ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2008 р.

№ 3/72

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

заступника Прокурора м. Києва

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 р.

у справі

№ 3/72

господарського суду

м. Києва

за позовом

заступника Прокурора м. Києва в інтересах держави в особі

Державного комітету України з земельних ресурсів

до

Київської міської ради

треті особи:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Албатранс Інвест",

2) Печерська районна у м. Києві рада,

3) Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про

визнання недійсним рішення Київської міської ради № 364/1025 від 15.03.2007 р.

в судовому засіданні взяли участь представники:

прокуратури:

Попенко О.С., посв. № 203 від 17.12.2007 р.;

позивача:

— не з'явились;

відповідача:

— не з'явились;

третьої особи-1:

Кучер В.М., директор;

третьої особи-2:

— не з'явились;

третьої особи-3:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2007 р. заступник Прокурора м. Києва звернувся в інтересах держави в особі Державного комітету України з земельних ресурсів (далі –Комітет) до господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просив визнати недійсним рішення Київської міської ради (далі –Рада) від 15.03.2007 р. № 364/1025 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Албатранс Інвест" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-розважального комплексу з офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Кіквідзе, 5-а у Печерському районі м. Києва" (далі –рішення № 364/1025).

Позовні вимоги заступник Прокурора м. Києва, посилаючись на ст. ст. 39, 123 та 184 Земельного кодексу України, ст. ст. 17 та 19 Закону України "Про основи містобудування", ст. 13 Закону України "Про планування і забудову території" та ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" обґрунтовував тим, що рішення Ради № 364/1025 прийнято з порушенням земельного та містобудівного законодавства України, а також з порушенням прав та законних інтересів інших землекористувачів.

Рішенням господарського суду м. Києва від 27.03.2008 р. (суддя Сівакова В.В.) в задоволенні позовних вимог заступника Прокурора м. Києва відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 р. (колегія суддів: Моторний О.А., Кошіль В.В., Шапран В.В.) рішення господарського суду м. Києва від 27.03.2008 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова мотивовані необґрунтованістю позовних вимог заступника Прокурора м. Києва.

Заступник Прокурора м. Києва звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, у якому просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 р. і рішення господарського суду м. Києва від 27.03.2008 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Викладені у касаційному поданні вимоги заступник Прокурора м. Києва обґрунтовує тим, що господарські суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані судові акти, порушили ст. ст. 42, 84, 105 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 39, 123 та 184 Земельного кодексу України, ст. 17 та 19 Закону України "Про основи містобудування", ст. 13 Закону України "Про планування і забудову території" та ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Сторони та треті особи по справі не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційне подання заступника Прокурора м. Києва до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

За розпорядженням в. о. Голови судової палати від 01.10.2008 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим господарським судом України у складі колегії суддів: Кравчук Г.А. –головуючий, судді Мачульський Г.М. та Шаргало В.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційне подання заступника Прокурора м. Києва не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, яка була передана на підставі рішення Ради № 364/1025 Товариству для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-розважального комплексу з офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Кіквідзе, 5-а у Печерському районі м. Києва, розташована у центральному історичному ареалі міста (т. 1, а. с. 16).

Згідно з абзацом третім частини другої ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

П. 8 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 р. № 318 та прийнятого відповідно до статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини", передбачає, що опрацюванню проектної документації на будівництво, реконструкцію будівель і споруд у межах історичних ареалів повинно передувати розроблення історико-містобудівних обґрунтувань.

З наведених норм законодавства України випливає, що розроблення історико-містобудівного обґрунтування має передувати опрацюванню проектної документації на будівництво, реконструкцію будівель і споруд у межах історичних ареалів, а не передувати опрацюванню документації, яка у відповідності до вимог Земельного кодексу України є необхідною для прийняття органом місцевого самоврядування рішень про відведення та передачу земельних ділянок у межах історчиних ареалів для будівництва.

Таким чином, твердження заступника Прокурора м. Києва, наведені у позовній заяві та касаційному поданні, про те, що рішення Ради № 364/1025 не відповідає ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та п. 8 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 р. № 318, є необґрунтованими.

У позовній заяві та касаційному поданні заступник Прокурора м. Києва вказує, що частина земельної ділянки, яка входить до складу земельної ділянки, переданої у користування Товариству у відповідності до рішення Ради № 364/1025, передана у користування Підприємству "Пробудження" у відповідності до договору оренди земельної ділянки від 24.01.2007 р., укладеному з Печерською районною у м. Києві радою.

Між тим, місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі матеріалів справи встановлено, що проект землеустрою переданої у користування Товариству у відповідності до рішення Ради № 364/1025 земельної ділянки було розроблено у 2005 р., а договір оренди земельної ділянки з Підприємством "Пробудження" Печерською районною у м. Києві було укладено 24.01.2007 р., і, таким чином, на час розроблення вказаного проекту зазначена земельна ділянка не перебувала у користуванні Підприємства "Пробудження".

Посилання заступника Прокурора м. Києва у позовній заяві та касаційному поданні на те, що рішення Ради № 364/1025 прийнято з порушенням ст. 39, 123 та 184 Земельного кодексу України, ст. ст. 17 та 19 Закону України "Про основи містобудування" та ст. 13 Закону України "Про планування і забудову території", оскільки прийнято без розроблення детального плану території, є безпідставним, так як вказані норми законодавства України не встановлюють обов'язкового складення або розроблення детального плану території, яка буде відводитись для передачі у користування (оренду), про що зазначено в оскаржуваних судових рішенні та постанові.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Товариства не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання заступника Прокурора м. Києва залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 р. у справі № 3/72 господарського суду м. Києва –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало