ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 41/39

25.06.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артанія»

до           Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельна компанія МСУ»

про            стягнення 55 791,63 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники:

від позивача: Іванова О.О. - директор

від відповідача: не з»явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Артанія»звернулося в Господарський суд м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельна компанія МСУ»про стягнення 55 791,63 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач у встановлені Договором № 681 –08/Б від 28.12.2007 строки не оплатив поставлену продукцію, заборгувавши позивачу 43 542, 72 грн.

З цих підстав позивач просить задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 43 542, 72 грн. - боргу, 2 147, 31 грн. –пені та 10 101, 60 грн. –доплати, яку позивач просить стягнути, керуючись п. 5.3 Договору, а також понесені ним по справі судові витрати - 557, 92 грн. –державного мита, 118, 00 грн. –витрат за інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

10.06.2008 представник позивача надала докази часткової сплати відповідачем суми боргу у розмірі 13 542, 72 грн.

Ухвалою від 26.05.2008 було порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 10.06.2008.

10.06.2008 розгляд справи було відкладено на 25.06.2008 у зв’язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

25.06.2008 представник відповідача повторно в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 10.06.2008 не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір купівлі –продажу нафтопродуктів № 681 –08/Б, згідно умов якого позивач передати у власність відповідача, а відповідач прийняти товар і сплатити його вартість по ціні, що діє на день виставлення йому рахунку –фактури, в кількості (літрів) та асортименті, зазначених у рахунках –фактурі та видатковій накладній позивача на умовах даного Договору.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 43 832, 16 грн., що підтверджується видатковою накладною № 0705755 від 13.02.2008, оригінал якої досліджено судом у судовому засіданні, а належним чином завірена копія знаходяться у матеріалах справи.

Відповідач в порушення п. 3.1 Договору за товар розрахувався частково, станом 20.02.2008 –строк закінчення оплати даної поставки, перерахував позивачу 289, 44 грн.

Таким чином, на день звернення позивача з позовом борг відповідача становить 43 542, 72 грн.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України).

Оскільки відповідачем, після звернення позивачем з позовом суду, частково здійснені розрахунки по погашенню заборгованості на суму 13 542, 72 грн. основного боргу, в частині стягнення основного боргу у розмірі 13 542, 72 грн. провадження у справі підлягає припиненню у відповідності до п.1-1 ст. 80 ГПК України, а вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 30 000, 00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов’язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідач припустився прострочення платежу, тому на підставі вимог п. 5.3 Договору позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 147, 31 грн.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 147, 31 грн., яка нарахована позивачем за прострочення виконання грошового зобов’язання за період з 20.02.2008 по 19.05.2008.

Керуючись п. 5.3 Договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 10 101, 60 грн. –доплати, яку обґрунтовує рахунком № 0704313 від 12.02.2008 та експертним висновком з якого вбачається, що вартість поставленого товару на момент звернення з позовом збільшилася.

Як вбачається з п. 5.3. Договору позивач залишив за собою право коригування рахунку на відвантажений, але не сплачений в строки товар, відповідно до зміни кон»юктури ринку. У цьому випадку позивач зобов’язався виставити рахунок –фактуру на неоплачену кількість товару за цінами позивача, які діють на дату виписки такого рахунку та додає до рахунку –фактури обґрунтований розрахунок вартості неоплаченого товару.

Однак, в зазначеному пункті Договору відсутній обов’язок відповідача по сплаті цієї доплати.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що відповідач зобов’язується зробити 100% оплату вартості партії товару, визначеної у видатковій накладній шляхом перерахування безготівкових грошових коштів в сумі повної вартості товару на розрахунковий рахунок позивача на умовах відстрочки платежу 7 календарних днів з моменту фактичного отримання товару.

Враховуючи те, що відповідач зобов’язаний сплатити вартість товару визначену у видатковій накладній та рахунку –фактурі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення доплати нормативно та документально не доведені, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, договором сторін, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельна компанія МСУ»(03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артанія»(04071, м. Київ, пров. Хорива, 4, кв. 26, ) –30 000 (тридцять тисяч) грн. - боргу, 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 31 коп. –пені, 456 (чотириста п’ятдесят шість) грн. 90 коп. - державного мита, 96 (дев’яносто шість) грн. 63 коп. - витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

3. В частині стягнення 13 542, 72 грн. –основного боргу провадження у справі припинити.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Спичак О.М.