ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.09.2008                                                              Справа № 16/220

Головуючий суддя - Й.Й.Кадар,

Суддя В.С. Русняк,

Суддя В.І. Карпинець,

розглянувши матеріали справи

За позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку „Приват Банк", м.Дніпропетровськ в особі філії „Закарпатське регіональне управління", м. Ужгород

до відповідача Селянсько-фермерського господарства „Люкс", с.Червеньово Мукачівського району

3-я особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю „Оптимус", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості в сумі 290 835,70 грн., в т.ч. 269 497,11 грн. - заборгованість по основному боргу, 21 199,24 грн. відсотків та 139,35 грн. пені

За участю представників:

від позивача - Олексик В.В., начальник юридичного відділу, представник за довіреністю

№2148 від 05.05.2008 року;

від відповідача - не з'явився;

від 3-ої особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Закритим акціонерним товариством комерційного банку „ПриватБанк", м.Дніпропетровськ в особі філії „Закарпатське регіональне управління", м. Ужгород заявлено позов до Селянсько-фермерського господарства „Люкс", с. Червеньово Мукачівського району з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю „Оптимус", м. Дніпропетровськ про стягнення суми про стягнення суми 290 835,70 грн., в т.ч. 269 497,11 грн. - заборгованість по основному боргу за договором про надання банківської гарантії №GAR-009/МК/ від 06.05.2005 року 21 199,24 грн. відсотків та 139,35 грн. пені.

В судовому засіданні 15.09.2008р. представником позивача подана заява про зміну позовних вимог №7623/08 від 15.09.2008р., якою позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути 180274,48 грн. заборгованості по основному боргу та збільшив позовні вимоги по відсоткам до 86584,76 грн., а пені - до 1 120,21 грн. Враховуючи, що позивачем до вказаної заяви на виконання ухвали суду від 04.09.2008 року без поважних причин не додано обґрунтованого детального розрахунку сум, відносно яких позивач набув права на зворотню вимогу (регрес), та доказів надсилання копії даної заяви сторонам у справі, враховуючи закінчення процесуального строку розгляду справи, остання підлягає залишенню судом без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просить задоволити його в повному обсязі, мотивуючи тим, що позовні вимоги обумовлені неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором гарантії щодо сплати заборгованості за вказаним договором.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, однак подав суду письмовий відзив на позов, відповідно до якого частково не заперечує позовні вимоги в частині сум, які були сплачені у відповідності до умов договору гарантії, а також стверджує про відсутність у позивача права на вимогу (регрес) до відповідача в межах сум, які були сплачені позивачем на користь кредитора та не відповідають умовам гарантії. Просить суд, врахувати частковий розрахунок по Договору, а також погашення заборгованості в сумі 94102,55 грн. (в т.ч. 89222,63 грн. основного боргу, 4740,57 грн. відсотків, та 139,35 грн. пені).

3-я особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, однак надіслала на адресу суду письмові пояснення від 27.06.2008 року, відповідно до яких повністю підтриманої позовні вимоги позивача. Наголошено, що належним доказом поставки партії соняшнику в кількості 115 тон 400 кг є видаткова накладна № 3 від 14.11.2005 року на суму 108 475,54 грн., складена на виконання контракту № 289-ПТ/05 від 14.11.2005 року, а накладну № 3 від 14.11.2005 року іншого змісту ТОВ „Оптимус" вважає безтоварною, походження її пояснити не може, стверджує, що вона підписана Лямзіною О.В. без повноважень.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи та додатково подані докази, суд встановив:

22.04.2005 між ТОВ «Оптимус»та СФГ «Люкс»укладено договір поставки №14ФК/05 за яким останнє, як продавець, взяло на себе зобов’язання передати у власність, а ТОВ «Оптимус», як покупець, прийняти та оплатити насіння соняшника врожаю 2005 року в кількості 346153 кг загальною вартістю 346151,62 грн. Поставка здійснювалась на умовах франко-склад: Плетеноташлицький філіал ЗАТ «Бердянський КХП». Згідно п.5.2 товар вважається переданим, а також право власності переходить до товариства як покупця з моменту видачі заготівельним підприємством (зберігачем) покупцю складських документів.

06.05.05 між ЗАТ КБ „Приватбанк" та СФГ „Люкс" було укладено договір гарантії згідно якого банк надав гарантію повернення авансового платежу за п.п.5.5, 7.2, 7.3 Договору поставки №14ФК/05 від 22.04.05р. (далі - договір поставки), укладеного між СФГ „Люкс" та ТзОВ „Оптимус" на загальну суму 449997,11 грн.

Згідно довідки Мукачівського відділення ЗАТ КБ „Приватбанк" за №1-024 від 17.01.06 СФГ „Люкс" 09.06.05 отримало на розрахунковий рахунок від ТзОВ „Оптимус" на умовах передоплати по договору поставки кошти в сумі 346151,62 грн.

ТзОВ „Оптимус" звернулось до ЗАТ КБ „Приватбанк" з вимогою за №90 від 14.11.05 щодо сплати банком суми по гарантії у зв'язку з невиконанням СФГ „Люкс" своїх зобов'язань за договором поставки.

Листом № 08.3.1.0/1-152 від 28.11.2005 року, надісланим поштовим зв'язком, позивач повідомив відповідача про надходження вимоги ТОВ „Оптимус" про виплату коштів по гарантійному зобов'язанню в сумі 415 456,44 грн., однак, копії вимоги і доданих до неї документів до листа не додав.

Вимогу ТОВ „Оптимус" від 14.11.2005 року банк задовольнив 02.12.2005 року, сплативши меморіальним ордером № 1 від 02.12.2005 року по гарантійному зобов'язаним суму 385 122,63 грн. в тому числі 275 761,9 грн. суму попередньої оплати, 103 845,49 грн. суму штрафу за невиконання відповідачем умов договору поставки, 5 512,24 грн. суму пені.

Листом - вимогою від 30.12.2005 року № 116 ТОВ „Оптимус" звернулось до ЗАТ КБ „ПриватБанк" з приводу сплати по гарантії суми 64 874,48 грн., яка складає пеню прострочення поставки товару за 28 днів з 04.11.2005 року по 02.12.2005 року. Вимоги банком задоволено, платіж здійснено меморіальним ордером № 1 від 13.01.2006 року.

Листом № Т08.0.0.0/1-1 від 04.01.2006 року банк повідомив СФГ „Люкс" про вимоги ТОВ „Оптимус" від 30.12.2005 року № 116, однак, копію вимоги та доданих до неї документів не додав, надіславши вимогу відповідачу тільки листом № 20.1.3.2/6-13 від 13.01.2006 року після оплати коштів у задоволення вимоги ТОВ „Оптимус".

Аналізуючи обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача суми і виплачених банком коштів суд констатує наступне.

Право гаранта на зворотну вимогу до боржника передбачено ст. 569 ЦК України. Частина 2 ст. 569 ЦК України визначає, що гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Умовами договору гарантії (п.2.3.3), а також ст. 564 ЦК України передбачено, що після одержання вимоги кредитора банк зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня повідомити про це клієнта і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами.

Відповідно до ч.2 ст. 564 ЦК України банк, як гарант, був зобов'язаний розглянути вимогу і встановити її відповідність умовам гарантії. Проігнорувавши інформацію відповідача про фактичний стан виконання ним зобов'язань за договором поставки, банк неналежно виконав обов'язок щодо встановлення відповідності вимоги умовам гарантії щодо повідомлення боржника.

Так позивачем 02.12.05 на користь ТзОВ „Оптимус" було сплачено по гарантійному зобов'язанню суму 385122,63 грн., з яких: 275761,9 грн. - сума попередньої оплати; 103 845,49 грн. - сума штрафу за невиконання відповідачем умов договору поставки; 5515,24 грн. - сума пені. Вказані обставини підтверджується меморіальним ордером №1 від 02.12.05.

Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ КБ „Приватбанк" звернулось до СФГ „Люкс" з листом, в якому позивач повідомляв відповідача про надходження вимоги ТзОВ „Оптимус»про виплату коштів по гарантійному зобов'язанню №GAR-009/МК/ на суму 415456,44 грн. До вказаного листа ЗАТ КБ „Приватбанк" не було додано копії вимоги ТзОВ „Оптимус" за №90 від 14.11.05 та доданих до неї документів. При цьому банком було порушено положення п.2.3.3 договору гарантії, згідно яких банк зобов'язувався після одержання вимоги ТзОВ „Оптимус", не пізніше наступного робочого дня повідомити про це СФГ „Люкс" і передати йому копії вимоги разом з доданими документами. Аналогічний обов'язок гаранта щодо повідомлення божника за договором гарантії визначено також ч.2 ст.564 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Крім того, на підставі вимоги ТзОВ „Оптимус" за №116 від 30.12.05 позивачем 13.01.06 було сплачено по гарантійному зобов'язанню на користь першого суму коштів в розмірі 64874,48 грн., що підтверджується меморіальним ордером №1 від 13.01.06.

Як вбачається з вимоги ТзОВ „Оптимус" за №116 від 30.12.05, ним була нарахована пеня згідно п.7.2 договору поставки, за прострочення поставки товару строком за 30 днів розмірі 77213,33 грн. (з 02.11.05 по 02.12.05). У зв'язку із тим, що за два дні (з 02.11.05 по 03.11.05) пеня гарантом вже сплачена, кредитор вимагав сплатити пеню за 28 днів прострочки у сумі 64874,48 грн.

Так само і при задоволенні банком вказаної вимоги до листа № Т08.0.0.0/1-1 від 04.01.2006 року, яким банк повідомив СФГ „Люкс" про вимогу ТОВ „Оптимус" - ні копії вимоги, ні додатків до неї долучено не було.

Однак, слід зауважити, що невиконання банком обов'язку щодо повідомлення господарства не пізніше наступного дня про вимогу товариства та надіслання її копії разом з доданими до неї документами, не тягне за собою ні в силу закону, ні в силу укладеного між сторонами договору, безумовного наслідку у вигляді позбавлення права банку на зворотну вимогу до господарства, з огляду на що заперечення відповідача у цій частині до уваги судом не приймаються. Проте це дає право відповідачу висувати заперечення щодо вимог позивача як до контрагента по основному зобов’язанню в силу вимог ст.619 ЦК України.

Проте, в даному випадку у позивача відсутнє право регресу на сплачену ним 13.01.06р. суму коштів в розмірі 64874,48 грн. на користь ТОВ «Оптимус»відповідно до ч.2 ст.569 ЦК, бо вказана сума коштів сплачена банком не у відповідності до умов гарантії, тобто понад максимальну межу банківської гарантії, яку банк міг сплатити відповідно до умов договору.

При цьому копія вимоги була надіслана відповідачу лише з листом № 20.1.3.2/6-13 від 13.01.2001 року. При розгляді зазначеної вимоги позивачем не прийнято до уваги звернення відповідача з листом - претензією № 114 від 10.01.2006 року щодо сплати банком коштів по вимозі ТОВ „Оптимус" від 14.11.2005 року № 90. Крім того, банк не врахував, що у зв'язку з вимогою покупця за договором поставки повернути попередню оплату, яка була сплачена банком 02.12.2005р., зобов'язання постачальника здійснити поставку припинилось відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, яка визначає, що в разі, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Заявивши вимогу про повернення попередньої оплати ТОВ «Оптимус»втратило право на нарахування пені, якою було забезпечено виконання зобов'язання по поставці товару, як зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 15.05.2008р. у даній справі.

Крім того, позивачем не було прийнято до уваги положення абзацу 6 п.1 Додаткової угоди №1 до договору гарантії, яким передбачено автоматичне зменшення виданої позивачем гарантії відповідно до здійснених продавцем поставок товару по контракту. Відповідно до гарантійного зобов’язання банк зобов’язувався за умовами гарантії виплатити на користь товариства суму, що не перевищує 449 997,11 грн. З врахуванням поставки продукції станом на 02.11.2005р. гранична сума гарантії зменшилась до 379607,11 грн. (449 997,11 грн. –70390 грн. здійснена відповідачем поставка продукції, яка визнається та враховується позивачем та товариством і автоматично зменшила розмір гарантії станом на відповідну дату). Отже право регресу у позивача на 64 874,48 грн. у позивача відсутнє, а в цій частині в позові слід відмовити.

Банком 02.11.2005р. було сплачено на користь товариства суму коштів в розмірі 385 122,63 грн., що на момент їх сплати вже перевищило максимальний розмір, який міг бути сплачений по гарантійному зобов’язанню на 5515,52 грн. (385 122,63 грн. - 379607,11 грн.). Тому сума коштів сплачена товариству 02.12.05р., як повернення передплати в розмірі 5515,52 грн. сплачена банком не у відповідності до умов гарантії, а тому права регресу в банку на вказану суму коштів у позивача відсутнє. Тому сплачена 02.12.05р. позивачем на користь товариства попередня оплата в частині 270246,38 грн. (275761,9 грн. перерахована позивачем попередня оплата –5515,52 грн. частина попередньої оплати сплачена понад розмір гарантії) відповідає умовам гарантії, а банк має право на регресну вимогу до відповідача, що останнім і виконано.

Оскільки банк вже 02.12.06р. сплатив на користь товариства суму коштів з перевищенням розміру гарантії, то сплачена в подальшому (13.01.2006р.) позивачем, сума коштів в розмірі 64874,48 грн., як пеня нарахована згідно п.7.2 договору поставки, не відповідає умовам гарантії, оскільки теж була сплачена з перевищенням гарантії, в зв’язку з чим у позивача відсутнє право регресу до відповідача на вказану суму відповідно до ч.2 ст.569 ЦК, як зазначено вище.

За умовами гарантійного зобов’язання Банк несе субсидіарну відповідальність відповідно до ст.619 ЦК України. Згідно частини 4 ст.619 ЦК України особа, яка несе субсидіарну відповідальність, повинна до задоволення вимоги, пред'явленої їй кредитором, повідомити про це основного боржника належним чином, а у разі пред'явлення позову, - подати клопотання про залучення основного боржника до участі у справі. У разі недотримання цих вимог особою, яка несе субсидіарну відповідальність, основний боржник має право висунути проти регресної вимоги особи, яка несе субсидіарну відповідальність, заперечення, які він мав проти кредитора за основним зобов’язанням.

При цьому, як підставою для застосування ч.4 ст.619 ЦК, судом приймається до уваги, що лист позивача за №08.3.1.0/1-152, який був відправлений на адресу відповідача 28.11.05 з врахуванням строків на поштовий обіг, відповідачем було отримано після 02.12.05, тобто після фактичної сплати позивачем коштів по гарантійному зобов'язанню згідно вимоги кредитора №90 від 14.11.05, чим позбавив себе можливості виконати вимоги п.п.2.1.8, 2.3.3. договору гарантії. В зв’язку з зазначеним, у відповідача в силу ч.4 ст.619 ЦК виникло право висунути проти регресної вимоги банку заперечення, які він мав проти кредитора щодо надмірності штрафу.

Відповідач, не заперечуючи позовні вимоги в частині сум сплачених позивачем відповідно до умов гарантії, заперечує щодо сплати банком у відповідності до умов гарантії суми штрафу в розмірі 103 845,49 грн. Вважає такий штраф надмірно великим порівняно із збитками ТОВ «Оптимус»та відповідно до ст.233 Господарського кодексу України просить суд зменшити розмір штрафу, врахувати при цьому його майновий стан, відсутність заподіяння збитків ТОВ «Оптимус», ступінь виконання зобов’язань.

На виконання договірних зобов’язань відповідачем за договором поставки № 14ФК/05 від 22.04.2005 року здійснено поставку продукції на Плетеноташлицький філіал ВАТ „Бердянський КХП” з 25.10.2005 року по 21.11.2005 року згідно товарно-транспортних накладних №№ 08, 24, 79844, в яких зазначено, що одержувачем продукції є ТОВ „Оптимус”, а місце розвантаження – Плетеноташлицький філіал ВАТ „Бердянський КХП”, що відповідає договору поставки №14ФК/05 від 22.05.2005 року. Частина продукції в кількості 77390 кг згідно вказаних товарно-транспортних накладних була поставлена відповідачем за місцем розвантаження в строк визначений п.5.1 договору №14ФК/05.

Суд, на виконання вказівок касаційної інстанції, визначаючи межі відповідності вимог, пред’явлених товариством банку, умовам гарантії, та, відповідно, розмір сум, сплачених товариству банком відповідно до умов гарантії, межі регресних вимог банку, приходить до висновку про відповідність заявлених товариством до оплати вимог в частині штрафу в розмірі 5000,00 грн. При цьому суд приймає до уваги ступінь виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором 14ФК/05, зокрема обсяг та строк виконання поставок відповідачем за місцем розвантаження, положення п.5.4 Договору поставки №14ФК/05. Заявлені товариством до сплати штрафні санкції в сумі 103845,49 грн. у співвідношенні до загальної ціни договору поставки №14ФК/05 від 22.05.05р., ступеню виконання зобов’язання боржником, строку прострочення поставки, інтереси сторін є надмірно великими в порівнянні із збитками кредитора та підлягають зменшенню судом до 5000,00 грн. в порядку ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК.

Тому відповідно до ч.4 ст.619 ЦК та ч.2 ст.564 ЦК в позивача по сплаченому на вимогу товариства штрафу в розмірі 103 845,49 грн. є право регресної вимоги до відповідача тільки в частині 5000,00 грн.

З аналогічних мотивів, суд приходить до висновку про неспіврозмірність сплаченої 02.12.2005р. позивачем пені в розмірі 5512,24 грн., яка підлягає зменшенню з підстав наведених в ст.233 ГК та ч.3 ст.551 ЦК до 1000,00 грн. Тому сума пені сплаченої позивачем 02.12.05р. в частині 4512,24 грн., сплачена банком не у відповідності до умов гарантії на яку у позивача не виникає право регресу до відповідача.

В частині інших сум, сплачених позивачем 02.12.2005р. на користь товариства, відповідач заперечень не висловив. Згідно ст.ст.4-2 та 4-3 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників та на засадах змагальності.

З огляду на наведене, не підлягають до стягнення з відповідача в порядку регресу сплачена позивачем на користь ТзОВ „Оптимус" сума коштів, яка не відповідає гарантії в розмірі 98845,49 (103 845,49 грн. –5000,00 грн.) сплачена 02.12.05. та сума коштів в розмірі 5515,52 грн., сплачена з перевищенням гарантії, а також сума пені в розмірі 4512,24 грн., 64 874,48 грн. сплачених 13.01.06 з перевищенням гарантії.

Таким чином, враховуючи вищенаведене право регресу на розмір основного боргу станом на 02.12.05 складає 276249,38 грн. (385 122,63 грн. сплачені банком по гарантії –98845,49 грн. частина сплачених не у відповідності до гарантії –5515,52 грн. сплачені з перевищенням гарантії, 4512,24 грн. сплачених не у відповідності до умов гарантії та зменшені судом), що підтверджено матеріалами справи.

Крім того, 04.01.06 відповідачем частково було проведено розрахунок по договору гарантії шляхом перерахування коштів згідно платіжного доручення №21 від 04.01.06 у розмірі 180500 грн. в рахунок погашення основного боргу та 8008,44 грн. в рахунок сплати відсотків по банківській гарантії, згідно платіжного доручення №20 від 04.01.06. Копії платіжних доручень містяться в матеріалах справи. Також відповідачем згідно платіжного доручення №16 від 22.09.06р. було сплачено 4879,92 грн., з яких 4740,57 в рахунок погашення відсотків, а 139,35 грн. пеня по договору гарантії. В рахунок погашення основного боргу відповідач сплатив 89222,63 грн. згідно платіжного доручення №15 від 22.09.06р.

Враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов'язань перед товариством за договором поставки від 22.04.2005 р. № 14 ФК/05 на час здійснення банком гарантійних виплат та у зв'язку із сплатою відповідачем 180 500 грн. та 89222,63 грн. основного боргу, розмір боргу складає 6526,75 грн. (276249,38 грн. - 180500 грн. –89222,63 грн.).

При цьому, враховуючи зміну основного боргу по договору гарантії, які обумовлені частковим погашенням заборгованості відповідачем 04.01.06 та 22.09.06р. (сплата відсотків на суму 8008,44 грн. 04.01.06р. та на суму 47403,57 грн. 22.09.06р.), перерахуванню підлягають і відсотки, стягнення яких є предметом даного позову, тобто відповідно до довідки-розрахунку наявної в матеріалах справи. Розмір заборгованості відповідача по відсоткам складає 1823,88 грн.

Пеня в розмірі 139,35 грн., сплачена відповідачем згідно платіжного доручення №16 від 22.09.2006р., в зв’язку з чим провадження в частині вимог по стягненню пені підлягає припинення відповідно до ч.1 ст.80 ГПК.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за договором гарантії, в межах заявлених вимог, становить суму 6526,75 грн. передоплати, суму 1823,88 грн. заборгованості по відсоткам.

Згідно з ст.49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню удові витрати у сумі 83,51 грн. державного мита та 3,39 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 15, 22, 32, 33, 34, 43, 49,69, 77, п. 5 ст. 81, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

Стягнути з селянського фермерського господарства „Люкс", (Мукачівський район с.Червеньово, буд.294, ) на користь закритого акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк", м.Дніпропетровська в особі філії „Закарпатське регіональне управління", (м. Ужгород, пр. Свободи, 14, код ЄДРПО 22104007):

- суму 6526,75 грн. суму основного боргу;

- суму 1823,88 грн. заборгованості по відсоткам;

- суму 83,51 грн. на відшкодування сплаченого державного мита та суму 3,39 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

2. Провадження у справі в частині стягнення 139,35 грн. пені припинити.

3. Позов в частині змінених вимог відповідно до заяви №7623/08 від 15.09.2008р. залишити без розгляду.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення виготовлено у повному обсязі, оформлено та підписано 22.09.2008р. відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов’язковому виконанню на території України в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                              Й.Й. Кадар

Суддя                                                                                 В.С. Русняк

Суддя                                                                                 В.І. Карпинець

пом. судді Л.В. Перекрест