ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2008 р.

№ 19/349-20/367

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

касаційних скарг

-          Кооперативного підприємства “Міжрайонна оптово-торгівельна база”;

-          Відкритого акціонерного товариства “Лубенський м’ясокомбінат”

на постанову

від 11.06.2008 року Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі

№ 19/349-20/367

господарського суду

Полтавської області

за позовом

КП “Міжрайонна оптово-торгівельна база”

до

1.          ВАТ “Лубенський м’ясокомбінат”;

2.          ЗАТ КТЦ “Пушкарівський”

про

визнання угоди недійсною

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

не з’явились

від відповідача:

1.          не з’явились

2.          Тукало В.І. (довіреність № 98 від 08.10.2008р.);

Дурдикулиєв Р.А. (довіреність № 97 від 08.10.2008р.)

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області (суддя Киричук О.А.) від 02.04.2008 року по справі № 19/349-20/367 провадження у справі припинено у зв’язку з відмовою позивача від позову.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Гаврилюк О.М., судді –Мельник С.М., Рудченко С.Г.) від 11.06.2007 року ухвалу Господарського суду Полтавської області від 02.04.2008 року по справі № 47/525-06 скасовано; матеріали справи № 47/525-06 направлено Господарському суду Полтавської області для розгляду по суті.

В касаційній скарзі КП “Міжрайонна оптово-торгівельна база” просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2008 року, а ухвалу Господарського суду Полтавської області від 02.04.2008 року залишити в силі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.28, 34 ГПК України, ч.2 ст.18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”.

В касаційній скарзі ВАТ “Лубенський м’ясокомбінат” просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2008 року, а ухвалу Господарського суду Полтавської області від 02.04.2008 року залишити в силі, посилаючись на порушення норм процесуального права, а саме: ст.34 ГПК України.

У запереченні на касаційні скарги відповідач-2 повністю заперечує викладені в касаційних скаргах доводи.

Представники позивача та відповідача-1 не скористались наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши заперечення на касаційні скарги представників відповідача-2, перевіривши правильність застосування норм матеріального права апеляційним господарським судом, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У жовтні 2006 року КП “Міжрайонна оптово-торговельна база” звернулось до суду з позовом до ВАТ “Лубенський м’ясокомбінат”, ЗАТ КТЦ “Пушкарівський” про визнання недійсним договору.

Позов подано за підписом директора Кінаш В.М.

02.04.2008 року суду подано заяву про відмову позивача від позову за підписом в якості директора Стадник С.М. На підтвердження повноважень директора Стадник В.М. подано суду засвідчену копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідку Головного управління статистики у Полтавській області, в яких її зазначено керівником юридичної особи позивача.

Місцевий господарський суд прийняв відмову від позову і припинив провадження по справі, вважаючи доведеним той факт, що відмову від позову від імені юридичної особи подано її повноважним керівником.

Апеляційним судом правомірно скасовано зазначену ухвалу і направлено справу на розгляд по суті до суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище (ч.2 ст.28 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що Стадник С.М. не було подано суду документів, що посвідчують її посадове становище в якості директора позивача, оскільки ані дані Єдиного реєстру, ані дані довідки управління статистики не є такими документами.

Суд звертає увагу на термін посвідчують, який міститься в диспозиції вищенаведеної норми, і не є тотожним термінам доводять, доказують. Про таке зазначається у зв’язку з посиланням скаржників на порушення судом апеляційної інстанції приписів ст.34 ГПК України, в якій йдеться про належність та допустимість доказів по справі, та приписів ст.18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, в якій йдеться про статус відомостей Єдиного державного реєстру.

Колегія суддів відзначає, що матеріали реєстру за будь-яких обставин не можуть визнаватись документами, що можуть посвідчувати в суді повноваження керівника юридичної особи. Такої позиції колегія суддів дійшла в силу приписів вищенаведених норм, а також такого.

Згідно ч.2 ст.164 ЦК України, статут виробничого кооперативу має містити, зокрема, склад і компетенцію органів управління кооперативу.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2., 6.13., 8.2. Статуту позивача, який є в матеріалах справи (т.1 а.с.17, 19), вищим органом управління підприємства є загальні збори засновників підприємства; виконавчим органом підприємства є дирекція (директор); одноголосного вирішення на зборах вимагає, зокрема, призначення на посаду директора, звільнення з посади; директор діє від імені підприємства і представляє його інтереси в межах прав, обов’язків та відповідальності, передбачених договором, статутом, чинним законодавством та нормативними актами Укоопспілки.

Таким чином, право на представництво юридичної особи пов’язане не з конкретною фізичною особою, а з наявністю акта органу управління юридичної особи, яким ця юридична особа наділяє посадову особу повноваженнями вчиняти певні юридичні дії.

Реалізуючи надані їй процесуальні права, юридична особа відповідно до вимог ст.54, ч. 4 ст.22 ГПК України може подати позовну заяву, а також, відмовитись від позову в установленому порядку. Водночас, суд повинен перевірити наявність у особи відповідних повноважень на вчинення кожної із зазначених процесуальних дій.

Колегія суддів вважає вірним те, що якщо у суду є сумніви щодо повноважень особи на підписання апеляційної скарги або заяви про її відкликання, суд повинен витребувати у особи, яка її подала, належні докази її повноважень.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - Тукало В.І., який виконує обов’язки директора відповідно до наказу від 23.11.2006 року №2 (т.3 а.с.15), повідомив суду, що: відмова від позову подана неуповноваженою особою; приймаючи відмову від позову, підписану Стадник С.М., місцевий господарський суд не взяв до уваги документів, надісланих 02.04.2004 року позивачем до суду (т.3 а.с.46-53), зокрема того, що відповідно до наказу від 04.02.2004 року в.о. директора Стадник С.М. склала з себе повноваження директора КП “Міжрайонна оптово-торгівельна база” за власним бажанням (т.3 а.с.51) та акт, складений представниками засновників позивача та секретарем позивача, про те, що Стадник С.М. не є директором позивача та не призначалася на цю посаду (т.3 а.с.49-50).

Вищенаведені документи оформлені у різні періоди часу, а тому не є суперечливими по відношенню один до одного і їх оцінка могла бути здійснена судом першої інстанції.

У разі сумніву щодо повноважень особи, яка підписала відмову від позову, суд повинен був витребувати додаткові докази, але не мав законних підстав для прийняття такої відмови.

Прийнявши незаконно відмову від позову, суд першої інстанції фактично ухилився від здійснення визначених законом повноважень, тому його незаконно ухвала правомірно була скасована апеляційним судом.

Колегія суддів вважає помилковими доводи касаційних скарг, оскільки в статті 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, на порушення якої апеляційним судом посилаються скаржники, йдеться про право використати відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, в спорі з третьою особою, а суд, до якого на розгляд подано господарський спір, не входить до кола суб’єктів на яких розповсюджується дія наведеної норми та супроти яких може бути використано наведені відомості.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.ст. 11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги КП “Міжрайонна оптово-торгівельна база” та ВАТ “Лубенський м’ясокомбінат” на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2008 року у справі № 19/349-20/367 залишити без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2008 року у справі № 19/349-20/367 –без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос