КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2008                                                                                           № 05-5-26/10199

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка В.В.

суддів:           Борисенко І.В.

Скрипка І.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Нейко А.В. – (дов. № 546 від 01.10.2008р.)

від відповідача -Губерт О.М. – (дов. № 115/2008 від 22.04.2008р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеська залізниця

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 29.09.2008

у справі № 05-5-26/10199 (Пінчук В.І.)

за позовом                               Одеська залізниця

до                                                   Приватне підприємство "ВТБ Лізинг Україна"

про                                                  стягнення 515619,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Одеська залізниця (надалі – позивач, апелянт) звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства „ВТБ Лізинг Україна” (надалі – відповідач) про стягнення 515619,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 05-5-26/10199 від 29.09.2008 позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п 10 ст.63 ГПК України.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що позивачем не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а саме платіжне доручення № 4423 від 28.07.2008р. не підписане уповноваженою посадовою особою кредитної установи.

Позивач, не погоджуючись з вказаною ухвалою, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.09.2008р. у справі № 05-5-26/10199 скасувати та передати справу на розгляд місцевого господарського суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала місцевого суду є безпідставною, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права.

Представник апелянта (позивача) в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, перевіривши правильність застосування норм процесуального права місцевим господарським судом, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.57 ГПК України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Пунктом 12 Порядку оплати витрат з інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, пов’язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1258 (з наступними змінами) встановлено, що документом про оплату витрат є квитанція установи банку або відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. У разі коли оплата витрат здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера, скріпленим печаткою фінансової установи.

Як вбачається з матеріалів справи, додане до позовної заяви платіжне доручення № 4423 від 28.07.2008 (про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) оформлене у відповідності до вимог названого Порядку.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо неподання позивачем доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у встановленому порядку є помилковим та спростовується матеріалами справи.

Крім того, як зазначено у п.5 роз‘яснень Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” № 02-5/78 від 04.03.98 (з наступними змінами та доповненнями) відсутність на платіжному дорученні відповідних реквізитів не є підставою для повернення позовної заяви без розгляду, оскільки платіжне доручення вважається достатнім доказом сплати державного мита, якщо воно не повернуте Державним казначейством України. Оскільки однією з основних умов, за якої господарський суд приймає заяву до розгляду, є факт надходження державного мита до державного бюджету України, господарський суд у разі виникнення сумнівів щодо надходження і зарахування державного мита до державного бюджету може і повинен витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу казначейства, якому державне мито перераховано, про що зазначається в ухвалі про порушення провадження у справі.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, наявні в оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви, матеріалами справи не підтверджуються.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Одеської залізниці підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду м. Києва № 05-5-26/10199 від 29.09.2008р. – скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Одеської залізниці задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.09.2008 у справі № 05-5-26/10199 скасувати.

3. Матеріали справи № 05-5-26/10199 передати на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Шипко В.В.

Судді                                                                                          Борисенко І.В.

Скрипка І.М.