АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
Путятинський, 3/65  тел.(8-0412) 48-16-02
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2008 р.
Справа № 19/8839

Житомирський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при
секретарі
,

за
участю:

Суб'єкта
підприємницької діяльності: ОСОБА_2. та її представника ОСОБА_4- довіреність
від 21.12.2007р.,

Суб'єкта
підприємницької діяльності: ОСОБА_1.,

від
третьої особи: не з'явився,

розглянувши
апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, с.Терлівка
Летичівського району Хмельницької області

на
рішення господарського суду Хмельницької області

від
"28" лютого 2008 р. у справі № 19/8839 (суддя Розізнана І.В.)

за
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, с.Терлівка Летичівського
району Хмельницької області

до
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, с.Терлівка Летичівського району
Хмельницької області

за
участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивача, - Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, с.Терлівка
Летичівського району Хмельницької області

про
усунення перешкод у користуванні вагончиком, що знаходиться за адресою:
вул.Центральна, с.Снітівка Летичівського району, Хмельницької області,  шляхом зобов'язання відповідача забрати з
вагончика все своє майно та передати позивачу ключі від вагончика та
зобов'язання відповідача передати вагончик

та
за зустрічним позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, с.Терлівка
Летичівського району Хмельницької області

до
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, с.Терлівка Летичівського району
Хмельницької області

про
визнання права власності на 1/2 вагончика, який знаходиться за адресою:
Хмельницька область, Летичівський район, с.Снітівка, вул.Центральна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.02.2008р.
у справі №19/8839 в позові Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2
(с.Терлівка Летичівського району Хмельницької області) до Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (с.Терлівка Летичівського району
Хмельницької області) за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3
(с.Терлівка Летичівського району Хмельницької області) про усунення перешкод у
користуванні вагончиком, що знаходиться за адресою: вул.Центральна, с.Снітівка
Летичівський район, Хмельницька область,
шляхом зобов'язання відповідача забрати з вагончика все своє майно та
передати позивачу ключі від вагончика та зобов'язання відповідача передати
вагончик, відмовлено.

В зустрічному позові Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
(с.Терлівка Летичівського району Хмельницької області) до Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 (с.Терлівка Летичівського району
Хмельницької області) про визнання права власності на 1/2 вагончика, який
знаходиться за адресою: Хмельницька область, Летичівський район, с.Снітівка,
вул.Центральна, відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_2звернулась до суду з апеляційною скаргою (т.2, а.с.2-3), в
якій просить зазначене рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні
первісного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити
первісний позов.

В апеляційній скарзі Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_2зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в
задоволенні її позову прийняте з порушенням норм матеріального та
процесуального права, зокрема:

- висновок місцевого господарського суду про те, що позивачка
неправомірно вимагала повернення вагончика, що знаходиться по вул.Центральна в
с.Снітівка Летичіського району Хмельницької області, суперечить приписам
ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, оскільки цим же рішенням суду було встановлено,
що вказаний вагончик належить позивачці на праві приватної власності згідно
договору купівлі-продажу від 28.09.2003р.;

- неправильним, на думку скаржниці, також є висновок суду першої
інстанції про те, що розірвання укладеного між сторонами договору позички має
здійснюватись відповідно до приписів ч.2 ст.763 ЦК України (Глава 58), якою
регулюються правовідносини за договором найму (оренди) й передбачене
обов'язкове письмове повідомлення однією стороною іншої про відмову від
договору, хоча статтею 834 ЦК України ("Розірвання договору позички")
не передбачено обов'язкового письмового повідомлення користувача про розірвання
договору;

- статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено законом або договором, а тому, оскільки
договір позички між сторонами укладався в усній формі, то позивачці достатньо
було в усній формі повідомити користувача (Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1) про бажання повернути вагончик у володіння у строк, що відповідає меті
позички;

- крім того, судом в порушення приписів ст.44 ГПК України було
відмовлено в стягненні з Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 витрат,
пов'язаних з наданням Суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2юридичних
послуг, в зв'язку з тим, що її представник не має юридичного свідоцтва, хоча
вказаною статтею, окрім витрат на послуги адвоката, передбачено інші витрати,
пов'язані з розглядом справи в суді й чіткого переліку таких витрат не
визначено.

Третя особа - Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3в
засідання суду не з'явилась.

Зважаючи на те, що про дату, час і місце проведення судового
засідання учасники судового процесу були повідомлені своєчасно та належним
чином, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованою кореспонденцією
ухвали Житомирського апеляційного господарського суду від 07.04.2008р. про
прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до розгляду на
20.05.2008р. (т.2, а.с.8-10), а також, враховуючи положення ст.101
Господарського процесуального кодексу України про межі перегляду справ в
апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що нез'явлення в судове засідання
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3. не перешкоджає переглядові справи
за наявними в ній матеріалами.

Позивачка та її представник в засіданні суду підтримали доводи,
викладені в апеляційній скарзі, вважають рішення господарського суду
Хмельницької області таким, що прийняте без повного з'ясування всіх обставин
справи та порушенням норм чинного законодавства в частині відмови в задоволенні
первісного позову, й просять в цій частині рішення скасувати та прийняти нове
про задоволення первісного позову.

Відповідач СПД ОСОБА_1. в судовому засіданні заперечив проти
доводів та вимог, викладених в апеляційній скарзі, надавши пояснення в
обґрунтування своїх заперечень, а також зазначив, що не погоджується з рішенням
місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні його зустрічного
позову до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2., проте апеляційну скаргу
не подавав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність
застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з витягу трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_2, остання з
17.01.2002р. працювала продавцем у підприємця ОСОБА_3.

10.01.2003р. ОСОБА_2. була зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця НОМЕР_2 (т.1, а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу від 28.09.2003р. (т.1, а.с.10)
ОСОБА_2придбала у підприємця ОСОБА_3 магазин (вагончик), що знаходився за
адресою: с.Терлівка Летичівського району, вартістю 14000,00 грн.

Як встановлено колегією суддів з огляду на зміст договору
купівлі-продажу від 28.09.2003р. та пояснення ОСОБА_2. в судовому засіданні,
працюючи продавцем у підприємця ОСОБА_3. й зареєструвавшись 10.01.2003р. як
суб'єкт підприємницької діяльності, ОСОБА_2придбала у підприємця ОСОБА_3.
вагончик, як магазин, з метою використання його за призначенням - для торгівлі,
тобто для зайняття підприємницькою діяльністю, яку й здійснювала в подальшому.

В договорі вказано, що кошти за вагончик продавець (ОСОБА_3.)
отримала.

Факт отримання продавцем коштів за договором від 28.09.2003р.
також підтверджується наявними в матеріалах справи випискою (т.1, а.с.14-15) та
заявою третьої особи - підприємця ОСОБА_3. (т.1, а.с.153), з яких вбачається,
що за придбаний вагончик СПД ОСОБА_2. сплатила 14000,00 грн. (частинами
щомісяця у період з 01.09.2002р. по 30.08.2003р.).

Як вбачається з фактичних обставин справи й згаданої заяви підприємця
ОСОБА_3., вагончик-магазин було передано останньою СПД ОСОБА_2.

Також, з наданих СПД ОСОБА_2. та СПД ОСОБА_1. в судовому засіданні
апеляційного господарського суду пояснень вбачається, що у квітні 2005р.                       СПД ОСОБА_2. безоплатно
передала вагончик-магазин СПД ОСОБА_1., який на той момент отримав свідоцтво
про державну реєстрацію його як суб'єкта підприємницької діяльності
НОМЕР_3(т.1, а.с.17, 105), і при передачі строк, на який вагончик передається
йому в користування, сторонами визначений не був.

Переданий вагончик підприємець ОСОБА_1. встановив в с.Снітівка (по
вул.Центральній) Летичівського району Хмельницької області, що фактично
підтвердив останній відзивом на первісний позов та поданими в суд першої
інстанції документами про його встановлення.

27.11.2007р. Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2звернулась
до господарського суду  Хмельницької
області з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про
зобов'язання відповідача передати позивачці вагончик, що знаходиться за
адресою: вул.Центральна, с.Снітівка, Летичівський район, Хмельницька область та
усунення перешкод у здійсненні нею права власності на вказаний вагончик (т.1,
а.с.4), вказуючи, що спірний вагончик був наданий нею у користування Суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1для здійснення торгівлі без будь-якої оплати
на нормальних товариських взаємовідносинах, проте, з вересня 2006р.
домовленість між сторонами була розірвана, однак відповідач на усні вимоги
позивачки відмовився повернути вагончик.

Заявою від 21.12.2007р. (т.1, а.с.20) Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_2уточнила позовні вимоги в частині усунення перешкод в
користуванні вагончиком, конкретизувавши їх, та просить усунути перешкоди у
користуванні вагончиком, що знаходиться за адресою: вул.Центральна, с.Снітівка
Летичівський район, Хмельницька область, шляхом зобов'язання відповідача
забрати з вагончика все своє майно та передати позивачу ключі від вагончика.

Крім того, згідно заяви від 28.12.2007р. (т.1, а.с.32) Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_2 просить суд стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на її користь витрати на надання юридичних
послуг у розмірі 100,00 грн. за виготовлення процесуальних документів та 10%
від суми позову в розмірі 1400,00 грн. за представництво інтересів в суді.

11.01.2008р. Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1звернувся
до господарського суду Хмельницької області з зустрічною позовною заявою до
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про визнання за ним права власності
на 1/2 вагончика, який знаходиться за адресою: Хмельницька область,
Летичівський район, с.Снітівка, вул.Центральна, оскільки вважає, що вагончик є
спільною частковою власністю його та СПД ОСОБА_2., з огляду на те, що він та
ОСОБА_2. придбавали його разом і сплатили кожний по 7000,00 грн., хоча й
договір купівлі-продажу від покупця було оформлено ОСОБА_2. (т.1, а.с.90-92).

Зустрічну позовну заяву було прийнято до провадження ухвалою
господарського суду Хмельницької області від 15.01.2008р. (т.1, а.с.146), а
ухвалою суду від 14.01.2008р. (т.1, а.с.145) було залучено до участі у справі
як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3.

Як вже вказувалось вище, рішенням господарського суду Хмельницької
області від 28.02.2008р. (т.1, а.с.161-163) в задоволенні первісного та
зустрічного позовів було відмовлено, з чим також погоджується судова колегія
апеляційного господарського суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.128 Цивільного кодексу УРСР (що діяв на час
укладення договору купівлі-продажу від 28.09.2003р.) право власності (право
оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту
передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

З огляду на наведені приписи законодавства й обставини справи,
СПД            ОСОБА_2. набула права
власності на магазин (вагончик) згідно з договором купівлі-продажу від
28.09.2003р., що знаходився в с.Терлівка Летичівського району Хмельницької
області, але в послідуючому, після передачі його підприємцю               ОСОБА_1., останнім був
переміщений в с.Снітівка Летичівського району Хмельницької області, де й
знаходиться.

Згідно п.4 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу
України Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що
виникли після набрання ним чинності, а щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні
права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Як вже вказувалось в цій постанові, вагончик, придбаний
підприємцем          ОСОБА_2., був
переданий нею Суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1за усною угодою
безоплатно в квітні 2005р. для користування на невизначений термін, а тому
місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що правовідносини,
що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, що набрав чинності
з 01.01.2004р., зокрема, главою 60 ЦК України (Позичка).

Згідно ст.827 ЦК України за договором позички одна сторона
(позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні
(користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.
Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це
або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички
застосовуються положення глави 58 цього Кодексу (Найм (оренда).

Згідно ст.831 ЦК України якщо сторони не встановили строку
користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею.

Правові наслідки неповернення речі визначені ст.836 ЦК України, де
вказано, що позичкодавець має право вимагати примусового повернення речі, якщо
після припинення договору користувач не повертає річ.

Отже, з огляду на наведені приписи законодавства з врахуванням
положень ч.3 ст.827 ЦК України, згідно яких до правовідносин за договором
позички застосовуються положення глави 58 ЦК України, місцевий господарський
суд, взявши до уваги норми ч.2 ст.763 ЦК України, відповідно до яких якщо строк
найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк
й кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може
відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу
сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці, дійшов
вірного висновку про те, що оскільки сторони не досягли згоди щодо строку
позички, а позивачка не пред'являла відповідачу вимогу про повернення вагончика
(не надсилала повідомлення (докази про такі дії не представлені позивачкою), то
й її звернення до суду з позовом є передчасним, а позовні вимоги про усунення
перешкод у користуванні вагончиком, що знаходиться за адресою: вул.Центральна,
с.Снітівка Летичівського району, шляхом зобов'язання відповідача забрати з
вагончика все своє майно та передати позивачці ключі від вагончика й
зобов'язання відповідача передати вагончик, є безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Посилання представника підприємця ОСОБА_2. в судовому засіданні на
те, що, підприємець ОСОБА_1. був обізнаний про те, що СПД ОСОБА_2. зажадала
повернення належного їй майна (вагончика) під час звернення останньої із
позовом до Летичівського районного суду, який не був розглянутий через
непідвідомчість його загальному суду (зустрічна позовна заява ОСОБА_1., т.1,
а.с.28-29), не заслуговують на увагу, оскільки, як наведено вище,
законодавством встановлено певний порядок для повернення речі, переданої в позичку.

Що ж до зустрічного позову Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про визнання права
власності на 1/2 вагончика, який знаходиться за адресою: Хмельницька область,
Летичівський район, с.Снітівка, вул.Центральна, то судова колегія відзначає
таке.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права
та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема,
визнання права.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може
пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право.

Згідно ч.2 ст.328 Цивільного кодексу України право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Частина 1 статті 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Однак, всупереч приписам вказаних статей, Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих
доказів в підтвердження його права власності на 1/2 вагончика, який знаходиться
за адресою: Хмельницька область, Летичівський район, с.Снітівка,
вул.Центральна, а тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про
те, що зустрічний позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення
господарського суду Хмельницької області від 28.02.2008р. у даній справі є
обґрунтованим та законним, а тому його слід залишити без змін.

Доводи ж апеляційної скарги Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 спростовуються матеріалами справи й наведеними вище нормами права, а
тому не можуть бути прийняті судовою колегією до уваги, в зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Що ж до посилань скаржниці в апеляційній скарзі на те, що місцевий
господарський суд безпідставно відмовив їй в задоволенні вимоги про стягнення з
відповідача витрат на надання юридичних послуг у розмірі 100,00 грн. за
виготовлення процесуальних документів і 10 % від суми позову у розмірі 1400,00
грн. за представництво інтересів в суді, то судова колегія відзначає таке.

Відповідно до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з
державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням
речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката,
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Проте, як вірно відзначив місцевий господарський суд, СПД
ОСОБА_2не було надано доказів того, що юрист ОСОБА_4. є адвокатом (свідоцтво
про право ОСОБА_4. на зайняття адвокатською діяльністю), що унеможливило
віднесення понесених витрат до судових витрат.

Крім того, в даному випадку, навіть і послуги адвоката (якщо б
такі надавалися) не могли б бути відшкодовані з огляду на приписи ч.5 ст.49 ГПК
України, згідно якої суми, які підлягають сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне   забезпечення   судового
процесу  та  інші витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються:

- при задоволенні позову - на відповідача;

- при відмові в позові - на
позивача.

Керуючись ст.ст.
101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський
апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 28 лютого
2008 року у справі №19/8839 залишити без змін, а апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2, с.Терлівка Летичівського району
Хмельницької області - без задоволення.

2. Справу №19/8839 повернути до господарського суду Хмельницької
області.

Головуючий
суддя

судді:

Віддрук.
5 прим.:

1
- до справи,

2
- позивачу,

3
- відповідачу,4 - третій особі,

5
- в наряд