ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 36/160-3/103

22.04.08

За позовом А/т Тютюнова компанія «В.А.Т. - Прилуки»

До           Товариства з обмеженою відповідальністю «Демо Дизайн ЛТД»

Про            стягнення 185 067,10 грн

Суддя Сівакова В.В.

Представники:

від позивача           Данилевич О.Й. –по дов. № 19-02-08/1 від 19.02.2008

від відповідача            Здзеба С.І. –по дов. № б/н від 19.02.2008

У засіданні брали участь

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 15.04.2008 оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги А/т Тютюнова компанія «В.А.Т. - Прилуки»про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Демо Дизайн ЛТД»суми боргу у розмірі 185 067,10 грн., в тому числі неповернені кошти попередньої оплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення повернення, а також три проценти річних у сумі 172414,90 грн., та неустойку за прострочення поставки товару у розмірі 12652,20 грн., що виник на підставі договору поставки обладнання від 24.05.2005 № К/03.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 36/160 від 23.05.2007 позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Демо Дизайн ЛТД»на користь А/т Тютюнова компанія «В.А.Т. - Прилуки»185 067,10 грн., з яких 166 537,9 грн., сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 5 877 грн. 3 % річних , 12 652,20 грн. неустойка за затримку (прострочення) товару, 1850,67 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва № 36/160 від 23.05.2007 відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 36/160 від 18.09.2007 рішення Господарського суду міста Києва № 36/160 від 23.05.2007 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Київського апеляційного господарського суду № 36/160 від 18.09.2007 Товариство з обмеженою відповідальністю «Демо Дизайн ЛТД»звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України № 36/160 від 21.01.2008 постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2007 у справі № 36/160 в частині задоволення вимог про стягнення 12 652,20 грн. пені за прострочення поставки товару скасовано та в цій частині справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2007 у справі № 36/160 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2008 присвоєно номер справи 36/160-3/103 та призначено до розгляду на 19.02.2008.

Однак, засідання суду 19.02.2008 не відбулось, оскільки не погоджуючись з прийнятою постановою Вищого господарського суду України № 36/160 від 21.01.2008 відповідач звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду України від 06.03.2008 відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 21.01.2008 у справі № 36/160. Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2008 присвоєно номер справи 36/160-3/103 та призначено до розгляду на 15.04.2008.

Позивач у письмових поясненнях вважає, що вимоги стосовно нарахування пені за другу та третю партію товару відповідають вимогам, що встановлені законодавством з наступних підстав. Перша партія товару мала бути поставлена 18.07.2005. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності розпочався з 19.07.2005 і закінчився 19.07.2006. Друга партія товару мала бути поставлена 01.08.2005, а отже строк позовної давності стосовно стягнення пені мав закінчитись 02.08.2006. Однак 27.07.2006 позивач направив до суду позовну заяву, яка була зареєстрована Господарським судом міста Києва 31.07.2006 тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України з дня пред'явлення позову позовна давність переривається і після переривання розпочинається знову. Таким чином, 27.07.2006 розпочався новий перебіг річного строку позовної давності стосовно звернення про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання. Оскільки пред'явлена позовна заява була залишена без розгляду відповідно до ч. 1 ст.265 ЦК України не відбулось зупинення перебігу цього нового строку позовної давності і він продовжував відліковуватись від 27.07.2007. 27.10.2006 позивач повторно подав позовну заяву до відповідача врахувавши зауваження ухвали від 02.08.2006 № 05-5-20/8910. На момент подання повторної позовної заяви спливло тільки 3 (три) місяці нового строку позовної давності, перебіг якого розпочався з 27.07.2006 після переривання. Внаслідок подання позовної заяви від 27.10.2006 перебіг позовної давності знову перервався і розпочав свій річний відлік з 27.10.2006.

Таким чином, на момент подання позовної заяви №110/07КО від 02.04.2007 спливло неповних п'ять з половиною місяців строку позовної давності, відлік якого розпочався 27.10.2006. Тому вважає, що цілком правомірним є вимоги позивача по справі № 36/160 про стягнення пені за невиконання зобов'язань по поставці другої та третьої партії товарів, тобто стягнення неустойки в сумі 4 293 грн. та 2 730 грн. 60 коп.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позову щодо стягнення неустойки за затримку (прострочення) поставки товару 12 652,20 грн. з наступних підстав. Як зазначає позивач у позові, підстави для нарахування неустойки виникли з 18.07.2005 року щодо першої партії, 01.08.2005 щодо другої партії, 18.08.2005 щодо третьої партії і тривали до 14.09.2005. Відповідно до ч 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до стягнення неустойки застосовується строк позовної давності у один рік. Оскільки нараховувати неустойку Позивач припинив 14.09.2005, то строк позовної давності щодо стягнення неустойки сплив 14.09.2006. Позивач звернувся до суду лише у квітні 2007 року. Таким чином, ним було пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки і позивач тратив можливість вимагати її стягнення в судовому порядку. Враховуючи викладене просить в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 15.04.2008 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 22.04.2008.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2005 року між А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки»(далі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Демо Дизайн ЛТД»(далі відповідач) був укладений договір поставки обладнання № К/03.

Відповідно до умов даного договору відповідач зобов’язувався виготовити та передати у власність позивача, а позивач зобов’язувався оплатити та прийняти на умовах цього договору торговельне обладнання для точок продажу, що знаходяться в приміщеннях (прикасові диспансери) відповідно до Специфікації, що додається до цього договору і є його невід’ємною частиною.

Ціна договору становить 288320,54 грн., у тому числі ПДВ 48053, 42 грн. (п.2.1).

На виконання умов даного договору позивач на підставі платіжного доручення № 4252 від 14.06.2005 перерахував відповідачу кошти в сумі 144 160 грн. 27 коп.

Згідно п. 3.1 продавець зобов’язується у термін, зазначений у Специфікації, доставити товар відповідно до погоджених сторонами характеристик (в тому числі кількість, якість, комплектація) до складу покупця за адресою, зазначеною у специфікації.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що при передачі товару уповноваженому представнику покупця, тобто позивача продавець, тобто відповідач зобов’язаний надати йому наступні належним чином оформлені документи: 1) примірник накладної на відпуск товарно-матеріальних цінностей (видаткової накладної); 2) Примірник податкової накладної; 3) Технічну документацію виробника на товар (паспорт); 4) Правила монтажу та експлуатації (які повинні відповідати та бути обґрунтованими з огляду на призначення, реальні умови експлуатації товару та технічні характеристики, визначені виробником (паспорт). Крім того, відповідач зобов’язаний передати товар належної якості та зазначені п.3.3. договору документи позивачу в термін, зазначений в специфікації. (п.4.1.1).

В специфікації № 1 від 24.05.2005, копія якої знаходиться в матеріалах справи сторони визначили строк поставки:

- підготування виробництва –22 робочі дня,

- перша партія (45шт.) - 37 робочих днів, тобто до 18.07.2005;

- друга партія (45 шт.) –47 робочих днів, тобто до 01.08.2005;

- третя партія (46 шт.) –60 робочих днів, тобто до 18.08.2005.

Передача (прийом-здача) товару здійснюється на склад покупця, який знаходиться за адресою: м. Прилуки, вул. Незалежності, 21. Оплата доставки за межами м. Києва здійснюється за рахунок покупця по фактичним витратам на доставку, які покупець зобов’язується сплачувати по рахункам-фактурам продавця.

Відповідно до п. 5.2. договору у випадку порушення зазначеного у специфікації терміну поставки товару продавцем більше ніж на 21 календарний день покупець має право негайно розірвати договір, і при цьому продавець не пізніше , ніж протягом 5 банківських днів після припинення дії договору, зобов’язаний повернути будь-які сплачені покупцем, тобто позивачем у порядку попередньої оплати суми (якщо такі суми сплачувались).

Враховуючи те, що відповідач порушив умови договору в частині строків поставки позивачу торговельного обладнання, 14 вересня 2005 року позивач звернувся до відповідача з листом вих. № К01142/05, в якому повідомив відповідача про те, що керуючись п. 5.2 договору поставки обладнання договір припиняє свою дію 14.09.2005.

Також на підставі п. 5.1 договору позивач нарахував відповідачу пеню за порушення зазначеного в специфікації терміну поставки товару позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 12 652,20 грн.

Скасовуючи рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 у справі № 36/160 в частині задоволення вимог про стягнення 12 652,20 грн. пені за прострочення поставки товару, Вищий господарський суд України у постанові від 21.01.2008 вказав, що судами, які розглядали справу, не досліджено, чи заявлено вимоги про стягнення пені за прострочення поставки товару в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

В силу ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із ч. 2 ст. 258 та ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вказано вище, сторони за договором поставки обладнання № К/03 від 24.05.2005 в специфікації № 1 від 24.05.2005, визначили, що наступні строки поставки продукції на склад позивача:

- перша партія (45шт.) - 37 робочих днів, тобто до 18.07.2005;

- друга партія (45 шт.) –47 робочих днів, тобто до 01.08.2005;

- третя партія (46 шт.) –60 робочих днів, тобто до 18.08.2005.

Отже, перебіг позовної давності за зобов’язанням по поставці першої партії продукції розпочався 19.07.2005, другої –02.08.2005 та третьої –19.08.2005.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, 27.07.2006 р. А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки»подало в Господарський суд м. Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демо Дизайн ЛТД»про стягнення заборгованості за договором поставки обладнання № К/03 від 24.05.2005 та пені.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.08.2006 № 05-5-20/8910 позовну заяву А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки»та додані до неї матеріали повернуто без розгляду.

27.10.2006 А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки»повторно подало в в Господарський суд м. Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю “Демо Дизайн ЛТД”.

Вказаний позов також був повернутий без розгляду ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.11.2006 р. № 05-5-27/13424.

Втретє з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демо Дизайн ЛТД»А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки»звернулась до Господарського суду м. Києва лише 07.04.2007. Вказана позовна заява була прийнята судом до розгляду ухвалою від 18.04.2007, порушено провадження у справі № 36/160.

За правилами ч. 1 ст. 265 Цивільного кодексу України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Таким чином, за загальним правилом перебіг переривається в момент пред’явлення позову (ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України), однак у разі залишення позову без розгляду перебіг цього строку продовжується в загальному порядку, тобто з урахуванням відрізку часу між днем пред’явлення позову та постановленням ухвали про залишення позову без розгляду. У такому разі заявник не позбавлений права звернутися з аналогічним позовом повторно, але в межах строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, перебіг позовної давності щодо вимог А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки»про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Демо Дизайн ЛТД»пені за договором поставки обладнання № К/03 від 24.05.2005 на момент подання позову (07.04.2007) закінчився.

Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Демо Дизайн ЛТД», заперечуючи проти позову А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки»в частині стягнення пені посилається на сплив позовної давності.

А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки»не надано суду належних доказів наявності у нього поважних причин для відновлення пропущеного ним строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в позові А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» про стягнення з ТОВ «Демо Дизайн ЛТД»пені у розмірі 12 652,20 грн. належить відмовити повністю.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Суддя

В.В. Сівакова