КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2008                                                                                           № 32/53

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з"явилися

від відповідача - не з"явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Нафта-Миколаїв"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.04.2008

у справі № 32/53

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКМ"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Нафта-Миколаїв"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Елайо"

за зустрічним

позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю „Елайо”

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю „ВКМ”

третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю „Нафтова компанія” Нафта- Миколаїв”

про           визнання недійсним договору

про                                                  зобов"язання повернути нафтопродукти

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю „ВКМ” звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Нафтова компанія „Нафта-Миколаїв” та товариства з обмеженою відповідальністю „Елайо” про зобов’язання повернути нафтопродукти в повному обсязі. В свою чергу ТОВ „Елайо” звернулось з зустрічним позовом до ТОВ „ВКМ” та ТОВ Нафтова компанія „Нафта-Миколаїв” про визнання договору поруки недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2008 року у справі № 32/53 первісний позов задоволено частково. Зобов’язано ТОВ Нафтова компанія „Нафта-Миколаїв” повернути ТОВ „ВКМ” нафтопродукти, прийняті на зберігання відповідно до акту приймання-передачі товару на відповідальне зберігання № 1 та відповідно до акту приймання-передачі товару на відповідальне зберігання № 2. Зустрічний позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір поруки, укладений між ТОВ „ВКМ” та ТОВ „Елайо”. Стягнуто з ТОВ „ВКМ” на користь ТОВ „Елайо” 42,50 грн. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач-1 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати.

Представники сторін в судове засідання не з’явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

01.08.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтова компанія «Нафта-Миколаїв» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВКМ» було укладено договір № 74 про зберігання нафтопродуктів. Відповідно до умов даного договору ТОВ „Нафтова компанія „Нафта-Миколаїв” зобов’язувалась прийняти на відповідальне зберігання нафтопродукти та надати ТОВ „ВКМ” послуги по прийманню, зливу та відпуску нафтопродуктів упродовж терміну дії даного договору. Відповідно до п. 8.2 договору строк його дії до 31.12.2007 року.

На виконання вимог договору про зберігання нафтопродуктів № 74 від 01.08.20007 року позивач передав відповідачу-1 нафтопродукти, а саме: мазут паливний 100зольний і малосірчасний в кількості 119,108 т., згідно акту приймання-передачі товару на відповідальне зберігання № 1, а також мазут паливний 100зольний малосірчасний в кількості 59,554 т., згідно акту приймання-передачі товару на відповідальні зберігання № 2 від 27.08.2007 року.

Відповідно до п. 3.1.2 вказаного договору відповідач-1 забезпечує повне збереження нафтопродуктів, а після закінчення зберігання повертає позивачу ту саму кількість нафтопродуктів. Майно повинно бути повернене в тому самому стані, у якому воно було прийняте на зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей.

Відповідно до пункту 3.1.5 зазначеного договору сторони погодили, що відповідач-1 повертає нафтопродукти повністю після припинення договору.

Статтею 938 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Відповідно до ч.1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

На час подання даного позову до господарського суду м. Києва та на час розгляду апеляційної скарги відповідачем-1 умови договору не виконані, нафтопродукти позивачеві не повернуті.

06.08.2007 року між позивачем ТОВ «ВКМ» в особі директора Маріка Майхера та відповідачем-2 ТОВ «Елайо» в особі начальника служби експлуатації Любімова Євгена Федоровича було підписано договір поруки, відповідно до умов якого останній у повному обсязі поручилося перед позивачем за первісним позовом за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтова компанія «Нафта-Миколаїв» обов'язків за договором зберігання нафтопродуктів № 74 від 01.08.2007 року.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору у разі порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтова компанія «Нафта-Миколаїв» обов'язків за договором зберігання нафтопродуктів № 74 від 01.08.2007 боржник і Товариство з обмеженою відповідальністю «Елайо» відповідають перед позивачем за первісним позовом як солідарні боржники.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Під недійсним правочином розуміють дії фізичних і юридичних осіб, які хоч і спрямовані на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, але не створюють цих наслідків, внаслідок невідповідності вчинених дій вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Генеральним директором ТОВ „Елайо” є Любимов Андрій Федорович, який відповідно до статуту товариства без довіреності має право здійснювати будь-які дії від імені товариства, за винятком тих, які потребують згоди учасників, вирішує питання, пов’язані з укладанням договорів (контрактів, угод).

Як вбачається з матеріалів справи договір поруки, укладений 06.08.2007 року між позивачем та відповідачем-2 від імені останнього підписував начальник служби експлуатації Любімов Євген Федорович, довіреність на підписання угоди йому не надавалася, посадовим становищем таких повноважень не надано.

Відповідно до статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Враховуючи вище зазначене, дії Любімова Євгена Федоровича не можна визнати як об» активне відображення волевиявлення ТОВ „Елайо”, яке направлене на настання юридичних наслідків.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ТОВ „Нафтова компанія „Нафта-Миколаїв” не виконало умов договору по поверненню нафтопродуктів через не оплату позивачем коштів за договором зберігання за надання послуг та посилання на те, що ними надано господарському суду м. Києва розрахунки заборгованості ТОВ „ВКМ”, оскільки відповідач-1 не подавав зустрічного позову про стягнення боргу з ТОВ „ВКМ” та дані вимоги не були предметом розгляду в суді при вирішенні поданих позовів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об’єктивно з’ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, правомірно задоволена вимога ТОВ „ВКМ” про зобов’язання ТОВ „Нафтова компанія „Нафта-Миколаїв” повернути нафтопродукти, та вимога ТОВ „Елайо” про визнання договору поруки недійсним, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Нафтова компанія” Нафта-Миколаїв” не підлягає задоволенню.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Нафтовакомпанія” Нафта-Миколаїв” залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2008 року у справі № 32/53 – без змін.

2.          Матеріали справи № 32/53 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді