Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2008 року Справа № 33/86-08

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Карбань І.С.,

судді Бабакової Л.М.,

судді Шутенко І.А.- доповідач,

при секретарі – Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

позивача – Ткаченко В.В. (дов. №387 від 01.09.2008р.)

відповідача –Сливко О.В. (дов. №1787/29 від 08.08.2008р.), Лукіріної С.С. (дов. №1785/29 від 08.08.2008р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду у м. Харкові апеляційну скаргу (вх. № 2425 Х/2-4) Комунального підприємства «Виробничо-технологічного підприємства «Вода»на рішення господарського суду Харківської області від 22.07.2008 по справі № 33/86-08

за позовом Лозівського комунального підприємства "Теплові мережі" смт. Краснопавлівка

до Комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" м. Харків

про стягнення 750799,59 грн., -

встановила:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача 750799,59 грн., у тому числі 718674,83 грн. –основного боргу, 21560,24 грн. –3% річних, 10564,52 грн. –індексації за договором № 4 юр. Від 17.10.2005р. про постачання теплової енергії.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.07.2008 р. (суддя Савченко А.А.) позов було задоволено частково. Стягнуто з КП “ВТП “Вода” на користь Лозівського КП “Теплові мережі”708674,83 грн. боргу, 7186,75 грн. витрат по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 112,95 грн. Стягнуто з Лозівського КП “Теплові мережі” на користь державного бюджету України 321,24 грн. державного мита. В частині стягнення 10000грн. боргу провадження у справі було припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України. В частині стягнення 10564,52 грн. інфляційних та 3 % річних в розмірі 21560,24 грн. позов було залишено без розгляду на підставі ч. 5 ст. 81 ГПК України.

Відповідач, КП “ВТП “Вода”, з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 22.07.2008 р. скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що згідно п. 5.1. договору № 4юр від 17.10.2005р. про постачання теплової енергії, укладеного між КП «ВТП «Вода»та Лозівським КП «Теплові мережі», розрахунки за надані послуги проводяться на підставі показників приладів обліку. Апелянт зазначає, що в порушення умов договору № 4юр від 17.10.2005р., оплата послуг з теплопостачання здійснювалась на підставі наданих позивачем рахунків без указівки на показники приладів обліку та актів, фіксуючих їх.

У доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач, як доказ вручення рахунків, надав реєстр рахунків за позовний період, однак даний документ не містить доказів отримання рахунків і взагалі оформлений не відповідним чином, а відсутність у відповідача цих рахунків, на думку апелянта має суттєве значення для справи. Крім того, апелянт зазначив, що наявні в матеріалах справи рахунки і акти споживання теплової енергії, як підстава проведення розрахунків, містять різні цифрові показники.

Позивач, Лозівське КП «Теплові мережі», надав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що рішення господарського суду Харківської області від 22.07.2008 р. по справі №33/86-08 вважає законним та обґрунтованим, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під час апеляційного провадження та судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2005р. між Лозівським КП «Теплові мережі»та КП «ВТП «Вода»було укладено договір № 4 юр про постачання теплової енергії.

Відповідно до умов договору № 4 юр від 17.10.2005р., Лозівське КП «Теплові мережі» (Енергопостачальна організація) зобов’язався постачати КП «ВТП «Вода» (Споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п.2.1. договору, а КП «ВТП «Вода» зобов’язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розд. 6 договору.

Відповідно до п. 5.1 умов договору № 4 юр від 17.10.2005р., облік споживання теплової енергії проводиться при наявності договору по приладах обліку –з моменту оформлення акту про введення в експлуатацію та на підставі двостороннього акту про кількість використаної теплової енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, Лозівське КП «Теплові мережі», на підставі договору № 4 юр від 17.10.2005р., в період з 17.10.2005р. по 21.12.2007р. здійснив відпуск теплової енергії відповідачу, що підтверджується щомісячними двосторонніми актами, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств. На підставі підписаних сторонами двосторонніх актів споживання теплової енергії, Лозівське КП «Теплові мережі»щомісячно виставляло КП «ВТП «Вода» рахунки за спожиту теплову енергію. (.а.с. 25-60, т.1)

Колегія суддів зазначає, що в наявних в матеріалах справах копіях двохсторонніх актів споживання теплової енергії, які підписані сторонами та скріплені печатками підприємств, відображені попередні та поточні показники лічильників: теплової енергії, теплоносія (води), години праці приладів. У рахунка, виписаних позивачем на підставі підписаних сторонами двосторонніх актів споживання теплової енергії, також вказана кількість спожитої теплової енергії. Отже, твердження апелянта, що оплата послуг з теплопостачання надавалась позивачем на підставі наданих рахунків без указівки на показники приладів обліку, спростовуються матеріалами справи.

Стосовно посилань апелянта на те, що рахунки і акти споживання теплової енергії містять різні цифрові показники, колегія суддів вважає необхідним відмітити, що згідно матеріалів справи, відображені в двосторонніх актах споживання теплової енергії попередні та поточні показники теплової енергії, теплоносія (води), години роботи приладів, та підрахована різниця за використання за певний період, виражені в ГДжоулях, які потім були переведені коефіцієнтом у Гкал., а відповідно до нормативів та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових і громадських споруд, та на господарсько-побутові потреби в Україні, 1ГДж.=0,239Гкал. В рахунках за спожиту теплову енергію, виставлених позивачем, вказана фактично спожита теплова енергія в Гкал. та тариф за 1 Гкал. Отже, акти споживання теплової енергії та рахунки, виставлені позивачем за спожиту теплову енергію містять різні цифрові показники кількості спожитої теплової енергії за спірний період, оскільки в актах споживання теплової енергії та рахунках застосовані різні одиниці вимірювання кількості спожитої теплової енергії, однак значення таких показників –рівнозначні.

У відповідності до п.6.3 умов договору № 4 юр від 17.10.2005р., Споживач за 15 днів до початку розрахункового періоду своїм дорученням, самостійно сплачує Енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта, що неотримання ним рахунків за спожиту теплову енергію має суттєве значення для справи, оскільки умовами договору № 4 юр від 17.10.2005р. не передбачено, що Споживач здійснює оплату спожитої енергії на підставі виставленого Енергопостачальною організацією рахунку за спожиту теплову енергію, натомість п. 5.1 та п. 6.3 умов договору № 4 юр від 17.10.2005р., передбачено, що Споживач самостійно сплачує Енергопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії на підставі двостороннього акту про кількість використаної теплової енергії.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов’язання виконав в повному обсязі, але відповідач, в порушення умов договору та вимог ст. 526 ЦК України, не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов’язання, не сплатив у визначені договором строки, порядку та розмірі вартість заявленої та отриманої теплової енергії, внаслідок чого, за спірний період у відповідача перед позивачем за договором №4 юр від 17.10.2005р. утворилась заборгованість в сумі 718674,83 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 718674,83 грн. є обґрунтованими.

Але після звернення позивача з позовом до суду відповідач частково погасив утворену заборгованість в розмірі 10000 грн., у зв’язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в частині стягнення 10000 грн. боргу за відсутністю предмету спору на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в сумі 708674,83 грн.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №10464) визнав позовні вимоги Лозівського КП «Теплові мережі»в частині стягнення основного боргу в сумі 708674,83 грн. (а.с. 112, т.1)

Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних колегія суддів вважає необхідним зазначити, що умовами договору № 4 юр від 17.10.2005р. було передбачено, що відповідач повинен був за 15 днів до початку розрахункового періоду сплатити позивачу вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми(сальдо) розрахунків на початок місяця, а різниця між заявленою та фактично спожитою енергією мала бути сплачена не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Господарський суд Харківської області ухвалами від 16.05.2008р. та від 12.06.2008р. зобов’язував позивача надати суду обґрунтований щомісячний розрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних за кожною вимогою окремо з урахуванням умов договору, строків оплати та вказанням періоду виникнення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не виконав вимоги ухвал господарського суду Харківської області, без поважних причин не надав витребуваного розрахунку інфляційних та 3% річних, заявлених до стягнення, а наданий позивачем розрахунок не містить даних щодо конкретного періоду виникнення заборгованості щодо кожного місяця з урахуванням дати порушення відповідачем зобов’язання з оплати за договором.

За таких підстав, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що позов в частині стягнення 3% річних та інфляційних підлягає залишенню без розгляду на підставі п.5 ст.81 ГПК України.

З огляду на викладене, при прийнятті рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства і насамперед статей 33, 38, 43, 79 ГПК України щодо всебічного, повного та об’єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи відповідно чинного законодавства, та дав правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що його рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів одноголосно, -

постановила:

Апеляційну скаргу КП «Виробничо-технологічного підприємства «Вода»залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.07.2008р. по справі №33/86-08 залишити без змін.

Головуючий суддя Карбань І.С.

Судді Бабакова Л.М.

Шутенко І.А.