ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.08.08 р.
Справа № 29/157пд

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Джарти В.В., при секретарі Перекрестная
О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
Фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 м. Маріуполь
(представник - не з'явився) до Приватного підприємства “Моноліт” м. Маріуполь
(представник - не з'явився), за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Донбаської товарної
біржі м. Маріуполь (представник - не з'явився) про визнання договору № 3990 від
10.10.2002 р. дійсним.

Суть спРАВИ:

Фізична особа-суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 м. Маріуполь (далі - Підприємець) звернувся
до суду з позовом про визнання дійсним правочину, викладеного у договору
купівлі-продажу № 3990 від 10.10.2002 р., укладеного на Донбаській товарній
біржі (далі - Договір). Позовні вимоги Підприємця ґрунтуються на  тому, що нездійснення сторонами передбаченого
ЦК України нотаріального посвідчення Договору є наслідком ухилення відповідачем
від виконання вимог закону в цій частині.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на договір № 3990 від 10.10.2002 р., реєстраційне посвідчення від
27.01.1999 р., технічний паспорт, експлікації, характеристики будинків,
господарських будівель та споруд, рахунок до замовлення від 09.04.2008 р.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.08.2008 р. надав письмові пояснення, якими повідомив, що в
договорі купівлі-продажу № 3990 від 10.10.2002 р. та в довідці-характеристиці №
11234 від 24.09.2002 р. в графі „За заявкою власника відчуждаються” невірно
вказана літера одної з проданої будівлі, а саме замість літ. Л-2 повинна бути
вказана літ. Л-1. Також надав лист Маріупольського бюро технічної інвентаризації
№ 2300 від 29.07.2008 р., яким зазначено, що згідно первинної та наступних
інвентаризацій, та за станом вересень-жовтень 2002 р., одноповерхова будівля
арматурного цеха по АДРЕСА_1 значилось під літ. Л-1.

Позивач клопотання щодо фіксації
судового процесу не заявляв, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без
застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до
статті 81-1 ГПК України.

Представник відповідача вимоги
Ухвал господарського суду Донецької області від 24.06.2008 р., 09.07.2008 р.,
05.08.2008 р., 18.08.2008 р. не виконав, в судові засідання не з'являвся,
незважаючи на належне повідомлення судом про час, та місце судового засідання.
Наразі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами справи,
оскільки, не наданий суду відзив не може істотно вплинути на юридичну
кваліфікацію спірних відносин, крім того, ст. 75 ГПК України вбачає, що надання
відзиву є не обов'язком, а правом відповідача, в чому вбачається прояв принципу
диспозитивності.

Відповідно до довідки Головного
управління статистики у Донецької області від 17.07.2008 р. № 22-10/2252, яка
направлена до господарського суду за запитом, Приватне підприємство „Моноліт”
м. Маріуполь на момент розгляду справи значиться у держреєстрі як юридична
особа.

Від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Донбаської товарної
біржі м. Маріуполь надійшов лист № 073 від 02.07.2008 р., в якому зазначено, що
вони проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечують та просять
розглянути справу без їх присутності.

Ухвалою від 05.08.2008 р. суд за
власною ініціативою, в порядку ст. 30 ГПК України, викликав до судового
засідання спеціаліста Міського бюро технічної інвентаризації комунального
господарства Донецької області м. Маріуполя, який надав на ознайомлення суду
матеріали інвентаризаційної справи, та зазначив, що будівля з літ. Л-2, яка
вказана в договорі № 3990 від 10.10.2002 р. та довідці-характеристиці № 11234
від 24.09.2002 р. є помилковою, будівля в інвентаризаційній справі значиться за
літерою Л-1, де „(1)” є кількістю поверхів. Крім того, загальна площа помилково
зазначеної будівлі літ. Л-2 за документами відповідає загальній площі будівлі
літ. Л-1, що  засвідчується протоколом
судового засідання від 18.08.2008 р.

Ухвалою суду від 18.08.2008 р.
строк вирішення спору був продовжений заступником голови господарського суду
Донецької області на один місяць відповідно до ст. 69 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача
та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог Фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 м. Маріуполь слід відмовити  з
наступних підстав:

10.10.2002 року на Донбаській
товарній біржі між ОСОБА_1 та Приватним підприємством “Моноліт” укладено
Договір № 3990.

Відповідно до умов договору,
Приватне підприємство “Моноліт” м. Маріуполь на біржових торгах продало та
зобов'язалось передати у власність (повне господарське володіння), а позивач -
Фізична особа-суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 купив та зобов'язався
сплатити та прийняти у власність основні споруди літ. З-2, Л-2, нежитловою
площею 544,6 кв.м., що складає 22/100 частини ідеальної частки, що розташоване
на земельній ділянці площею 30753 кв.м. Ціна об'єкту нерухомості (Будівлі)
складає 13615 грн.

Виходячи з абзацу 2 ч.4 Розділу ІХ
Господарського кодексу України та абзацу 2 ч.4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України положення цих кодексів застосовуються до
прав та обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання
чинності зазначеними кодексами.

Статтею 640 ЦК України зазначено,
що договори купівлі-продажу нерухомості набувають чинності лише з моменту їх
нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Наразі, вимоги позивача щодо
визнання Договору дійсним через недотримання форми за приписами статті 219-220
ЦК України - позбавлені жодних правових підстав, оскільки згідно приписів
статті 15 Закону України „Про товарну біржу”, правочини, зареєстровані на
біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тому нотаріальне посвідчення
Договору не вимагається, а Договір є дійсним та правомірним в силу презумпції,
встановленої статтею 204 ЦК України.

Однак, відповідно до ст. 664
Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним в момент вручення товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання
продавцем обов'язку передати товар.

Пунктом 1.10 договору передбачено
спосіб передачі об'єктів нерухомості, а саме: передача документів, які
підтверджують право власності, реєстрація в БТІ, передача предмету договору.
Строк передачі - в момент передачі документів (п. 1.11 договору).

Доказом передачі речі - є акт
приймання-передачі спірної нерухомості, який відсутній в матеріалах справи.
Крім того, докази оплати позивач не надав, хоча п 1.7 Договору передбачена
оплата в момент передачі документів.

У відповідності до ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач також не надав суду
належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що нотаріальному
посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від волі
позивача, або про те, що відповідач умисно ухилився від нотаріального
посвідчення Договору.

З огляду на все наведене, позовні
вимоги Підприємця задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено
обставини, які б свідчили про наявність у позивача права вимагати в суді
визнання дійсності Договору,  тому позивач
не мав права звертатися до суду із позовом до Приватного підприємства “Моноліт”
м. Маріуполь про договору № 3990 від 10.10.2002 р. дійсним.

Таким чином, причиною виникнення
спору є неправильне розуміння позивачем норм права, які регулюють порядок
укладення договорів на товарній біржі і відсутність порушення прав позивача на
момент подання позову через визначену Законом України „Про товарну біржу”
дійсність Договору.

Відповідно до статті 49 ГПК
України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються судом на позивача.

На підставі ст.ст. 219-220, 640,
664 Цивільного кодексу України, абз. 2 ч.4 Розділу ІХ Господарського кодексу
України та абзацу 2 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу
України, ст. 15 Закону України „Про товарну біржу” та   керуючись ст.ст.  2, 22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Приватного підприємства “Моноліт” м.
Маріуполь, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Донбаської товарної біржі м. Маріуполь про визнання
договору № 3990 від 10.10.2002 р. дійсним.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя