донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.05.2008 р.                                                              справа №38/330

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Стойка О.В. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Ясько Є.В. – за дов. № 49юр-38 від 10.05.07 р.,

від відповідача:

Чумаков А.В. – за дов. № 20-642 від 15.10.07 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод», м. Кременчук Полтавської області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

25.02.2008 року

по справі

№38/330 (Радіонова О.О.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод», м. Кременчук Полтавської області

до

Закритого акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод», м. Донецьк

про

Стягнення 9291 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

У 2007 році позивач, Відкрите акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод», м. Кременчук Полтавської області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Закритого акціонерного товариства «Донецьксталь»- металургійний завод», м. Донецьк, про стягнення 9291 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.02.08р. відмовлено у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод», м. Кременчук Полтавської області до Закритого акціонерного товариства «Донецьксталь»- металургійний завод», м. Донецьк про стягнення 9291 грн. 00 коп. Рішення мотивоване тим, що позивач не довів суду факт спричинення недостачі продукції саме з вини відповідача, який свої зобов»язання за договором поставки виконав.

Позивач, Відкрите акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод», м. Кременчук Полтавської області, з прийнятим рішенням не згоден, вважає, що суд порушив норми матеріального та процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд скасувати рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008р. та винести нове рішення, яким стягнути з відповідача суму недостачі у розмірі 9291 грн. 00 коп.

Відповідач, Закрите акціонерне товариство «Донецьксталь»- металургійний завод», м. Донецьк, надав відзив на апеляційну скаргу, яким зазначив, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню, а тому просив суд апеляційної інстанції залишити рішення господарського суду Донецької області від 25.02.08 р. без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, ч. 2 ст. ст. 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом її прав, юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини, які виникають у державі. Згідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій», суд здійснює правосуддя у відповідності із принципом верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України і законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 Закону України «Про судоустрій» встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.07 р. між ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод», м. Кременчук Полтавської області та ЗАТ «Донецьксталь»- металургійний завод», м. Донецьк був укладений договір № 302107 з протоколом узгодження розбіжностей.

У відповідності до розділу 1 договору, продавець зобов’язався передати, а покупець зобов’язався прийняти та сплатити відповідно до умов цього договору металопродукцію (далі-товар), номенклатура, кількість, ціна та строк поставки якого обумовлюються сторонами в додатках, які є невід’ємною частиною договору.

Розділом 2 договору передбачено, що якість товару повинна відповідати стандартам, технічним умовам та іншій документації, яка встановлює вимоги до якості даного виду товару, та підтверджується сертифікатом якості (технічним паспортом) заводу-виробника.

Згідно п. 3.2 розділу 3 договору, порядок розрахунків передбачає, що покупець здійснює оплату товару шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок продавця в два етапи:

-50% вартості партії товару перераховується не пізніше 5-ти банківських днів до початку виробництва;

-50 % перераховуються на протязі 10-ти днів з дати відвантаження. Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок продавця.

Відповідно до розділу 4 договору, зазначений в договорі товар відвантажується продавцем:

- вагонними нормами на умовах FCA станція Донецьк (Інкотермс 2000), датою поставки товару вважається дата передачі товару перевізнику –залізничній дорозі, вказана в квитанції про прийом вантажу;

-менш вагонної норми - на умовах EXW склад ВАТ „Донецький металургійний завод (Інкотермс 2000), датою поставки товару вважається дата відмітки отримувача в прийманні товару, вказана в товарно-транспортній накладній.

Пунктом 4.2 договору зазначено, що приймання товару здійснюється у відповідності з вимогами „Інструкції про порядок приймання продукції ПТН та товарів народного споживання по якості” № П-7, „Інструкціі про порядок приймання продукції ПТН і товарів народного споживання по кількості»№ П-6. У продавця зважування продукції здійснюється на вагах ВВ 200-50-2, погрішність зважування складає +/-150кг.

Згідно п. 4.3 договору, за фактом передачі товару продавець надає покупцю наступні документи: рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну, сертифікат якості, податкова накладна видається в момент виконання податкових зобов’язань у відповідно до Закону України „Про ПДВ”.

У відповідності до п. 7.1 договору, сторони несуть відповідальність за спричинення один одному збитків у відповідності до діючого законодавства України.

04.07.07р., на виконання умов укладеного між сторонами договору, відповідачем на адресу позивача була відправлена сталь сортова у кількості 67550 кг. (18 зв’язок) у вагоні № 65696619 за накладною № 49864470. Вага вантажу за залізничною накладною № 49864470 складала 67550 кг., вага тари складала 21050 кг. Як зазначає позивач, при зважуванні на його вагонних вагах, вага вантажу становила 67050 кг., тобто менше на 500 кг. проти ваги, вказаної у перевізних документах.

В матеріалах справи є акт № 9 від 07.07.07 р. про те, що 07.07.07р. о 23 год. 15 хв. представник «ВОХР»прийняв вагон № 65696619 на відповідальне зберігання до прибуття представника відповідача для комісійної видачі від прийомоздатчика «ЖДЦ», підписаний тільки цими двома представниками, в якому було зазначено, що вагон прибув без наявних слідів розкрадання. В залізничній накладній № 49864470 відсутня відмітка залізниці про видачу вантажу позивачеві в порядку вимог ст. 52 Статуту залізниць України про те, що вантаж, завантажений відправником, і прибув у справному вагоні із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, виданий залізницею без перевірки його кількості і стану.

08.07.07 р. на адресу відповідача був направлений лист № 25/2С-5-4525 про факти виявленої недостачі 02.07.07 р. та 04.07.07 р. з проханням направити представника для вирішення данного питання. В матеріалах справи відсутні докази поштового відправлення цього листа відповідачу. Як стверджує позивач, відповідач зазначений лист залишив без відповіді.

11.07.07 р. позивачем було складено акт № 11, за участю представника громадськості, згідно якого претензійний вагон було передано із відповідального зберігання до цеху складського господарства позивача для комісійної видачі з представниками ТПП.

11.07.07 р. проведено комісійне приймання продукції та складений акт № 5 про приймання продукції за кількістю з представником громадськості Потапової Н.В. (посвідчення № 7 від 11.07.07 р.), в якому зазначено, що продукція отримана у справному напіввагоні без слідів розкрадання. Кожна зв’язка має з двох сторін щільну дротову скрутку і обладнана двома хомутами для виконання вантажно-розвантажувальних робіт. На верхніх зв’язках, впоперек вагону нанесена суцільна маркувальна смуга фарбою білого кольору, вбачаються бірки. Недостача виявлена при зважуванні вагону з вантажем на вагонних вагах позивача: зв’язки мають бірки з вказівкою ваги (нетто) вантажу, фактично мають вагу (брутто), які перевищують вагу на бірках від 10 до 20 кг. Дві зв’язки мають бірки без вказівки ваги вантажу, що не дає можливості визначити вагу цих зв’язок при відвантаженні. За висновком акту позивача, недостача виникла через вину відповідача при відвантаженні продукції. Продукція недовантажена через халатне відношення відповідача до виконання договірних зобов’язань.

В матеріалах справи є акт експертизи № В-206/1, складений 11.07.07 р. експертом Кременчуцького відділення Полтавської торгово-промислової палати Плотченко О.Ю. За його даними, в спірному напівагоні фактично знаходилось 67050 кг. проката, що складає недостачу 500 кг. порівняно з даними, вказаними в залізничних накладних.

В рахунку-фактурі відповідача № 87606D7 від 04.07.07 р. на суму 305539 грн. 92 коп. відображені кількість і вартість поставленої продукції.

20.08.07 р. на адресу Управління Південної залізниці була направлена претензія № 1-79 юр на суму 724 грн. 28 коп. за недостачу продукції вагою 500 кг. 03.09.07 р. Управлінням Південної залізниці 03.09.07 р. було надано відповідь № п/д 44/07, якою претензія повернута без розгляду у зв’язку з відсутністю комерційного акту, який підтверджує відповідальність залізниці.

Також позивачем 20.08.07 р. була направлена претензія № 1-79 юр і на адресу відповідача на суму 724 грн. 28 коп. за недостачу продукції, яка відповідачем була залишена без відповіді.

04.07.07 р. відповідачем на адресу позивача була відправлена сталь сортова у кількості 63700 кг. (17 зв’язок) у вагоні № 63863203 за накладною № 49864472. Вага вантажу за залізничною накладною № 49864472 складала 63700 кг., вага тари складала 20950 кг. Як зазначає позивач, при зважуванні на його вагонних вагах, вага вантажу склала 63070 кг., що менше на 630 кг. проти ваги, вказаної у перевізних документах.

В матеріалах справи є акт № 10 від 07.07.07 р. про те, що 07.07.07р. о 23 год. 15 хв. представник «ВОХР»прийняв вагон № 63863203 на відповідальне зберігання до прибуття представника відповідача для комісійної видачі від прийомоздатчика «ЖДЦ», підписаний тільки цими двома представниками, в якому було зазначено, що вагон прибув без наявних слідів розкрадання. В залізничній накладній № 49864472 відсутня відмітка залізниці про видачу вантажу позивачеві в порядку вимог ст. 52 Статуту залізниць України про те, що вантаж, завантажений відправником, і прибув у справному вагоні із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, виданий залізницею без перевірки його кількості і стану.

11.07.07 р. позивачем було складено акт № 12, за участю представника громадськості, згідно якого претензійний вагон було передано із відповідального зберігання до цеху складського господарства позивача для комісійної видачі з представниками ТПП.

11.07.07 р. було складено акт приймання продукції за кількістю № 6 в присутності представника громадськості Потапової Н.В. (посвідчення № 8 від 11.07.07 р.). В акті зазначено, що продукція отримана у непошкодженому вагоні без слідів розкрадання. Оглянуті зв’язки ув’язані металевою проволокою в двох місцях і обладнані двома хомутами для виконання вантажно - розвантажувальних робіт. На верхніх зв’язках, впоперек вагону нанесена суцільна маркувальна смуга фарбою білого кольору. Зв’язки, що мають бірки з вказівкою ваги вантажу практично мають вагу, яка перевищує вагу на бірках від 10 до 20 кг. Одна зв’язка має бірку без вказівки ваги вантажу, що не дає можливості визначити вагу цієї зв’язки при відвантаженні. В другій зв’язці, яка має бірку з вказівкою ваги, при зважуванні виявлена недостача.

В матеріалах справи є акт експертизи № В-206/2, складений 11.07.07 р. експертом Кременчуцького відділення Полтавської торгово-промислової палати Плотченко О.Ю. За його даними, в спірному напіввагоні фактично знаходилось 63070 кг. проката, що складає недостачу 630 кг. порівняно з даними, вказаними в залізничних накладних.

В рахунку-фактурі відповідача № 87611D7 від 04.07.07 р. на суму 289355 грн. 52 коп. відображені кількість і вартість поставленої продукції.

Позивачем 27.08.07 р. на адресу Управління Південної залізниці було направлено претензію № 1-78 юр на суму 2054 грн. 38 коп. за недостачу 630 кг. продукції, на яку Управлінням Південної залізниці було надано відповідь № 47/07 від 07.09.07 р., в якій претензія повернута без розгляду у зв’язку з відсутністю комерційного акту, який підтверджує відповідальність залізниці.

27.08.07 р. позивачем також було направлено претензію № 1-78 юр і відповідачу на суму 2054 грн. 38 коп. за недостачу 630 кг. продукції. Дана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

Відповідач 04.05.07 р. на адресу позивача направив сталь сортову у кількості 67550 кг. (16 зв’язок) у вагоні № 64558687 за накладною № 49589259. Вага вантажу за залізничною накладною № 49589259 складала 67550 кг., вага тари складала 21050 кг. Як зазначає позивач, при зважуванні на його вагонних вагах, вага вантажу склала 66960 кг., що менше на 590 кг. проти ваги, вказаної у перевізних документах.

В матеріалах справи є акт № 5 від 07.05.07 р. про те, що 07.05.07р. о 22 год. 10 хв. представник «ВОХР»прийняв вагон № 64558687 на відповідальне зберігання до прибуття представника відповідача для комісійної видачі від прийомоздатчика «ЖДЦ», підписаний тільки цими двома представниками, в якому було зазначено, що вагон прибув без наявних слідів розкрадання. В залізничній накладній № 49589259 відсутня відмітка залізниці про видачу вантажу позивачеві в порядку вимог ст. 52 Статуту залізниць України про те, що вантаж, завантажений відправником, і прибув у справному вагоні із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, виданий залізницею без перевірки його кількості і стану.

10.05.07 р. на адресу відповідача був направлений лист № 25/2-С-5-2249 про факт виявленої недостачі 10.05.07 р. з проханням направити представника для вирішення даного питання. В матеріалах справи, відсутні докази поштового відправлення цього листа відповідачу. Як стверджує позивач, відповідач зазначений лист залишив без відповіді.

10.05.07 р. позивачем було складено акт № 6, за участю представника громадськості, згідно якого претензійний вагон було передано із відповідального зберігання до цеху складського господарства позивача для комісійної видачі з представниками ТПП.

10.05.07 р. було складено акт приймання продукції за кількістю № 3 в присутності представника громадськості Остроградського Є.І. (посвідчення № 5 від 10.05.07 р.). В акті зазначено, що продукція отримана у непошкодженому вагоні без слідів розкрадання. При прийманні виявлена недостача, яка виникла з вини постачальника.

В матеріалах справи є акт експертизи № В-153, складений 10.05.07 р. експертом Кременчуцького відділення Полтавської торгово-промислової палати Плотченко О.Ю. За його даними, в спірному напівагоні фактично знаходилось 66960 кг. проката, що складає недостачу 590 кг. порівняно з даними, вказаними в залізничних накладних.

В рахунку-фактурі відповідача № 85205D7 від 04.05.07 р. на суму 46101 грн. 55 коп. відображені кількість і вартість поставленої продукції.

Позивачем 01.08.07 р. на адресу відповідача та Управління Південної залізниці було направлено претензію № 1-74 юр на суму 2106 грн. 23 коп. за недостачу 590 кг. продукції, на яку Управлінням Південної залізниці було надано відповідь № 38/07 від 15.08.07 р., в якій претензія повернута без розгляду у зв’язку з відсутністю комерційного акту, який підтверджує відповідальність залізниці, а відповідач залишив її без відповіді.

Відповідач 27.07.07 р. на адресу позивача поставив сталь сортову у кількості 50900 кг. (13 зв’язок) у вагоні № 67858332 за накладною № 49865113, вага по вказаній накладній складає 50900 кг., вага тари складає 21000 кг. Як зазначає позивач, при зважувані на його вагонних вагах, вага вантажу становила 49500 кг., тобто менше на 1400 кг. проти ваги, вказаної у перевізних документах.

В матеріалах справи є акт № 13 від 04.08.07 р. про те, що 04.08.07 р. об 11 год. 20 хв. представник «ВОХР»від прийомоздатчика «ЖДЦ»прийняв вагон № 67858332 на відповідальне зберігання до прибуття представника відповідача для комісійної видачі, підписаний тільки цими двома представниками, в якому було зазначено, що вагон прибув зі слідами розкрадання. В залізничній накладній № 49865113 відсутня взагалі будь-яка відмітка залізниці про видачу вантажу позивачеві. В акті № 13 зазначено про переважування вагону з представником охорони на вагах ВПП-100 зов. № 0139, 04.08.07 р. о 12 год. 10 хв. виявлена недостача 1400 кг.

В матеріалах справи є акт № 14 без дати про те, що 06.08.07 р. о 14 год. 30 хв. цех складського господарства прийняв претензійний вагон від охорони «ВОХР»для комісійної видачі з представниками громадськості.

07.08.07 р. проведено комісійне приймання продукції та складений акт приймання продукції за кількістю № 7 з представником громадськості Мізін О.М. (посвідчення № 9 від 07.08.07 р.), в якому зазначено, що вагон з продукцією надійшов у справному стані зі слідами крадіжки: послаблені зв’язки укручені немеханічним способом. Кожна зв’язка має з двох сторін дротову скрутку з двома хомутами для виконання вантажно-розвантажувальних робіт, на верхніх зв’язках впоперек вагону нанесена маркувальна смуга білого кольору, проглядаються бірки:

- одна зв’язка має недостачу 140 кг.;

- одна зв’язка має одну бірку замість двох та без вказівки ваги.

- три зв’язки мають по дві бірки без вказівки ваги.

Відповідно до сертифікату якості № 5157-С вага брутто складає 50900 кг., фактична вага брутто –49500 кг.

Згідно залізничної накладної № 49865113 вага вантажу нетто складає 50900 кг., вага тари складає 21000 кг., при переважуванні на вагонних вагах позивача вага вантажу склала 49500 кг., що на 1400 кг. менше проти ваги, що вказана у перевізних документах.

Комісією зроблені висновки, що недостача виникла через вину відповідача при відвантаженні продукції. Виникнення недостачі можливе і на шляху слідування вагону з вини залізниці.

В матеріалах справи є акт експертизи № В-236, складений 07.08.07 р. експертами Бабич Ю.М., Коваленко А.А. Кременчуцького відділення Полтавської торгово-промислової палати. За їх даними, в напіввагоні № 67858332 фактично знаходилось 49500 ког. Сталі в кількості 13 зв»язок, що складає недостачу 1400 кг. порівняно з даними, вказаними в залізничній накладній.

В рахунку-фактурі відповідача № 88531D7 від 27.07.07 р. на суму 187740 грн. 00 коп. відображені кількість і вартість поставленої продукції.

Оскільки потяг прибув на станцію Крюків-на-Дніпрі, при візуальному огляді виявлено послаблені зв’язки, укручені немеханічним способом, то про даний факт повідомлено начальника станції Крюків-на-Дніпрі телефонограмою № 38 від 04.08.2007р. та запрошено представника для складання комерційного акту.

Начальником станції Крюків-на-Дніпрі відмовлено у складанні комерційного акту, у зв’язку з чим позивач надіслав скаргу на ім»я начальника Управління Південної залізниці та начальника дирекції залізничних перевезень з проханням дати вказівку про складання комерційного акту. У задоволенні цієї скарги позивачу було відмовлено.

08.10.07 р. на адреси відповідача та Управління Південної залізниці була направлена претензія № 1-85юр на суму 4406 грн. 11 коп. щодо недостачі 1400 кг. продукції. Листом № МЮ55/2007-6 зазначена претензія залізницею була повернута позивачу без розгляду через відсутність комерційного акту, що підтверджує відповідальність залізниці, а відповідач залишив її без відповіді.

Враховуючи вищевикладене, загальна сума недостачі, на думку позивача, складає 9291 грн. 00 коп., у зв»язку з чим позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з відповідача її вартості.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правові норми, які підлягають застосуванню, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України у випадках, коли правовідносини не врегульовані ГК України.

Згідно частини 2 пункту 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає товар та зобов’язується сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення вартості недостачі в сумі 9291 грн. з відповідача, як виконання ним неналежним чином його договірного зобов»язання за договором № 302107 від 23.02.07 р.

Судова колегія встановила, що в процесі розгляду справи позивач не звертався в порядку вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України про зміну предмету позову до моменту прийняття судом першої інстанції рішення по справі.

Тому суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки позивач просив суд стягнути не збитки, спричинені неналежним виконанням відповідачем його зобов»язань з поставки продукції в оплаченій та узгодженій кількості, а грошові кошти в якості договірного зобов»язання відповідача, то у суду відсутні підстави задовольняти такі позовні вимоги, тому що за договором, що є підставою позову, у відповідача такого договірного зобов»язання перед позивачем, як сплата грошових коштів, взагалі не існує, а є зобов»язання за договором передати металопродукцію (Товар).

Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ «Донецьксталь»–металургійний завод»передав до перевезення вантаж за заповненими ним залізничними накладними №№ 49864470, 49864472, 49589259 та 49865113.

Актами експертизи Донецької торгово-промислової палати № 3838/2 від 04.07.07 р., № 2535/8 від 04.05.07 р., № 4360/18 від 27.07.07 р. встановлені відповідні кількісні характеристики товару в момент його відвантаження на адресу позивача у напіввагонах № 65696619, № 63863203, № 64558687, № 67858332.

У зв»язку з чим, суд першої інстанції правомірно встановив, що заперечення позивача про те, що відповідачем були занесені у залізничну накладну невірні дані про масу продукції, є безпідставними.

У відповідності до умов укладеного між сторонами договору, приймання товару здійснюється у відповідності до вимог «Інструкції про порядок приймання продукції ВТП та товарів народного споживання по якості»№ П-7 , «Інструкціі про порядок приймання продукції ВТП і товарів народного споживання по кількості»№ П-6.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи актах приймання продукції за кількістю, в них комісією позивача зроблено посилання на ст. 84 Статуту залізниць про те, що відповідно до цієї статті, продукція при прийомці за вагою залізницею не перевірялася.

Абзацом 2 ст. 84 Статуту залізниць передбачено, що вантажі на відкритому рухомому складі передаються за наявності ознак недостачі, псування або пошкодження з перевіркою кількості і стану вантажу.

Пунктом 4 Інструкції П-6 передбачено, що при прийомці вантажу від органів транспорту, підприємство-одержувач, згідно із діючими на транспорті правилами перевезення вантажів, зобов”язано перевірити, чи забезпечено збереження вантажу при перевезенні, зокрема у випадку видачі вантажу без перевірки кількості місць або ваги отримувач в порядку, встановленому правилами оформлення видачі вантажу, зобов”язаний витребувати від органів транспорту, здійснити на транспортному документі була здійснена відповідну позначку.

Як вбачається, наявні в матеріалах справи залізничні накладні не мають запису про видачу вантажу.

Пунктом 5 Інструкції П-6 зазначено, що в усіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту встановлюється пошкодження або псування вантажу, невідповідність найменування та маси вантажу або кількості місць даним, вказаним у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, діючими на транспорті, отримувач зобов”язаний витребувати від органів транспорту складання комерційного акту (відмітки на товарно-транспортній накладній або складення акту –при доставці вантажу автомобільним транспортом).

Відповідно до абзацу 2 п. 5 Інструкції П-6, при неправильній відмові органу транспорту від складання комерційного акту отримувач зобов”язаний у відповідності із діючими на транспорті правилами оскаржити цю відмову та здійснити приймання продукції у порядку, передбаченому вказаною Інструкцією.

Як вбачається з матеріалів справи, при прийомці продукції у вагоні № 67858332 за накладною № 49865113, залізниці була направлена скарга від 06.08.07 р. № 80-01-08/713 та претензія № 1-85юр від 08.10.07 р.

У відповіді на претензію № 25/10/2007 № МЮ 55/2007-6 зазначено, що претензія залишена без розгляду через відсутність комерційного акту, який підтверджує відповідальність залізниці або документів, що підтверджують скаргу про відмову залізниці від складання комерційного акту.

Позивач відмову залізниці від складання комерційного акту у встановлені Правилами перевезень вантажів, терміни і встановленим порядком не оскаржував.

Позивачем не доведено суду належними та допустимими по справі доказами відсутність вини перевізника в доставці вантажу позивачеві від відповідача без доступу та забезпечення його збереження на шляху прямування.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на залізничних накладних, які додані позивачем в якості доказів по справі, відсутні відмітки залізниці про видачу вантажу позивачеві в порядку вимог ст. 52 Статуту залізниць України, тобто без слідів розкрадання або втрати.

Це свідчить про те, що позивач своїми діями по проведенню такого приймання вантажу від залізниці, ризик спричинених збитків в зв»язку з можливим виявленням недостачі вантажу, взяв на себе.

Крім того, судова колегія вважає правомірним ствердження суду першої інстанції про те, що позивач порушив п.17 Інструкції П-6, а саме: у повідомленнях про виклик представника вантажовідправника не зазначено вартості продукції, якої не вистачає та час, на який призначено приймання продукції за кількістю та п. 16 Інструкції П-6, яким передбачено, що при виявленні недостачі при прийомці продукції, отримувач зобов”язаний був призупинити подальшу прийомку, забезпечити збереження продукції, про виявлену недостачу скласти акт за підписами осіб, які здійснювали прийомку. Але, як вбачається з матеріалів справи, прийомка продукції не зупинялася і акт про недостачу у відповідності до вимог п. 16 Інструкції П-6 складено не було.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність позивачем його вимог в частині отримання продукції від відповідача саме в неналежній кількості відповідно до умов укладеного договору та з вини відповідача, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача.

Судова колегія вважає, що в данному випадку акти, надані позивачем не мають доказової сили, зокрема, з причини відсутності в матеріалах справи документів, що підтверджують відсутність вини перевізника. Отже, при наявності таких обставин неможливо та відсутні підстави для покладення відповідальності за можливу недостачу вантажу на вантажовідправника.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що, відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008 року у справі № 38/330 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод», м. Кременчук Полтавської області на рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008 року у справі № 38/330 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008 року у справі № 38/330 –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          О.В. Стойка

Т.А. Шевкова

Надр.5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.