ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2008 р.

№ 07/150-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Михайлюка М.В.,

Суддів :

Дунаєвської Н.Г.,

Рибака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ВАТ "Харківська книжкова фабрика ім. М.В. Фрунзе" корпоративного підприємства ДАК "Укрвидавполіграфія"

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року

у справі

№ 07/150-07 господарського суду Харківської області

за позовом

Приватного науково-виробничого підприємства "Інтеравіасервіс"

до

ВАТ "Харківська книжкова фабрика ім. М.В. Фрунзе" корпоративного підприємства ДАК "Укрвидавполіграфія"

про

стягнення 113245,11 грн.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явились,

відповідача

Мозговий О.С.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.12.2007 р. у справі № 07/150-07 (суддя: Інте Т.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 р. (судді: Демченко В.О., Такмаков Ю.В., Барбашова С.В.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 103269,95 грн. боргу, 7376,92 грн. інфляційних нарахувань, 2598,24 грн. 3 % річних, 1132,45 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, просив судові рішення у даній справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив апеляційний господарський суд, в період з 12.01.2006 р. по 13.11.2006 р. позивач згідно видаткових накладних передав, а відповідач прийняв паперову продукцію загальною вартістю 615278,69 грн. Відповідач за отриману продукцію розрахувався частково в сумі 509782,34 грн., що підтверджується належними копіями банківських виписок (а.с. 79-105).

Відповідач отримав вказану продукцію, що підтверджується підписами уповноважених відповідачем осіб на видаткових накладних, а також копіями довіреностей на отримання ТМЦ, відповідними податковими накладними та виставленими позивачем рахунками на оплату (а.с. 9-51). Отримання відповідачем рахунків на оплату товару підтверджується зазначенням їх номерів в довіреностях, виданих уповноваженим особам відповідача.

Господарські суди прийшли до висновку про укладення сторонами відповідного правочину, оскільки з огляду на положення ст. 205 ЦК України правочин вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Прийнявши товар та підписавши накладні, відповідач взяв на себе зобов’язання по його оплаті.

Згідно акту звірки розрахунків від 07.03.2007 р. (а.с. 52) сторонами проведено залік зустрічних однорідних вимог на суму 2226,40 грн., відповідно до ст. 601 ЦК України. Вказана сума зарахування складає вартість послуг, наданих відповідачем позивачу за збереження продукції, в зв'язку з чим зобов'язання відповідача перед позивачем на суму 2226,40 грн. припинені належним зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Зобов'язанням, відповідно до ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України.

Пункт 3 ст. 509 ЦК України встановлює, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У виставлених рахунках на оплату товару позивач зазначив про дійсність його до сплати протягом 2 банківських днів. Отримання цих рахунків відповідачем підтверджується зазначенням їх номерів та дат в довіреностях, виписаних на отримання товару від позивача.

Проте, з урахуванням визначення відповідачем в платіжних документах номерів оплачуваних рахунків, неоплаченими залишились рахунки № 25Б/02-112 від 28.02.06 р. на суму 20842,48 грн., № 25Б/04-37 від 12.04.06 р. на суму 39787,30 грн. та № 25Б/11-03 від 02.11.06 р. на суму 42857,10 грн.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем по оплаті отриманого товару складає 103269,95 грн., що також підтверджується двосторонніми актами звірки розрахунків від 02.08.2007 р. та від 19.11.2007 р.

Передана позивачем відповідачу продукція в сумі 103269,95 грн. залишилась останнім несплаченою, що свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 692 ЦК України, згідно з якою покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законом не встановлений інший строк оплати.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк у відповідності з вказівками закону, договору, а за відсутності таких вказівок - у відповідності до звичайно пред'явлених вимог.

Прийнявши до оплати виставлені позивачем рахунки, в яких зазначено строк їх оплати, відповідач взяв на себе зобов'язання по їх оплаті, саме, у встановлені в них строки, невиконання якого є порушенням права позивача на отримання грошей за проданий товар та визначає відповідача таким, що прострочив виконання.

Згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вимог ст.ст. 526, 625 ЦК України, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача 103269,95 грн. боргу, 7376,92 грн. інфляційних збитків та 2598,24 грн. 3 % річних за період з 01.12.2006 р. по 30.09.2007 р.

Апеляційний господарський суд, погодився з рішенням місцевого господарського суду та зазначив, що факт досягнення згоди щодо придбання продукції саме за спірними накладними в кредит або з розстроченням оплати її вартості відповідачем не доведений належними та допустимими доказами. Крім того, відповідач не надав суду жодних доказів належним чином оформленої домовленості між сторонами у справі стосовно оплати вартості отриманої продукції протягом певного часу або з розстроченням здійснення платежу у відповідний термін.

Окрім того, в спростування доводів відповідача апеляційний господарський суд вказав, що у виставлених рахунках на оплату товару позивачем зазначалось про дійсність його до сплати протягом 2 банківських днів. Отримання цих рахунків відповідачем підтверджується зазначенням їх номерів та дат в довіреностях, виписаних на отримання товару від позивача, і вказані обставини відповідачем не спростовані. Отже, у виставлених позивачем рахунках встановлена їх дійсність до оплати з вказанням певного строку, і зобов'язання відповідача, як покупця, по повній сплаті вартості товару виникло в момент передачі йому товару та товаророзпорядчих документів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Щодо доводів касаційної скарги то вони спростовуються вищенаведеним.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року у справі № 07/150-07 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                 М. Михайлюк

Судді          :            Н. Дунаєвська

В. Рибак