ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2008 р.

№
2/233-ПД-07

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

В.
Овечкін  -головуючого,

Є.
Чернов В. Цвігун

за
участю представників:

Приватного
підприємця ОСОБА_1

ОСОБА_1
-(паспортНОМЕР_1)

ТОВ
"Старт"

Снеткова
А.Є. -(дор. від 14.11.2007)

розглянув
касаційну скаргу

ТОВ
"Старт"

на
постанову

Запорізького
апеляційного господарського суду від 08.02.2008

у
справі№
2/233-ПД-07 господарського суду Херсонської області

за
позовом

ТОВ
"Старт"

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1

про

усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення шкоди

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
господарського суду Херсонської області від 28.08.2007 (суддя: С.Скобєлкін)
позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення
збитків у розмірі 18305 грн. задоволено частково. Зобов'язано відповідача
звільнити земельну ділянку загальною площею 52,66 кв.м., відновити стан
земельної ділянки загальною площею 52,66 кв.м. шляхом звільнення
бетонно-асфальтного покриття від тротуарної плитки, стягнуто з відповідача 8400
грн. не отриманої плати, нарахованої за використання 14 торговельних місць,
15200 грн. не отриманого ринкового збору, 6000 витрат на правове забезпечення
захисту прав.

Рішення
суду в частині зобов'язання щодо звільнення земельної ділянки мотивовано
приписами ст.ст. 152, 212 Земельного кодексу України та тими обставинами, що
відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного 26.06.2003 року між
Бериславськон районною державною адміністрацією та ТОВ "Старт",
останній є орендарем земельної ділянки несільськогосподарського призначенні загальною
площею 0,5166 га, яка знаходиться за адресою: 266 км. автодороги Одеса
Мелітополь-Новоазовськ,   (на   Таганрог),
на   території   Веселівської   сільської
ради, тобто ТОВ "Старт", у відповідності до статті 18 Закону
України "Про оренду землі" набуло право орендаря вказаної земельної
ділянки 07.07.2003 року; на земельній ділянці розташовані об'єкти нерухомого
майна, які належать ТОВ "Старт" згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 02.09.20 року №4616739 та на підставі договору
купівлі-продажу комунального майна посвідченого нотаріально 27.05.2004 року за
№1047, а саме: магазин-ларьок 24,5 кв. 1шт; магазин-палатка - 1 шт.; побутовий
вагончик-1 шт.; споруди ринку (торгівельні прилавки) - 22 шт.,
асфальтно-бетонне покриття - 10 кв. м.; приватний підприємець ОСОБА_1. орендує
земельну ділянку, що розташована поруч з ділянкою, орендарем якої є позивач;
приватним підприємцем ОСОБА_1 самовільно використовується у господарській
діяльності земельна ділянка загальною площею 52,66 грн. метрів, що належить ТОВ
"Старт". З матеріалів справи вбачається, а сторони в судовому
засіданні підтвердили, що відповідач на спірній земельній ділянці поверх
бетонно-асфальтового покриття поклав декоративну тротуарну плитку виготовлену з
бетонної суміші.

Враховуючи
викладене, у відповідності до положень ст. 212 ЗК України і ст. 27 Закону
України "Про оренду землі" ТОВ "Старт" набуло право
витребувати у відповідача самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею
52,66 грн., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Як
встановлено судом, ТОВ "Старт", отримавши на підставі договору
купівлі-продажу від 02.09.2004 року комунальне майно, продовжило його
використання за цільовим призначенням, яким є торговельна діяльність харчовими
та непродовольчими товарами. У лютому 2006 року позивач отримав дозвіл на
відкриття ринку на території, отриманій ним у оренду та продовжив здійснювати
дії щодо благоустрою його території, облаштуванню торгівельних місць. Такі
місця у кількості 14 одиниць ТОВ "Старт" мав намір розмістити на
ділянці площею 52,66 кв. метрів, самовільно зайнятого приватним підприємцем
ОСОБА_1 Доказами намірів позивача про створення торгівельних місць на
зазначеному вище майданчику є те, що ТзОВ "Старт" для цих цілей
придбав будівельні матеріали на загальну суму 9707,78 грн. та мав замовлення
від приватних підприємців на цих 14 торговельних місць. Загальна площа, яку
приватний підприємець Анікеєва Л.І. незаконно займає складає 52,66 кв. метрів,
що згідно з правилами торгівлі на ринках України складає 14 (чотирнадцять)
торгівельних місць розміром 2 х 2 м кожне.

Сплата
за використання торгівельного місця, яку має сплатити підприємець товариству з
обмеженою відповідальністю "Старт" на основі калькуляції, складає
25,00 грн. за один кв. метр за місяць, що складає 1400,00 грн. за місяць з 14
торгівельних місць, та відповідно за період з 01.03.2007 року по 28.08.2007
року складає 8400,00 грн.

Ринковий
збір (бюджет, встановлений рішенням сесії Веселівської сільської ради складає 2
грн. 55 коп. з одного торгівельного місця), збір по послугам складає 3 грн. 45
коп. згідно калькуляції. З 14 торгівельних місць складає 84,00 грн. за один
день, 2 5200,00 грн. за місяць та відповідно за період з 01.03.2007 року по
28.08.2007 року складає 15120 грн.

Позовні
вимоги ТОВ "Старт" про стягнення з відповідача 2775,00 грн. не
підлягають задоволенню, оскільки використання торговельних місць продавцями
здійснюється лише на підставі письмових строкових договорів з адміністрацією
ринку, тоді як договірних відносин на використання місця на торгівельному ряду
№ 1 між сторонами спору не існувало. Крім того, позивач не надав належних і
достатніх доказів того, що ним приймались міри щодо спонукання відповідача до
укладення такого договору або того, що відповідач без дозволу позивача займала або
використовувала торгівельне місце загальною площею 3 кв. метра і у подальшому
відмовлялась від врегулювання відносин або сплати встановлених сум зборів та
податків.

Позовні
вимоги ТОВ "Старт" відносно стягнення з ПП ОСОБА_1. інфляційних
нарахувань та 3% річних суд вважає такими, що не підлягають задоволенню,
оскільки позивач не надав методику, згідно із якою він здійснив розрахунок
1994,98 грн. інфляційних збитків, а також 3080,25 грн. та 705,60 грн. річних.
До того ж, суд відмовив у задоволенні частини позову щодо стягнення 2775,00
грн., на які зроблені нарахування.

У  зв'язку
з  розглядом  справи
позивач  поніс  витрати,
пов'язані  із  правовим забезпеченням та захистом його прав
і законних інтересів у розмірі 6000 грн., які підлягають стягненню.

Постановою
Запорізького апеляційного господарського суду від 08.02.2008 (судді: О.Яценко,
Л.Кагітіна, О.Юхименко) рішення місцевого господарського суду скасовано, в
позові відмовлено повністю.

Постанова
апеляційної інстанції мотивована тими обставинами, що позивач володіє земельною
ділянкою розміром 0,4941 га, яка знаходиться за адресою: 266 км. автодороги
Одеса - Мелітополь - Новоазовськ на правах оренди, що підтверджується договором
оренди від 16.01.2004 року, а відповідач згідно договору купівлі-продажу від
19.04.2002 року та Державного акту на право власності на землю володіє
земельною ділянкою розміром 54 кв.м. на правах власності, при цьому земельна
ділянка відповідача знаходиться в межах земельної ділянки позивача. Позивач не
надав жодного доказу щодо того, коли було порушено його право шляхом укладення
тротуарної плитки, оскільки  відповідач
є власником земельної ділянки з 2002 року, в той час, як позивач
набув право оренди земельної ділянки вперше, лише у червні 2003 року, а
на теперішній час орендує земельну ділянку на підставі договору укладеного у
2004 році. Проте, позивач не довів, чи мало місце мостіння на момент
передачі земельної ділянки в оренду позивачу, чи було викладено після укладення
позивачем договору оренди. Не доведення позивачем цих обставин унеможливлює
виконати приписи ч. З статті 152 Земельного кодексу України, які є наслідком
задоволення позову про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Крім
того, позивачем всупереч положенням ст. ст. 33, 34 ГПК України не доведено розмір
земельної ділянки яка підлягає звільненню та факту самовільного зайняття
зазначеної ділянки, оскільки з позовної заяви вбачається, що розмір самовільно
зайнятої земельної ділянки зазначено як 52,66 кв.м., а в акті Управління
з контролю за використанням та охороною земель у Херсонській області від
06.08.2007 року при складенні якого був присутній адміністратор ТОВ
"Старт" ОСОБА_2. розмір земельної ділянки зазначений як 52,5 кв.м.
Постанова № 44 від 02.07.2007 року на яку посилається позивач, як на таку, що
підтверджує факт самовільного зайняття земельної ділянки та її розмір (який
складає 50,5 кв. м.) скасована згідно рішення Бориславського районного
суду від 07.09.2007 року. Умовами договору від 16.01.2004 року (п.26) згідно
якого, позивач набув право оренди земельної ділянки, в межах якої знаходиться
спірна земельна ділянка, передбачено обмеження щодо використання земельної
ділянки, встановлено земельний сервітут на право проходу, проїзду до земельних
ділянок, що знаходяться у користуванні та власності інших громадян та юридичних
осіб в межах орендованої позивачем земельної ділянки та для їх обслуговування.

Позовні
вимоги про стягнення збитків не підлягають задоволенню, оскільки вони є
похідними від вимоги звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в задоволенні
якої суд апеляційної інстанції відмовляє за викладених вище обставин, а також з
врахуванням наступного. Притягнення до цивільно-правової відповідальності
можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює
склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової
відповідальності.

Факт
самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки та її площа не доведено
позивачем та не підтверджено матеріалами справи. Сума збитків заявлена до
стягнення не підтверджена та не доведена. Крім того, розрахунок суми позову є
лише припущенням щодо обсягів можливої передачі в оренду торгових місць при
певних умовах і не може свідчити про упущену вигоду, яка є реальною. А тому,
підстав для висновків щодо наявності шкоди, у визначеному позивачем порядку і
обсягах, та обов'язку відповідача сплатити спірну суму, не було. Матеріалами
справи не підтверджено наявність на спірний земельній ділянці об'єктів
нерухомості, що належать відповідачу на праві власності, про що стверджує
позивач у відзиві на апеляційну скаргу.

Позивач
в касаційній скарзі просить апеляційну постанову скасувати з підстав порушення
норм матеріального та процесуального права, рішення місцевого господарського
суду залишити в силі.

В
обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на те, що відповідач
користується спірною земельною ділянкою розміром 52,66 кв.м. без встановлених
законом підстав, натомість остання входить в загальну площу земельної ділянки
орендарем якої є позивач з 26.06.2003. Згідно характеристик земельної ділянки,
яка належить відповідачу, вона межує з усіх сторін з землями позивача.
Відповідач виклав тротуарну плитку у лютому 2007. На спірній земельній ділянці
позивач мав намір розмістити 14 торгових місць з легкої металево-пластикової
конструкції, які не відносяться до споруд і на які норми пожежної безпеки не
розповсюджуються. Порушення відповідачем вимог земельного законодавства
підтверджено актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від
06.08.2007 та 14.06.2007.

Вищий
господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали
справи, доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення позивача та представника
відповідача, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими
судами встановлено, що відповідно до договору оренди земельної ділянки,
укладеного 26.06.2003 року між Бериславською РДА та ТОВ "Старт",
останній є орендарем земельної ділянки сільськогосподарського призначенні
загальною площею 0,5166 га, яка знаходиться за адресою: 266 км. автодороги
Одеса-Мелітополь-Новоазовськ на території Веселівської сільської ради
Бериславського району Херсонської області.

16.01.2004
року між тими ж сторонами був укладений новий договір оренди на цю саму
земельну ділянку, терміном дії 20 років.

В межах
земельної ділянки переданої ТОВ «Старт»в оренду, знаходиться земельна ділянка,
яка належить на праві власності ПП ОСОБА_1

Судом
також встановлено, що позивач володіє земельною ділянкою розміром 0,4941 га,
яка знаходиться за адресою: 266 км. автодороги Одеса - Мелітополь - Новоазовськ
на правах оренди, що підтверджується договором оренди від 16.01.2004 року, а
відповідач згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2002 року та Державного
акту на право власності на землю володіє земельною ділянкою розміром 54 кв.м.
на правах власності, при цьому земельна ділянка відповідача знаходиться в межах
земельної ділянки позивача.

Згідно
ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною
ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно
ч. З ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який
існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав. Таким чином, приписами даної правової норми
встановлено, що захист права землекористувача здійснюється шляхом відновлення
стану земельної ділянки, який існував до порушення права.

Апеляційна
інстанція обґрунтовано зазначила, що умовами договору від 16.01.2004 року
(п.26) згідно якого, позивач набув право оренди земельної ділянки, в межах якої
знаходиться спірна земельна ділянка, передбачено обмеження щодо використання
земельної ділянки, встановлено земельний сервітут на право проходу, проїзду до
земельних ділянок, що знаходяться у користуванні та власності інших громадян та
юридичних осіб в межах орендованої позивачем земельної ділянки та для їх
обслуговування.

Згідно
листа Управління з контролю за використанням та охороною земель у Херсонській
області № 04-11/32 від 12.11.2007 року факту самовільного зайняття земельної
ділянки громадянкою ОСОБА_1 станом на 09.11.2007 року не встановлено, а актом
від 09.11.2007 року підтверджено, що земельна ділянка приблизною площею       46 кв.м., яку позивач неправомірно
визначає як самовільно зайняту, вкрита тротуарною плиткою з метою благоустрою
прилеглої до піцерії території. Обов'язок відповідача здійснити благоустрій
прилеглої території був зафіксований в архітектурно-планувальному завданні № 5.

Факту
неправомірного використання земельної ділянки не встановлено. При цьому
касаційна інстанція враховує ту обставину, що згідно рішення Бориславського
районного суду від 07.09.2007 року Постанова № 44 від 02.07.2007 року про
притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення вимог
земельного законодавства скасована.

Таким
чином касаційна інстанція вважає обґрунтованими висновок апеляційного
господарського суду щодо того, що за приписами ст. ст. 33, 34 ГПК України
позивачем не доведено розмір земельної ділянки яка підлягає звільненню та факту
її самовільного зайняття.

Крім
того, касаційна інстанція зазначає, що позивачем також не доведено, що
відповідач будь-яким чином перешкоджає позивачу використовувати земельну
ділянку, що знаходиться у нього на праві оренди.

У
відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду
за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в
тому числі, шляхом подання позову про відшкодування збитків.

Під
збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона
одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил
здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для
виникнення у особи права на відшкодування збитків необхідним є доведення складу
цивільного правопорушення: порушення цивільного права, завдання збитків,
причинний зв'язок між порушенням права та збитками.

Склад
цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у
формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт,
об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом-правовідносини
по зобов'язаннях; об'єктивною стороною-наявність збитків у майновій сфері
кредитора, противоправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного
виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між противоправною
поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення
складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї
противоправної поведінки і її наслідків.

Як
зазначено вище, факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки та її
площа не доведено позивачем та не підтверджено матеріалами справи. Сума збитків
заявлена до стягнення не підтверджена та не доведена.

Розрахунок
суми позову є лише припущенням щодо обсягів можливої передачі в оренду торгових
місць при певних умовах і не може свідчити про упущену вигоду, яка є реальною.
А тому, підстав для висновків щодо наявності шкоди, у визначеному позивачем
порядку і обсягах, та обов'язку відповідача сплатити спірну суму, не було.

Крім
того, позовні вимоги про стягнення збитків не підлягають задоволенню, оскільки
вони є похідними від вимоги звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в
задоволенні якої суд апеляційної інстанції правомірно відмовив.

Таким
чином, апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог за
недоведеністю  й обґрунтовано відмовив в
позові, скасувавши  рішення  суду першої
інстанції.

Доводи
касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду.

За
таких обставин, оскаржена постанова апеляційного господарського суду відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і тому підлягає залишенню без змін, а
касаційна скарга - без задоволення.

Виходячи
з викладеного, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1118,
1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П
О С Т А Н О В И В:

Постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 08.02.2008 у справі           № 2/233-ПД-07 господарського
суду Херсонської області залишити без зміни, а касаційну скаргу -без
задоволення.

Головуючий
В. Овечкін

судді
Є. Чернов

В. Цвігун