ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 26/164

05.06.08

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс"Деснянського району м. Києва

про визнання договору недійсним

Суддя Пінчук В.І.

Представники:

від позивача          Патюк Т.Й. предст.

від відповідача           Толочко Н.В. предст.

Рішення прийняте 05.06.2008 р., оскільки у судовому засіданні 15.05.2008 р. розгляд справи відкладався відповідно до п. 1 ст. 77 ГПК України.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору від 28.01.2004 р. № 151 на відшкодування витрат по технічному обслуговуванню внутрішньобудинкових каналізаційних мереж, укладеного між Департаментом експлуатації каналізаційного господарства ВАТ “АК “Київводоканал” та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства “Житлорембудсервіс” Деснянського району м. Києва.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на те, що можливо директор департаменту при укладанні спірного договору і перевищив свої повноваження передбачені п.8.3 Положення, але відповідно до чинного законодавства правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення цією особою. Правочин вважається схваленим у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву також зазначає, що у 2004 р. сторонами підписувались акти виконаних робіт, а також частково проводилась оплата по спірному договору, у зв’язку з чим на рахунок відповідача надійшли кошти в сумі 275778, 91 грн. Крім того, кожний рік між КП “Житлорембудсервіс” та Департаментом експлуатації каналізаційного господарства були укладені договори аналогічні спірному, а по деяких навіть проводились розрахунки, а отже позивач вчиняв дії, які фактично свідчать про прийняття умов договору та визнання його укладеним та дійсним.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд-

ВСТАНОВИВ:

28.01.2004 р. між Департаментом експлуатації каналізаційного господарства ВАТ “АК “Київводоканал” (позивачем) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства “Житлорембудсервіс” Деснянського району м. Києва (відповідачем) був укладений договір № 151 на відшкодування витрат по технічному обслуговуванню внутрішньобудинкових каналізаційних мереж.

Відповідно до умов п. 2 вказаного договору позивач взяв на себе зобов’язання відшкодовувати відповідачу витрати по технічному обслуговуванню внутрішньобудинкових каналізаційних мереж, виходячи з розрахунку 1 кв.м. житлової площі - 0,32 грн., крім того ПДВ –0,064 грн.

Проте, як стверджує позивач, пунктом 3 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 06.03.2001 р. № 396 передбачено, що Головний інформаційно-обчислювальний центр Київської міської державної адміністрації зобов’язаний, починаючи з 01.03.2001 р. забезпечити проведення відрахувань від коштів, отриманих від населення за послуги з холодного водопостачання та водовідведення в розмірі 7,6 % ( а з 01.03.2004 р. –3,8 %) на рахунок житлово-експлуатаційних організацій, житлово-будівельних кооперативів, об’єднань співвласників багатоквартирних будинків та інших власників житла для відшкодування витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення.

Таким чином, як зазначає позивач, оспорюваний договір містить інший порядок та розмір відшкодування витрат на обслуговування внутрішньо будинкових систем холодного водопостачання та водовідведення, ніж той, що визначений у вказаному розпорядженні КМДА.

Крім того позивач вказує на те, що договір № 151 від 28.01.2004 р. з боку відповідача підписаний директором Департаменту експлуатації каналізаційного господарства ВАТ “АК“ Київводоканал”, який діє на підставі Положення про Департамент і Департамент не є юридичною особою, а тому оспорюваний договір підписаний не уповноваженою особою.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п’ятою, та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін.

Натомість, відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, у разі наступного схвалення правочину цїєю особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов’язки з моменту вчинення цього правочину.

Дії про прийняття оспорюваного правочину до виконання підтверджуються підписаними сторонами актами виконаних робіт, а також частковими оплатами, які проводились по цьому договору, у зв’язку з чим на рахунок відповідача надійшли кошти в сумі 275778, 91 грн.

Крім того, кожний рік між КП “Житлорембудсервіс” та Департаментом експлуатації каналізаційного господарства укладались договори аналогічні спірному, по деяких проводились розрахунки.

Таким чином, суд вважає, що позивач вчиняв дії, які фактично свідчили про прийняття договору та визнання його укладеним.

Посилання позивача на те, що вартість відрахувань, яку сторони встановили у оспорюваному договорі не відповідає розміру встановленому в п. 3 розпорядження КМДА від 06.03.2001 р. № 396 судом до уваги не приймається, оскільки це не є підставою для визнання договору недійсним в розумінні ст. 215 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49 82-85 ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

В.І.Пінчук