ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.06.08р.

Справа № 34/66-08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегастронбуд", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1:Відкритого акціонерного товариства "Ливарник", м. Павлоград Дніпропетровської області

відповідача-2:Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвар-плюс", м.Дніпропетровськ

про визнання договору дійсним, визнання права власності

Суддя Примак С.А.

Представники:

Від позивача: Чіхачава Т.О., предст., дов. №4 від 16.04.2008р.

Від відповідача-1: Потопахіна О.А., предст., дов. б/н від 30.10.2007р.

Від відповідача-2: Фененко Я.В., предст., дов. №1/05 від 10.04.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Ливарник”, Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвар-плюс” про визнання договору дійсним, визнання права власності.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством „Ливарник” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Мегастронбуд” було укладено договір купівлі-продажу.

Від імені ВАТ „Ливарник” вищезазначений Договір було укладено Товариством з обмеженою відповідальністю „Інвар-плюс”, яке діяло на підставі укладеного між ним та ВАТ „Ливарник” договору доручення від 26.03.2007 року та довіреності від 26.03.2007 року.

Згідно розділу 1 договору ВАТ „Ливарник” в особі представника (тобто ТОВ „Інвар-плюс”) зобов’язалося передати у власність позивача, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити наступне обладнання:

-          Станок токарний ДіП-500 б/у

-          Кран-балка г/п 3,2 тонни

-          Кран мостовий ГП 32 заводський №301833, реєстраційний №69700

-          Дозатор АД 125-С

-          Змішувач 150104

-          Електропіч ІСТ-0,16/0,25 ІЗ

-          Вимикач вакуумний ВР1-10-20-1000.

Договірна ціна обладнання відповідно до п. 2.1. договору складала 105037,00 грн. (Сто п’ять тисяч тридцять сім гривень 00 копійок).

На виконання умов договору відповідачем-2 було передано, а позивачем прийнято обумовлене договором обладнання, про що сторони підписали акт приймання-передачі. Розрахунки за договором було здійснено у повному обсязі шляхом видачі векселя.

У позовній заяві позивач стверджує, що незважаючи на те, що на сьогоднішній день отримане ним за договором купівлі-продажу у власність обладнання перебуває у його фактичному володінні та користуванні, правомочність щодо розпорядження ним придбаним майном на сьогодні обмежена, оскільки ВАТ „Ливарник” вважає укладений 27 березня 2007 року договір нікчемним, і таким чином, не визнає право власності позивача на придбане обладнання.

Зокрема, на адресу позивача, відповідачем-1 було направлено дві претензії, в яких відповідач-1 ставить питання про недійсність договору купівлі-продажу від 27.03.2007 року у зв’язку з недодержанням сторонами нотаріальної форми та вимагає повернути йому обладнання.

Своїми діями відповідач-1 в направленні претензій до позивача з питання недійсності договору купівлі-продажу від 27.03.2007р. фактично ставить під сумнів право власності позивача на майно яке є предметом вищевказаного договору.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

З таких обставин позивач змушений був звернутися за захистом свого права власності до суду.

Відповідач-1 –Відкрите акціонерне товариство „Ливарник” відзив на позов надав, у якому просив суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю „Мегастронбуд” в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Після укладення договору купівлі-продажу на адресу позивача відповідачем-1 - ВАТ „Ливарник” було направлено дві претензії, в яких відповідач-1 ставив питання про нікчемність договору купівлі-продажу від 27.03.2007 року у зв’язку з недодержанням сторонами нотаріальної форми та вимагав повернути йому обладнання.

Зокрема, відповідач-1 вважає договір нікчемним, стверджуючи, що предметом договору, серед іншого був об’єкт нерухомого майна, а саме –кран мостовий ГП 32 (заводський №301833, реєстраційний №69700), посилаючись на приписи ст. 657 ЦК України, згідно якої договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У своєму відзиві на позов відповідач-1 зазначає, що кран мостовий ГП 32 (заводський №301833, реєстраційний №69700) на момент продажу постійно перебував на території ВАТ „Ливарник” та свого часу був невід’ємною частиною виробничого процесу. Зважаючи на досить значний розмір крану, його громіздкість та вантажопідйомність, цей кран за своїми характеристиками був тісно пов’язаний із землею та не міг пересуватися. Таким чином, відповідач-1 вважає, що на момент продажу за своєю природою кран був нерухомим майном, а отже договір купівлі-продажу підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Оскільки сторони за договором його нотаріально не посвідчили, ВАТ „Ливарник” вважає його нікчемним.

Таким чином, відповідач-1 не визнає за позивачем право власності на придбане майно та вимагає його повернення.

Відповідач-2 – Товариство з обмеженою відповідальністю „Інвар-плюс”, відзив на позов надав, у якому просив суд задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Мегастронбуд” у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.75 ГПК України суд розглядає справу за наявними в справі матеріалами.

Згідно вимог ст.85 ГПК України у судовому засіданні 24.06.2008р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У відповідності до вимог ст.77 ГПК України у судовому засіданні було оголошено перерву до 24.06.2008р. до 11 год. 00 хв.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2007 року Товариством з обмеженою відповідальністю „Інвар-плюс” від імені Відкритого акціонерного товариства „Ливарник” з Товариством з обмеженою відповідальністю „Мегастронбуд” було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого виступало належне ВАТ „Ливарник” обладнання, а саме:

-          Станок токарний ДіП-500 б/у

-          Кран-балка г/п 3,2 тонни

-          Кран мостовий ГП 32 заводський №301833, реєстраційний №69700

-          Дозатор АД 125-С

-          Змішувач 150104

-          Електропіч ІСТ-0,16/0,25 ІЗ

-          Вимикач вакуумний ВР1-10-20-1000.

Договірна ціна обладнання відповідно до п. 2.1. договору складала 105037,00 грн. (Сто п’ять тисяч тридцять сім гривень 00 копійок).

На виконання умов Договору відповідачем-2 було передано, а позивачем прийнято обумовлене договором обладнання, про що сторони підписали акт приймання-передачі. Розрахунки за договором було здійснено у повному обсязі шляхом видачі векселя № 0747.

І таким чином у позивача відповідно до вимог п.4.3 договору купівлі-продажу виникло право власності на обладнання яке є предметом даного договору.

Повноваження Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвар-плюс” щодо підписання вищезазначеного договору від імені ВАТ „Ливарник” були визначені договором доручення від 26.03.2007 року та довіреністю від 26.03.2007 року.

Так, за договором доручення, укладеним між ТОВ „Інвар-плюс” та ВАТ „Ливарник” 26.03.2007 року, ТОВ „Інвар-плюс” (Повірений) зобов'язалося укласти від імені та за рахунок ВАТ „Ливарник” (Довіритель) договір купівлі-продажу обладнання з третьою особою. Перелік обладнання, що підлягало відчуженню та його мінімальна ціна були визначені у додатку N 1 до Договору доручення.

Крім того, 26.03.2007 року ВАТ „Ливарник” на ім’я ТОВ „Інвар-плюс” було видано довіреність №26-03, якою останнього уповноважено, зокрема, укласти від імені ВАТ „Ливарник” договір купівлі-продажу наступного обладнання:

-          Станок токарний ДіП-500 б/у

-          Кран-балка г/п 3,2 тонни

-          Кран мостовий ГП 32 заводський №301833, реєстраційний №69700

-          Дозатор АД 125-С

-          Змішувач 150104

-          Електропіч ІСТ-0,16/0,25 ІЗ

-          Вимикач вакуумний ВР1-10-20-1000

за ціну не менше 105037,00 грн. (Сто п’ять тисяч тридцять сім гривень 00 копійок).

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про надання ТОВ „Інвар-плюс” повноважень щодо підписання договору купівлі-продажу оформлені протоколами №4 та №5 засідань Наглядової Ради ВАТ „Ливарник” від 26.03.2007 року.

Судом встановлено, що копії зазначених протоколів було надано Відкритим акціонерним товариством „Ливарник” Товариству з обмеженою відповідальністю „Інвар-плюс” для ознайомлення до підписання договору доручення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що продаж належного ВАТ „Ливарник” обладнання Товариством з обмеженою відповідальністю „Інвар-плюс” здійснювався при наявності у останнього належних повноважень.

Судом також встановлено, що в результаті виконання зобов’язань за договором доручення від 26.03.2007 року, ТОВ „Інвар-плюс” надало ВАТ „Ливарник” відповідний Звіт.

27 березня 2007 року між ТОВ „Інвар-плюс” та ВАТ „Ливарник” було підписано Акт приймання-передачі робіт, згідно якого ВАТ „Ливарник” у повному обсязі прийняло обумовлений договором доручення обсяг робіт, а також прийняло Звіт повіреного.

Таким чином, суд вважає, що ВАТ „Ливарник” у повному обсязі прийняв виконані ТОВ „Інвар-плюс” за договором доручення роботи (які безпосередньо полягали у підписанні договору купівлі-продажу), і тим самим - схвалив Договір купівлі-продажу, прийняв та виконав усі його умови.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на сьогоднішній день отримане за договором купівлі-продажу у власність обладнання перебуває у фактичному володінні та користуванні позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом договору купівлі-продажу безпосередньо виступало обладнання, тобто відокремлене майно, яке на момент укладення договору перебувало на території ВАТ „Ливарник”, свого часу використовувалося ним у господарській діяльності, але у зв’язку з недоцільністю подальшого використання було відчужене відповідачем-1 –передане у власність позивача.

Нерухомих речей серед майна, яке було відчужене за договором купівлі-продажу від 27 березня 2007 року не було.

Посилання ВАТ „Ливарник” на те, що кран мостовий ГП 32 (заводський №301833, реєстраційний №69700) є нерухомим майном, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Статтею 181 Цивільного кодексу України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки для договорів купівлі-продажу обладнання чинне в Україні законодавство не встановлює обов’язкової нотаріальної форми, вони можуть нотаріально посвідчуватися лише за взаємним погодженням сторін.

В той же час ст. 208 ЦК України визначає, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Як вбачається з договору доручення, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, довіреності, виданої відповідачем-1 відповідачеві-2, рішення наглядової ради ВАТ „Ливарник”, оформленого протоколом №4 від 26.03.2007 року, відповідач-1 жодним чином не ставив питання щодо необхідності нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу обладнання.

За таких обставин суд дійшов висновку, що укладений між позивачем та відповідачем-1 договір купівлі-продажу у простій письмовій формі не суперечить чинному законодавству.

В силу ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Виходячи з того, що Договір купівлі-продажу від 27.03.2007 року було укладено з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, усі умови договору на сьогоднішній день сторонами виконано, суд вважає, що зазначений договір є дійсним.

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів, наданих сторонами у судове засідання, та заслухавши повноважних представників сторін в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі ст.49 ГПК України судові витрати по справі покласти на позивача.

Керуючись статтями 33, 49, 82-85, 87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов у повному обсязі.

Договір купівлі-продажу, укладений 27 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством „Ливарник” в особі представника –Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвар-плюс” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Мегастронбуд” визнати дійсним.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю „Мегастронбуд” (м. Дніпропетровськ) право власності на наступне обладнання:

-          Станок токарний ДіП-500 б/у

-          Кран-балка г/п 3,2 тонни

-          Кран мостовий ГП 32 заводський №301833, реєстраційний №69700

-          Дозатор АД 125-С

-          Змішувач 150104

-          Електропіч ІСТ-0,16/0,25 ІЗ

-          Вимикач вакуумний ВР1-10-20-1000.

Суддя

С.А. Примак

Рішення підписано 10.07.2008р.