ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" серпня 2008 р.

Справа № 14/4354

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРРОМ Інвест-Україна" с. Кальня Деражнянського району

до Деражнянського Госпрозрахункового малого підприємства "Інвентаризатор" м. Деражня, Хмельницької області

про - визнання дійсною біржову угоду купівлі-продажу будівлі телятника № 4, укладену 25.04.2007р.

- визнання дійсною біржову угоду купівлі-продажу будівлі телятника з прибудовою, укладену 25.04.2007р.

- визнання дійсною біржову угоду купівлі-продажу будівлі корівника , укладену 31.05.2007р.

- визнати право власності за ТОВ "Герром інвест-Україна" на нежитлові приміщення телятника №4 в с. Загінці, Деражнянського р-ну площею 1280,1 м. кв.

- визнати право власності за ТОВ "Герром інвест-Україна" на нежитлові приміщення телятника з прибудовою в с. Загінці, Деражнянського р-ну площею 860 м. кв.

- визнати право власності за ТОВ "Герром інвест-Україна" на нежитлові приміщення корівника в с. Загінці, Деражнянського р-ну площею 1587 м. кв.

Суддя Гладюк Ю. В.

За участю представників

Від позивача: Варцаба С.А. - за довіреністю від 27.03.2007р.

Від відповідача : не з’явився

Суть спору: Позивач просить визнати дійсними біржові угоди купівлі-продажу будівлі телятника № 4, укладену 25.04.2007р., купівлі-продажу будівлі телятника з прибудовою, укладену 25.04.2007р. та купівлі-продажу будівлі корівника , укладену 31.05.2007р., а також визнати за ним право власності на вказані об’єкти нерухомого майна. Обгрунтовуючи позовні вимоги до відповідача позивач зазначає, що придбав вказане вище майно на біржових торгах 25.03.2007р. під час продажу майна підприємства банкрута. Проте біржові угоди купівлі-продажу не були нотаріально посвідчені. На даний час ліквідатор не має повноважень на вчинення дій від імені продавця-банкрута, у зв’язку з чим немає можливості нотаріально посвідчити біржові угоди. На даний час позивач має намір зареєструвати право власності на придбані об’єкти нерухомості та виготовити технічну документацію.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач відзив на позов не подав, свого представника в судове засіданні не направив, про наявність поважних причин ненаправлення свого представника до суду не наддав, а тому суд розглядає справу в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку про необгрутованістьпозову виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.16 Цивільного кодексу України та ст.ст.1,2 Господарського процесуального кодексу України особа звертається до суду за захистом порушеного права.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зазначеною статтею встановлено вичерпний перелік підстав для звернення особи з позовом про визнання права власності.

Позивач не надав жодного доказу наявність хоча б однієї із зазначених обставин.

Також позивачем при зверненні до суду не враховано момент набуття права власності за договором визначений статтею 334 Цивільного кодексу України.

На підставі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов –це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд про захист порушеного, оспореного чи не визнаного права або законного інтересу.

Позов, в тому числі про визнання права власності, характеризується наявністю спору між сторонами щодо цього права. Тобто вимога про визнання права власності може ґрунтуватись лише на спірних правовідносинах і не пов’язана з вимогою про встановлення факту, адже вимога про встановлення факту виключає спірність правовідносин.

Одним з елементів позову є підстава позову. Зокрема підставою позову є частина позову, яка відображає обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов. До так званих активних підстав позову належать підстави, які стверджують, що спірне право належить позивачу, а на відповідача покладені певні обов’язки.

Пасивну підставу позову становлять факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на заперечення або утвердження за собою права, яке йому не належить.

Відповідач не перебуває з відповідачем в матеріальних відносинах, а тому не може а ні визнавати право позивача, а ні заперечувати цього права. В силу покладених на нього обов’язків, за наявності визначених правоустановчих документів він лише повинен вчинити дії щодо реєстрації відповідного права на нерухоме майно.

З наведених підстав відповідач не може бути і відповідачем за вимогами про визнання договору дійсним.

При цьому суд виходить з того, що положення вказаних вище норм не суперечить визначенню поняття „реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” наведеного в ст. 2 Закону„Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” згідно якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

З наведеного визначення слідує лише те, що проведення реєстрації речового права на майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою відповідного факту. Проте така реєстрація може проводитьсь лише у встановленому порядку та на підставі правоустановчих документів.

Крім зазначеного судом відмічається і те, що заявлені позивачем вимоги порушують правила об’єднання позовних вимог оскільки вимоги про визнання договору дійсним та вимоги про визнання права власності випливають з різних підстав, а отже мають різний предмет доказування.

Так статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зазначеною статтею встановлено вичерпний перелік підстав для звернення особи з позовом про визнання права власності.

Пунктом же 2 ст. 220 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Суддя                                                                      Ю.В. Гладюк