ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"26" серпня 2008 р.

Справа № 4/219

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. за участю секретаря судового засідання Волоткевича А.В. розглянувши справу № 4/219

за адміністративним позовом: управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ, 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, 96,

до відповідача: відкритого акціонерного товариства "Чисті метали", 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Заводська, 3,

про стягнення 3 513 393,47 грн.

Час прийняття вступної та резолютивної частини постанови: 11:53 год.

Представники сторін:

від позивача - Жеглата Т.В., довіреність № 926/08-28 від 15.02.08 року;

від відповідача - участі не брали. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України. Поштове відправлення № 3397430 вручене відповідачу 04.08.2008 року.

Поряд з цим, судом приймається до уваги, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу за адресою, вказаною позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом, зазначеною безпосередньо відповідачем при зверненні із заявою про реєстрацію відповідача в органах Пенсійного фонду та зазначеною в довідці № 14-4823 від 11.06.2008 року про включення до Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України.

Крім того, судом враховано, що рекомендоване поштове відправлення № 3397456 вручене безпосередньо арбітражному керуючому 04.08.2008 року.

Заслухавши представника позивача, який підтримав позовні вимоги повністю, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 з наступними змінами та доповненнями, Управління пенсійного фонду України є органом виконавчої влади на місцях та утворюють систему органів Фонду, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення в межах району.

Згідно п. 1 вказаного „Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах”, управління контролює надходження збору та інших платежів до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати збору.

Управління має право вживати в установленому законодавством порядку заходів, спрямованих на стягнення не внесених своєчасно сум збору разом з нарахованою пенею, а також застосовувати штрафні санкції відповідно до законодавства.

Абзацом 8 частини третьої статті 106 Закону України № 1058 „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, який вступив в силу з 01.01.2004 року, передбачено право органу Пенсійного фонду на звернення до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки.

Відповідно до ст. 8 Закону України „Про пенсійне забезпечення” виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України відповідно фонд якого формується за рахунок коштів, що відраховується підприємствами і організаціями.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі Закону - 1058), до страхових внесків відносяться кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 18, 19, 20 п. 1, п. 8 Розділу 15 Закону-1058 страхові внески, що перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначеному цим Законом, та у розмірах, передбачених Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 року № 400/97, тобто платник нараховує та сплачує страхові внески у встановлений граничний термін за ставкою 32% від суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників і відраховує та перераховує страхові внески від об’єкті оподаткування застрахованих осіб - найманих працівників за ставкою 1-2% від їх сукупного оподатковуваного доходу.

Згідно з п. 6 та 12 ст. 20 Закону-1058 страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески нараховані за відповідний базовий звітний період (календарний місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до п. 2 ст. 106 Закону 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальником у визначені строки вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і сплачуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до п. "а" ст. 13 Закону " Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій і показників, затверджуваних Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах;

Відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій і показників, затверджуваних Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Збір до Пенсійного фонду є встановленим державою обов'язковим платежем, визначеним Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.97р. № 400/97, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV. Невиконання цього обов'язку платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування приводить до неповного формування бюджету Пенсійного фонду України і, як наслідок, до несвоєчасних виплат пенсій пенсіонерам, що є порушенням ст. 46 Конституції України, яка гарантує право громадян на забезпечення у разі старості, втрати працездатності, втрати годувальника, в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 розділу XV „Прикінцеві положення" Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 - IV, п. 6 Інструкції „Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" від 19.12.2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року № 04/866 підприємства, на яких працівники вийшли на пенсію на пільгових умовах, здійснюють відшкодування коштів Пенсійному фонду України на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

На підставі п.п. 6.8. п. 6 Інструкції „Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" від 19.12.2003 року № 21-1, підприємство щомісячно до 25 числа зобов'язане вносити до Фонду зазначену у повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Відповідач зареєстрований в управлінні ПФУ в м. Світловодська відповідно до Закону та є страхувальником.

25.04.2003           року господарським судом Кіровоградської області порушено справу про банкрутство ВАТ "Чисті метали" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

10.02.2003           року ухвалою господарського суду Кіровоградської області визнані вимоги кредиторів, які включено розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Визнана заборгованість до управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ становить 505 540,56 грн., що складається з недоїмки по збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 406 134,56 грн., заборгованості з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в розмірі 97 596,64 грн. та заборгованості по пенсіях призначених відповідно до Закону України "Про наукову й науково-технічну діяльність" в розмірі 1 809,36 грн.

Станом на 01.06.2008 року Відповідач має заборгованість по відшкодуванню пільгових пенсій за період з 01.11.2003р. по 01.06.2008р. в сумі 3 499 064,57грн., та заборгованості по пенсіях призначених відповідно до Закону України "Про наукову й науково-технічну діяльність" в розмірі 14 328,90 грн. яка підтверджується карткою особового рахунку боржника. Сума заборгованості неодноразово заявлялася до керуючого санацією з вимогою про визнання. На 01.06.2008 року повідомлень про визнання, або заперечень факту заборгованості до управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ не надходило, заборгованість залишається невідшкодованою.

Відповідно до п. 5 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" строк давності щодо стягнення заборгованості до бюджету Пенсійного фонду не застосовується.

Господарським судом враховується, що підприємство відповідача перебувало в процедурі банкрутства, оскільки ухвалою господарського суду від 25.04.2003 року порушено справу № 14/60 порушено провадження про банкрутство відповідача. Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 14.05.2008 року провадження у вказаній справі зупинено до закінчення розгляду у Верховному суді України касаційної скарги на постанову Вищого господарського суду України від 09.04.2008 року по даній справі. Господарським судом враховується, що позовні вимоги стосуються періоду з 01.11.2003 року по 01.06.2008 року, тобто вимоги позивача є поточними, оскільки зобов'язання по сплаті заявлених сум виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, а по своїй природі вимоги є недоїмкою, тобто заборгованістю по погашенню витрат позивача на виплату і доставку призначених на пільгових умовах пенсій.

Перебування відповідача в процедурі банкрутства не є підставою для звільнення його від сплати недоїмки, яка виникла після порушення справи про банкрутство, або перешкодою для розгляду адміністративного спору в позовному провадженні.

За приписами ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом".

Згідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом", мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинка виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, направлених на забезпечення виконання цих зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), прийнятих до винесення ухвали про введення мораторію.

Крім того, ч. 4 ст. 12 вказаного Закону визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно із порушенням провадження у справі про банкрутство, про що указується в ухвалі господарського суду, діє впродовж всієї справи про банкрутство і припиняє свою дію лише з припиненням провадження у справі про банкрутство.

Впродовж дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів і інших документів, по яких здійснюється стягнення згідно законодавству; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

При проведенні звірки сум заборгованості станом на 01.07.2008 року відповідачем повністю визнано наявність заборгованості на користь позивача з наступною структурою: пільгові пенсії за списком № 1 в розмірі 3 085 682 грн. 97 коп., пільгові пенсії за списком № 2 в розмірі 510 978 грн. 24 коп. та пенсії науковим працівникам в розмірі 16 138 грн. 26 коп. на загальну суму 3 612 799 грн. 47 коп., тобто відповідачем фактично визнано наявність та розмір заборгованості по відшкодуванню виплати і вартості доставки призначених на пільгових умовах пенсій на суму 3 499 064 грн. 57 коп. та заборгованість по відшкодуванню затрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" в розмірі 14 328 грн. 90 коп., тобто загальний розмір заборгованості складає 3 513 393 грн. 47 коп., оскільки заявлений до стягнення період виникнення заборгованості визначено з 01.11.2003 року по 01.06.2008 року включно та підлягає до примусового стягнення з відповідача. Підстави для відмови в задоволенні вимог при розгляді справи в позовному провадженні відсутні.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідач господарському суду не подав.

За вказаних обставин позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю в сумі 3 513 393 грн. 47 коп. як заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату і доставку призначених на пільгових умовах пенсій за період з 01.11.2003 року по 01.06.2008 року включно.

Враховуючи правовий статус управління Пенсійного фонду України, господарський суд прийшов до переконання про необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного судочинства України враховуючи наступне. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначившись з питанням щодо правовідносинами між учасниками спору про віднесення їх до таких, які підлягають до розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, провівши розгляд адміністративної справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд враховує особливість вказаного Кодексу стосовно презумпції винності суб'єкта владних повноважень та приписи ст. 71 КАС України про обов'язок доказування кожною стороною обставин на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, приходить до переконання, що позивачем надано безспірні докази про наявність правопорушення з боку відповідача, наданими позивачем доказами повністю доведено факт скоєного правопорушення, тобто порушення права позивача на отримання відшкодування затрат на виплату і доставку призначених на пільгових умовах пенсій працівникам відповідача.

Керуючись Законами України № 1058 „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 року № 400/97, ст.ст. 160, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Чисті метали", 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Заводська, 3 (р/р 26002215 КФ "Легбанк" м. Кіровоград, МФО 323680, ) на користь управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ, 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, 96 (р/р 33 в ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 323475, ) заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату і доставку призначених на пільгових умовах пенсій в сумі 3 513 393 грн. 47 коп.

Після набрання судовим рішенням законної сили, за заявою стягувача, буде виданий виконавчий лист.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова виготовлена в повному обсязі 28 серпня 2008 року.

Суддя

Ю. І. Хилько