоска № 6862 від 20.03.2002 р., відповідно до якого загальна
площа будівлі становить 43,6 кв.м., а сама будівля збудована з влаштуванням
бутобетонного фундаменту.

Зважаючи,
що будівля кіоску (магазину) здійснена з влаштуванням фундаменту, а відтак є
об'єктом нерухомості і підлягає реєстрації в органах БТІ виходячи з наступного.

Відповідно
до п. 2 Типових правил розміщення малих архітектурних форм для здійснення
підприємницької діяльності, затверджених наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової політики України від 13.10.2000 р. № 227 -
"мала архітектурна форма для здійснення підприємницької діяльності -
невелика споруда, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється
тимчасово без улаштування фундаментів". Згідно Методичних рекомендацій по
застосуванню Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, під тимчасовими спорудами слід розуміти будівлі, які носять не
постійний характер, зведення яких не потребує виконання робіт з улаштуванням
фундаментів та не потребують дозволу на виконання будівельних робіт, що
видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю згідно ст.
29 Закону України "Про планування та забудову територій".

15
грудня 2003 року між приватним підприємцем ОСОБА_1 та приватним підприємцем
ОСОБА_2було укладено договір купівлі-продажу будівлі магазину, що знаходиться в
АДРЕСА_1 за умовами якого відповідач (продавець) передала у власність позивачу
(покупець) будівлю магазину, яка складається
з приміщення магазину позначеного на плані "А-1" площею 40,0
кв.м., прибудови - "а" площею 2,7 кв.м. та вхідного ганку
"а1" площею 0,9 кв.м.

Пунктом
3.2 Договору сторони погодили, що право власності на приміщення виникає у
покупця в момент підписання даного договору. Приміщення передано покупцю згідно
акту приймання-передачі будівлі магазину від 15.12.2003 р.

Відповідно
до ч. 2 ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 р.), що був чинний на
момент підписання договору купівлі-продажу, ст. 1.5 Тимчасового положення про
порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р., права власності на
нерухоме майно підлягають обов'язковій реєстрації.

За
умовами ч. 2 ст. 210 Цивільного кодексу України, яка застосвується відповідно
до ч. 2 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України
правочин, що підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Оскільки
приватним підприємцем ОСОБА_1. право власності на вказане майно не
зареєстроване, відтак правочин не вчинено - договір купівлі-продажу від
15.12.2003 р. між ПП ОСОБА_2. та ПП ОСОБА_1. є неукладеним. За таких обставин
ПП ОСОБА_1. не набув права власності на будівлю магазину, що знаходиться в
АДРЕСА_1

Підтвердженням
того, що договір купівлі-продажу не було вчинено, є той факт, що ПП ОСОБА_2. на
даний час використовує вказане майно для здійснення підприємницької діяльності
про що свідчить наступне.

Протягом
2004-2007 років ПП ОСОБА_2. оформляється право користування земельною ділянкою,
на якій знаходиться спірна будівля, що підтверджується рішенням Дубенської
міської ради № 949 від 23.11.2007 р., листом Дубенської міської ради №
2/25-1473 від 26.07.2007 р., листом Дубенської районної екологічної інспекції №
174 від 04.10.2004 р., довідкою Дубенської райСЕС № 02.02-06/1428 від
05.10.2004 р., висновком про погодження місця розташування та встановлення
магазину № 18 від 23.02.2006 р. Дубенського міського відділу земельних
ресурсів, довідкою Дубенського міського відділу земельних ресурсів № 213 від
29.11.2004 р., тощо. Крім того, відповідно до рішення Дубенської міської ради №
949 від 23.11.2007 р. про погодження місця розташування об'єкта та надання
дозволу ОСОБА_2. на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в оренду
погоджено місце розташування об'єкта та надано дозвіл ОСОБА_2на виготовлення
проекту відведення земельної ділянки площею 0,0072 га для обслуговування кіоску
"Товари для саду, городу" на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 11 місяців
за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

Згідно
ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до експлуатації.

З
матеріалів справи вбачається, що підприємцем ОСОБА_2збудовано нерухоме майно, а
саме - будівля, яка складається з магазину, позначеного літерою "А1"
площею 40,0 кв.м., прибудови - "а" площею 2,7 кв.м. та східців -
"а1" площею 0,9 кв.м., яке згідно акту Державної технічної комісії,
затвердженого рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради № 234 від
20.03.2002 р. прийнято до експлуатації. Відтак
відповідач (позивач за зустрічним позовом) є власником спірного
нерухомого майна.

Відповідно
до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право
власності.

Керуючись
ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В
первісному позові відмовити.

2.
Зустрічний позов задоволити.

Визнати
за приватним підприємцем ОСОБА_2(АДРЕСА_2, ідн.п.н. НОМЕР_1 ) право власності
на будівлю: магазин "А-1" з прибудовою "а" та вхідним
ганком "а1", загальною площею 42,7 кв.м., що знаходиться за адресою
по АДРЕСА_1

Суддя