ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтинговий центр “Сервіс”

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р.

у справі № 22/284 Господарського суду Львівської області

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтинговий центр “Сервіс”

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору Рава-Руська митниця

про стягнення 20784,65 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтинговий центр “Сервіс” про стягнення 20784,65 грн. неустойки.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.09.2007р. (суддя М.Желік), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. (судді: Л.Л.Давид, Г.Т.Кордюк, Х.В.Мурська), позовні вимоги задоволено: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтинговий центр “Сервіс” на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області 20784,65грн. неустойки, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтинговий центр “Сервіс” в доход державного бюджету 207,84грн. державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю “Консалтинговий центр “Сервіс” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 27.09.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Свою вимогу Товариство з обмеженою відповідальністю “Консалтинговий центр “Сервіс” мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області доводить безпідставність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтинговий центр “Сервіс” та просить залишити касаціну скаргу без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. –без змін.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтинговий центр “Сервіс” підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено, що 30.11.2004р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 86, за яким позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме державне майно - будівлю їдальні (літера “Р-1”) загальною площею 176,9кв.м. за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Рава-Руська, вул. Коновальця, що знаходиться на балансі Рава-Руської митниці. Договір укладено терміном на 364 дні з моменту його підписання.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як випливає з обставин, що встановлені господарським судом попередніх інстанцій, договір оренди від 30.11.2004р. було продовжено на новий строк.

Згідно ст. 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Господарським судом встановлено:

18.12.2006р. позивач листом №11/11-7738 повідомив відповідача, що договір оренди № 86 від 30.11.2004р. не буде пролонговано, і у відповідності до п. 2.4 договору просив здійснити передачу орендованого державного майна балансоутримувачу - Рава-Руській митниці згідно з актом приймання-передачі.

Листами № 11/11-2216 від 28.03.2007 р. та № 11/11-4804 від 06.07.2007р. позивач просив повідомити відповідача про наявність чи відсутність підписаного акта приймання-передачі майна, що є предметом договору оренди № 86 від 30.11.2004р., і у разі наявності такого акта - скерувати його копію на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Господарським судом встановлено, що п. 2.4 договору оренди встановлено, що у разі припинення договору майно повертається балансоутримувачу або відповідному підприємству, вказаному орендодавцем.

Як вже було зазначено, позивач листом від 18.12.2006р. просив передати майно балансоутримувачу - Рава-Руській митниці. Проте, господарським судом встановлено, що відповідач за актом приймання-передачі від 06.09.2007р. передав майно Західній регіональній митниці, яка є балансоутримувачем. Але господарським судом не було досліджено коли Західна регіональна митниця стала балансоутримувачем та яким чином про це дізнався відповідач.

Згідно ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Регіональне відділення ФДМ України по Львівській області нарахувало Відповідачу неустойку у відповідності до вимог ст. 785 ЦК України в сумі 20784,65 грн.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що у разі порушення зобов’язання особою, ця особа несе відповідальність за наявності її вини.

Проте, господарським судом попередніх інстанцій обставини щодо наявності вини відповідача не досліджувалися, що свідчить про порушення вищенаведеної правової норми місцевим та апеляційним господарським судом.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтинговий центр “Сервіс” задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 27.09.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. у справі № 22/284 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Головуючий - суддя                     Кривда Д.С.

судді                     Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.