ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.07.08

Справа № 11/230-08.

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю

“Агрокомбінат “Тепличний”

до відповідача Сумської міської ради

про визнання права власності

, СУДДЯ ЗРАЖЕВСЬКИЙ Ю.О.

Представники сторін:

Від позивача – не прибув

Від відповідача – не прибув

За участю секретаря судового засідання Лєпкової О.О.

Суть спору: позивач просить суд визнати за ним право власності на наступні об’єкти нерухомого майна: насосна станція (літ. А-1) загальною площею 66,3 кв. м., розташовану за адресою м. Суми, вул. Білопільський шлях, 33; вагова (літ. А-І) загальною площею 18,3 кв. м, розташовану за адресою м. Суми, Білопільський шлях, 33; магазин (літ. А) загальною площею 93,5 кв. м., розташований за адресою м. Суми, вул. Радгоспна, 16; омшаник (літ. А-1 – площею 123,1 кв. м) із самовільно побудованим тамбуром (літ. а – площею 15,2 кв. м), розташовані за адресою м. Суми вул. Ганнівська, 1/1.

Відповідач в судове засідання не прибув, відзив на позовну заяву не подав, тому, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного:

29 лютого 2000 року між громадянами України – співвласниками майна та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Ганнівський», в особі директора Нємцова Василя Григоровича, який діяв на підставі Статуту, було укладено договір передачі майна № 2, за яким СГВК «Ганнівський» набув у власність основні засоби, перелік яких був вказаний в Додатку № 1 до Договору, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частиною 1 статті 328 право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини 2 вказаної статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, СГВК «Ганнівський» набув права власності на зазначене в Додатку № 1 до Договору передачі майна від 29 лютого 2000 року нерухоме майно правомірно. До вказаного Додатку №1 увійшло і нерухоме майно, на яке позивач просить суд визнати право власності.

Відповідно до п. 1 Статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ганнівське», дане товариство створене шляхом перетворення сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ганнівський», за згодою між громадянами-учасниками, шляхом об?єднання на частковій основі частини їх майна для здійснення комерційної і виробничої діяльності з метою одержання прибутку.

Як свідчить з матеріалів справи, СТОВ «Ганнівське» є правонаступником СГВК «Ганнівський», який був зареєстрований відділом державної реєстрації суб’єктів підприємницької діяльності Сумської міської ради за № 3939 від 11.03.1999 р.

Відповідно до п. 15 Статуту СТОВ «Ганнівське» майно товариства складає основні засоби та оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі товариства.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що СТОВ «Агрокомбінат «Тепличний» створене шляхом перетворення СТОВ «Ганнівське», яке було зареєстроване відділом державної реєстрації суб’єктів підприємницької діяльності Сумської міської ради за № 7055 від 16.04.2002 р. і відповідно до п. 1.1. Статуту СТОВ «Агрокомбінат «Тепличний» є його правонаступником, і тому просить суд визнати право власності за ним.

У п. 5 ст. 59 Господарського кодексу України вказується на те, що у разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта господарювання.

Відповідно до п. 5.1 Статуту СТОВ «Агрокомбінат «Тепличний» майно товариства складає основні засоби та оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі товариства.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, одним із способів захисту цивільних прав є визнання такого права.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. А згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

В силу статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Нерухоме майно, на яке позивач просить суд визнати право власності знаходиться на земельних ділянках в межах м. Суми. Таким чином, повноваженнями щодо розпорядженнями такими земельними ділянками наділена саме Сумська міська рада, яка є відповідачем по справі.

Суд, оцінивши надані позивачем документи та докази по справі, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з норми, закріпленої ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється у відповідності до вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 року № 7/5, відповідно до якого така державна реєстрація прав власності здійснюється на підставі правовстановлювальних документів. У відповідності до листа Міністерства юстиції України від 19.10.2007 р. № 19-39-827, саме рішення суду є правовстановлювальним документом у разі визнання права власності судом, та саме рішення суду подається для державної реєстрації прав на нерухоме майно, при цьому документи, що підтверджують прийняття нерухомого майна до експлуатації, не вимагаються.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд встановив, що вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими, повністю підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 16, 202, 215, 316, 317, 319, 321, 328, 331, 392, 525, 526, 655 Цивільного кодексу України, статтями 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат «Тепличний» (40032, м. Суми, Білопільський шлях, 33; ) право власності на наступні об’єкти нерухомого майна:

–          насосна станція (літ. А-1) загальною площею 66,3 кв. м., розташовану за адресою м. Суми, вул. Білопільський шлях, 33;

–          вагова (літ. А-І) загальною площею 18,3 кв. м, розташовану за адресою м. Суми, Білопільський шлях, 33;

–          магазин (літ. А) загальною площею 93,5 кв. м., розташований за адресою м. Суми, вул. Радгоспна, 16;

–          омшаник (літ. А-1 – площею 123,1 кв. м) із самовільно побудованим тамбуром (літ. а – площею 15,2 кв. м), розташовані за адресою м. Суми вул. Ганнівська, 1/1.

СУДДЯ                                                                                Ю.О. ЗРАЖЕВСЬКИЙ