ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 р.

№ 48/399

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Гончарука П.А., ( головуючого ),

Вовка І.В.,

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві касаційну скаргу

Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 року

у справі за позовом

Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України

до

Малого приватного підприємства «Юрій»

третя особа

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроресурс»

про

визнання договору розірваним і стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2007 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання розірваним договору оренди нежитлових приміщень від 01.02.2002 року № 23 з 16.05.2006 року в зв’язку з невнесенням орендної плати протягом 3-х місяців підряд та стягнення заборгованості в сумі 31123,76 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.10.2007 року позов задоволено частково та визнано розірваним договір оренди нежитлових приміщень від 01.02.2002 року № 23 з 16.05.2006 року і стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 15853,48 грн., та виселено відповідача з орендованих приміщень.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач вважає, що апеляційним судом порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить, прийняту ним постанову скасувати та позов задовольнити.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

У зв’язку з хворобою судді-доповідача Подоляк О.А. розгляд справи 16.04.2008 року не відбувся та справу було призначено до розгляду на 21.05.2008 року.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.05.2008 року розгляд справи було відкладено на 28.05.2008 року.

Розгляду справи 28.05.2008 року не відбулося та ухвалою заступника голови Вищого господарського суду України від 30.05.2008 року справу було передано на розгляд колегії суддів у складі: Вовка І.В., Гончарука П.А., Стратієнко Л.В.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.06.2008 року року розгляд справи було призначено на 02.07.2008 року.

Заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що між сторонами було укладено договір оренди від 01.02.2002 року № 23, за умовами якого позивач зобов’язався передати в оренду нежитлові приміщення, а відповідач вносити орендну плату за користування орендованим майном.

За пунктом 4.1 зазначеного договору орендар за оренду майна сплачує орендодавцю орендну плату, податок на додану вартість, а також відшкодовує земельний податок, вартість окремих послуг, у тому числі комунальні інші витрати, передбачені умовами цього договору.

Згідно пункту 4.6 договору порядок і розмір платежів, передбачених цим договором, може переглядатися у випадках змін діючих цін та тарифів ( ставок коефіцієнтів), методик розрахунку, встановлених чинним законодавством, про що орендодавець повідомляє орендаря письмово.

Листом від 10.05.2006 року № 118 позивач повідомив відповідача про відмову від договору оренди та визнання його розірваним у зв’язку з невнесенням плати за користування майном протягом 3-х місяців підряд.

Предметом даного судового розгляду є вимоги орендодавця про визнання розірваним договору оренди у зв’язку з невнесенням відповідачем орендної плати протягом 3-х місяців підряд та стягнення з нього заборгованості.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Прийняті у даній справі судові рішення цим вимогам не відповідають.

Так, визнавши належним доказом примірник спірного договору оренди наданий відповідачем, апеляційний господарський суд не обґрунтував як такого визнання, так і відхилення примірника цього договору наданого позивачем та не усунув у порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України суперечностей між змістом наданих сторонами примірниками договору, і як наслідок, не встановив, на яких же умовах сторонами було укладено спірний договір.

Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, надавати докази, брати участь в огляді та дослідженні доказів.

Зазначені особи зобов’язані з’явитися до господарського суду на його виклик, сповістити про знані їм відомості та обставини у справі, подати на вимогу господарського суду пояснення в письмовій формі.

За вимогами статті 38 Господарського процесуального кодексу України якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Господарський суд має право знайомитися з доказами безпосередньо в місці їх знаходження.

Проте, ухвалою від 05.02.2008 року, відклавши розгляд справи на 12.02.2008 року, та зобов’язавши сторони надати докази і пояснення щодо обставин складання спірних прибуткових касових ордерів, апеляційний господарський суд не вжив заходів для виконання вимог цієї ухвали і розглянув справу по суті в порушення вимог зазначених норм процесуального права без витребуваних доказів та пояснень.

Разом з цим, не зваживши на клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи для з’ясування обставин, пов’язаних з дійсністю спірних прибуткових касових ордерів, які свідчать за доводами відповідача про внесення спірної заборгованості, апеляційний господарський суд в порушення ст.ст. 38, 41, 43 Господарського процесуального кодексу України, не навів належного обґрунтування відхиленню зазначеного клопотання та не вжив заходів для перевірки доводів позивача.

Водночас, висновок апеляційного господарського суду про скасування рішення суду першої інстанції з підстав розгляду справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час і місце засідання суду, ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

До того ж, висновки суду першої інстанції про визнання договору оренди розірваним і стягнення спірної заборгованості у зв’язку з несплатою орендної плати протягом 3-х місяців підряд зроблені в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України без врахування наданих відповідачем доказів щодо внесення цієї оплати.

У той час, у прийнятих судових рішеннях попередніх інстанцій, неповно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки не є вичерпними, та не відповідають дійсності і не підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальні частини цих рішень не містять встановлених судом обставин, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів і розрахунків, з яких суд виходив, при задоволенні грошових вимог, та обґрунтування визнання і відхилення доводів обох сторін та наданих ними доказів.

За таких обставин, судові рішення обох інстанцій не можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України - задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 року та рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2007 року скасувати, і справу № 48/399 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий, суддя П.Гончарук

Судді                                                                                  І.Вовк

Л.Стратієнко