ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2008 р.

№ 48/465

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача

Матохнюк А.А. –дов. від 09.01.2008 року

відповідача –1

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідача –2

Іващук В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький арматурний завод"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року

у справі

№ 48/465 господарського суду міста Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький арматурний завод"

до

- Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія"

- Закритого акціонерного товариства "Дунаєвецький арматурний завод"

про

визнання недійсною інвестиційної угоди №221007

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький арматурний завод" звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія", Закритого акціонерного товариства "Дунаєвецький арматурний завод" про визнання недійсною інвестиційної угоди № 221007 про відновлення виробництва в період плану санації, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія" та Закритим акціонерним товариством "Дунаєвецький арматурний завод" 07.10.2002 року.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що інвестиційна угода укладена з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" , Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", підписана не уповноваженою особою, що є підставою для визнання угоди недійсною відповідно до статей Цивільного кодексу України та Цивільного кодексу УРСР (1963 року).

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.02.2008 року (суддя: Сулім В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року (судді: Отрюх Б.В. –головуючий, Верховець А.А., Бондар С.В.) по справі № 48/465 господарського суду міста Києва у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи судові рішення, господарські суди з посиланням, зокрема, на статті 203, 215 Цивільного кодексу України, статтю 1 Закону України "Про заставу", Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств", Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Цивільний кодекс УРСР, зазначають про те, що позивач не довів наявність підстав, з якими закон пов'язує можливість визнання угоди недійсною, а також не довів факту порушення його прав та/чи охоронюваних законом інтересів угодою, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Не погоджуючись з постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький арматурний завод" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року по справі № 48/465 господарського суду міста Києва, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", статті 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статей 33, 43, 83 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що неправильне застосування норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач - 1 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить постанову у справі залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення, посилаючись на те, що постанова прийнята з чітким дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач - 2 відзив на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача - 2, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції, 20.05.2002 року господарський суд Хмельницької області порушив провадження у справі № 13/85-Б про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Дунаєвецький арматурний завод" за заявою керівника.

07.10.2002 року було проведено збори кредиторів Закритого акціонерного товариства "Дунаєвецький арматурний завод", на яких було затверджено положення про комітет кредиторів, обрано комітет кредиторів та затверджено інвестора Закритого акціонерного товариства "Дунаєвецький арматурний завод" –Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія", що підтверджується протоколом № 1.

Закрите акціонерне товариство "Дунаєвецький арматурний завод" та Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія" товариство з обмеженою відповідальністю 07.10.2002 року уклали Інвестиційну Угоду № 221007 про відновлення виробництва в період плану санації підприємства, за умовами якої інвестор, Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія", виділяє боржнику, Закритому акціонерному товариству "Дунаєвецький арматурний завод", інвестицію на суму 1040000 грн., призначену для підтримання організації та ведення господарської діяльності по випуску продукції в період реалізації плану санації підприємства згідно з умовами цієї Угоди, яка є невід'ємною складовою плану санації боржника (пункт 1.1 Угоди).

Пунктом 1.2 Угоди сторони передбачили, що право власності на продукцію, виготовлену завдяки інвестиції, належить боржнику.

В розділі 2 Угоди зазначені умови надання та використання інвестиції, зокрема, інвестиція надається для капіталовкладень, для поповнення обігових коштів, на загальні потреби, а боржник, відповідно, зобов'язався використовувати її виключно за цільовим призначенням та повернути інвестицію на умовах, вказаних в Угоді.

Відповідно до пункту 3.2 Угоди інвестор взяв на себе зобов’язання надавати фінансову та організаційну підтримку санації.

Зазначена угода була схвалена Зборами кредиторів від 07.10.2002 року та узгоджена з арбітражним керуючим, відповідно до пункту 6.3 Угоди.

Крім того, сторони в зазначеній Угоді, а саме в пункті 6.4 відзначили, що належне виконання угоди боржником забезпечується договором застави майна, який посвідчується нотаріально та є невід'ємною частиною даної Угоди.

Пунктом 6.5 Угоди сторони передбачили, що відповідно до статей 1, 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор отримує фіксований прибуток, розмір якого зазначається у графіку надання та повернення інвестицій відповідно до пунктів розділу 2 цієї Угоди.

Судами також було встановлено, що в Додатку № 4 до Угоди "Графік повернення інвестицій та оплати послуг на супроводження та моніторинг" передбачається не лише повернення інвестиції протягом грудня 2002 року –грудня 2003 року, а й план сплати за послуги фінансового моніторингу на загальну суму 35000 грн.

Судом зазначено, що від імені інвестора угода підписана Золотьком В.Є., що діяв в межах наданих йому повноважень.

Комітетом кредиторів Закритого акціонерного товариства "Дунаєвецький арматурний завод" 08.01.2003 року було затверджено план санації, про що свідчить протокол № 2, який 24.01.2003 року був затверджений господарським судом Хмельницької області.

Судами встановлено також те, що 04.03.2003 року між Товариством з обмеженою відповідальністю підприємством з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія" та Закритим акціонерним товариством "Дунаєвецький арматурний завод" було укладено зміни до Інвестиційної Угоди, якими погодили зміни до Інвестиційної Угоди у зв'язку із затримкою в оформленні та затверджені плану санації від 24.01.2003 року та Договору застави від 25.02.2003 року, що зробило неможливим виконання умов Інвестиційної Угоди, а саме: зміни Додатку № 2 на Додаток № 2а, Додатку № 4 на Додаток № 4а.

17.11.2003 року постановою господарського суду Хмельницької області припинено процедуру санації, визнано Закрите акціонерне товариство "Дунаєвецький арматурний завод" банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру.

На Товарній біржі "Подільська" 01.03.2004 року було проведено цільовий аукціон з продажу цілісного майнового комплексу Закритого акціонерного товариства "Дунаєвецький арматурний завод", переможцем якого стало Відкрите акціонерне товариство "Чернівцісільмаш".

20.05.2004 року між Закритим акціонерним товариством "Дунаєвецький арматурний завод" та Відкритим акціонерним товариством "Чернівцісільмаш" було укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, який знаходиться за адресою: м. Дунаївці, вул. Леніна, 13.

На засіданні спостережної ради Відкритого акціонерного товариства "Чернівцісільмаш" 28.05.2004 року було прийнято рішення про прийняття участі у створенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький арматурний завод" та про порядок формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький арматурний завод" шляхом передачі до статутного капіталу останнього цілісного майнового комплексу загальною вартістю 1368854,92 грн.

29.05.2004 року на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький арматурний завод" було прийнято рішення про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький арматурний завод" та внесення до статутного фонду з метою формування статутного капіталу останнього цілісного майнового комплексу Дунаєвецького арматурного заводу загальною вартістю 1368854,92 грн. (протокол № 1/04).

Крім того, судами встановлено, що Дунаєвецькою міською радою було оформлено право власності на цілісний майновий комплекс за адресою: м. Дунаївці, вул. Леніна, 13 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький арматурний завод" (рішення від 22.07.2004 року № 162).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанції виходили з наступного.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно із статтею 48 Цивільного кодексу УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як було відзначено судами, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не врегульовує цивільні правовідносини та не встановлює підстави визнання правочину недійсним.

Не встановлює підстав визнання правочину недійсним й Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств", який не є актом цивільного законодавства, а тому посилання на дотримання чи не дотримання вимог цього Закону в обґрунтування визнання Угоди недійсною є також безпідставним.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об’єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, кошти.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що санація - система заходів, що здійснюються під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнанню боржника банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів шляхом кредитування, реструктуризації підприємства, боргів і капіталу та (або) зміну організаційно-правової та виробничої структури боржника.

Врахувавши наведене суди відзначили, що заходи, які здійснюються в межах санації спрямовані на досягнення соціального ефекту – запобігання визнанню боржника банкрутом та його ліквідації, а отже збереженню робочих місць.

Судами вказано на те, що інвестиція за Угодою призначена для підтримання організації та ведення господарської діяльності по випуску продукції (пункт 1.1), тобто на створення прибутку (доходу) для відповідача –2, тоді як відповідно до пункту 6.5 Угоди прибуток мав отримати у разі виконання умов Угоди інвестор, відповідач –1.

Взявши до уваги викладене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що угода, укладена на виконання плану санації боржника, є за своєю правовою природою інвестиційним договором, оскільки спрямована як на досягнення соціального так і економічного ефекту.

Судами, встановлено, що твердження про порушення відповідачами при укладенні Угоди Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" спростовується наявними в матеріалах справи доказами –протоколами №№1 та 2 комітету кредиторів відповідача –2, якими погоджено інвестора –відповідача –1 та план санації, складовою частиною якого є Угода.

Крім того, судами зазначено, що наданий відповідачем акт про результати виїзної перевірки Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехнологія" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2003 року по 30.06.2006 року доводить, що порушень Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" щодо господарських операцій з виконання Угоди відповідачем –1 не було допущено.

Твердження позивача про відсутність повноважень у представника відповідача –1 на укладення Угоди спростовані наявною у матеріалах справи довіреністю.

Судами зазначено, що статті 203, та 215 Цивільного кодексу України та стаття 48 Цивільного кодексу УРСР, а також інші акти цивільного законодавства не передбачають такої підстави для визнання правочину недійсним як вчинення або не вчинення сторонами правочину дій, з якими закон пов'язує настання факту укладення договорів. Не є підставою для визнання недійсним правочину невиконання або неналежне виконання договору будь-якою стороною.

Також судами вказано на те, що безпідставними є посилання позивача на те, що відповідачі уклавши між собою Інвестиційну Угоду, порушили його права як власника, оскільки майно, що було передане в заставу для забезпечення спірної Інвестиційної Угоди, належить йому на праві приватної власності, оскільки, як вірно відзначено судами постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2008 року у справі № 2-1301/06 було скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.07.2007 року, якою було визнано право власності позивача на майно, розташоване за адресою: м. Дунаївці, вул. Леніна, 13, що було предметом застави.

Крім того, судами зазначено, що державна реєстрація позивача, як юридичної особи, відбулася у 2004 році, а оскаржувана угода була укладена відповідачами у 2002 році, тобто, до створення позивача, а відтак його права жодним чином не могли бути порушені Інвестиційною Угодою.

З урахуванням зазначеного судами вірно вказано про те, що позивач не довів наявність підстав, з якими закон пов'язує можливість визнання Угоди недійсною, а також не довів факту порушення його прав та/чи охоронюваних законом інтересів Угодою, а отже позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що постанова у справі прийнята у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунаєвецький арматурний завод" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду 20.05.2008 року у справі № 48/465 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий О. Муравйов

Судді А. Полянський

Г. Фролова