ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.08

Справа №АС 5/518-08.

за позовом управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Сумської області

до відповідача – відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ямпільському районі Сумської області

про стягнення 662 грн. 00 коп.

Суддя Гудим В.Д.

Представники сторін:

Від позивача – предст. О.П.

Від відповідача – предст. Сергієнко В. П.

Суть спору: Позивач подав позовну заяву про стягнення з відповідача 662 грн. 00 коп. витрат пов'язаних з виплатою грошової допомоги на поховання.

Відповідач 17.09.08р. подав відзив на позовну заяву в якому проти позовних вимог заперечує повністю та просить суд відмовити в задоволенні позову.

25.09.08р. відповідач подав доповнення до відзиву на позовну заяв, в якому зазначив, що причинний зв'язок смерті Образ М.І. з одержаним каліцтвом відсутній.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові, внаслідок ушкодження його здоров'я при настанні страхового випадку, зокрема виплати йому пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсій в зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання покладено на відповідача.

Позивач зазначає, що ним 11.04.08р. була виплачена допомога на поховання пенсіонера Образ М.І. в сумі в сумі 962 грн. 00 коп. Відповідачем в акті за квітень 2008 року було визнано обов'язок відшкодувати суму витрат Пенсійного фонду з виплати допомоги на поховання відносно Образ М.І. в сумі 300 грн.. Акт за липень 2008 року відповідач підписав, але обов'язку відшкодувати суму витрат Пенсійного фонду з виплати допомоги на поховання відносно Образ М.І. в сумі 662 грн. 00коп. не визнав.

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач посилається на те, що відповідно до ст. 21 закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" він зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, при настанні страхового випадку. Відповідач зазначає, що в разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на поховання несе Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови від 6 березня 2006 року N 13 "Про витрати на поховання у разі смерті застрахованої особи від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання" витрати на поховання проводяться робочими органами виконавчої дирекції Фонду страхувальнику або сім'ї застрахованого чи іншій особі, яка здійснювала поховання у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року N 826 "Про затвердження порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання" із змінами, внесеними від 25 серпня 2004 року N 1112, та постановою правління Фонду від 06.03.2006 року N 13 передбачено, що витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

З матеріалів справи, зокрема листа Ямпільської ЦРЛ №1803 від 16.09.08р., вбачається, що смерть Образ М.І. настала в результаті механічної асфіксії від здавлення шиї петлею при повішенні. Навмисне само ушкодження шляхом повішання не пов'язано з одержаним Образ М.І. каліцтвом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

При цьому позивачем не подано доказів наявності причинного зв'язку смерті Образ М.І. з одержаним каліцтвом.

Крім того, у своїй позовній заяві позивач посилається на “Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання”, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04.03.2003 року № 5 (надалі Порядок), яким визначено механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, разом з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України складають акт щомісячної звірки за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання ( далі - “Акт”), у якому визначають загальну суму витрат, що підлягають відшкодуванню. На підставі “Акту” узгоджується Довідка про відшкодування (Головним управлінням Пенсійного фонду та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування”), згідно якої на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, Фонд соціального страхування перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду України (це передбачено пунктами 6 та 7 “Порядку”).

Таким чином, зазначеним "Порядком" передбачено перерахування відповідних коштів лише на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України. Тобто, відповідно до вимог “Порядку”, сторони у даній справі позбавлені права на проведення розрахунків на своєму рівні.

Законами “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, а також Порядком не надано право позивачеві звертатися з відповідним позовом до суду про стягнення витрат з відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Враховуючи викладені обставини господарський суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

С У Д ПОСТАНОВИВ:

1. В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду. Заява про апеляційне оскарження подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання, апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ                                                                                 В.Д. Гудим

Повний текст судового рішення підписано 14.10.08р.