ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2008 р.

№ 9/135-07 (39/209)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. –головуючого,

Воліка І.М.,

Михайлюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 квітня 2008 року у справі № 9/135-07(39/209) Господарського суду Дніпропетровської області за позовом Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ, до Відкритого акціонерного товариства "Дніпрошина", м. Дніпропетровськ, за участю третіх осіб: 1) Обласного житлово-комунального підприємства "Південне", м. Дніпропетровськ; 2) Обласного комунального підприємства "Електромережі-Південне", м. Дніпропетровськ, про стягнення 2 184 052,32 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" –Носик Б.М. (дов. від 27.05.2008 р.);

відповідача –ВАТ "Дніпрошина" –Кисіль Ю.В. (дов. від 13.06.2008 р.), Сердюк О.К. (дов. від 01.02.2008 р.);

третіх осіб –не з'явилися;

встановив:

У липні 2004 року позивач –Відкрите акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" пред’явив у господарському суді позов до відповідача –Відкритого акціонерного товариства "Дніпрошина" про стягнення 2 184 052,32 грн.

Вказував, що 1 січня 2002 року між ним (постачальником) та Відкритим акціонерним товариством "Дніпрошина" (споживачем) укладено договір № 5-Ц/35/02/П на постачання електричної енергії, відповідно до умов якого позивач зобов'язався постачати відповідачу електричну енергію, а останній зобов'язався своєчасно і в повному обсязі оплачувати електроенергію в порядку та строки, передбачені договором.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором на постачання електричної енергії в частині оплати рахунку за спожиту електроенергію та перевищення відповідачем договірних величин використання електричної енергії, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідача 1 415, 194,48 грн. заборгованості за активну електроенергію спожиту за період з 1 січня 2004 року по 1 січня 2005 року, 2 184 052,32 грн. заборгованість за перевищення договірної величини споживання електроенергії та судові витрати.

Спір судами розглядався неодноразово.

Під час нового розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції враховані вказівки Вищого господарського суду України зазначені у постанові від 24 травня 2007 року у справі № 39/209, надано аналіз договору № 5-Ц/35/02/П від 1 січня 2002 року на постачання електричної енергії, перевірено доводи позивача щодо порушення умов договору відповідачем та наявності у останнього основної заборгованості за електроенергію, встановлено момент припинення дії спірного договору та додатку № 1 до нього.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2007 року (суддя Подобєд І.М.), залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 квітня 2008 року (колегія суддів у складі: Крутовських В.І. –головуючого, Дмитренко А.К., Прокопенко А.Є.), в задоволені позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані посиланнями на п. 7.10 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 та на ту обставину, що споживання електричної енергії ВАТ "Дніпрошина" припинено у зв'язку з передачею останнім державного житлового фонду, на який здійснювалося постачання електричної енергії позивачем, на баланс іншої особи.

У касаційній скарзі ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, а саме: ст. 162 ЦК УРСР, 525, 526 ЦК України, ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, п. 7.8, 7.10 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.1996 року № 28, п. 2, 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України, –просить скасувати судові рішення у даній справі та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Рішення місцевого та постанова апеляційного суду відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відносини між сторонами у даній справі з постачання та споживання електричної енергії визначені укладеним між ними договором № 5-Ц/35/02/П від 1 січня 2002 року та додатком № 1 до договору.

Відповідно до умов укладеного договору, ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" зобов'язався постачати ВАТ "Дніпрошина" електричну енергію, а останній –оплачувати її вартість та здійснювати інші платежі згідно умов даного договору та додатків до нього, що є його невід’ємними частинами.

Додатком № 1 до договору, сторони погодили обсяг постачання електричної енергії на 2004 рік. Зазначені в додатку договірні величини споживання електричної електроенергії встановлені на рівні граничних величин споживання електроенергії, розрахованих згідно Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою КМУ від 24.03.1999 року, із змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ від 09.04.2002 року № 475 та від 26.12.2003 року №2045.

Пунктом 4.2 вказаного договору сторонами передбачено порядок оплати за спожиту електроенергію, згідно з яким відповідач зобов’язався вносити протягом розрахункового місяця передплату за активну електроенергію у розмірі 100% вартості заявленого на розрахунковий місяць обсягу споживання електроенергії, а остаточний розрахунок здійснювати за фактично спожиту електроенергію у розрахунковому місяці у строк до 7 числа місяця наступного за розрахунковим.

При вирішенні даного спору по суті заявлених вимог та перегляді ухваленого у справі судового рішення в апеляційному порядку, судами обох інстанції встановлено, що постачання електричної енергії здійснювалося позивачем, зокрема, на об'єкти житлового фонду, що знаходилися на балансі ВАТ "Дніпрошина".

3 березня 2003 року ВАТ "Дніпрошина", на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 14.06.2002 р. №31-2/ХХІУ "Про використання майна, яке належить до спільної власності територіальних громад області", було передано за актом прийняття-передачі електричних мереж трансформаторні підстанції та електромережі, які обслуговували вказаний житловий фонд з електропостачання, на баланс іншої особи –Обласного комунального підприємства "Електромережі-Південне".

1 квітня 2003 року державний житловий фонд, що знаходився на балансі ВАТ "Дніпрошина", передано на баланс Обласного житлово-комунального підприємства "Південне", на підставі договору №1457/2002 від 27 грудня 2002 року та за актом прийому житлового фонду та об’єктів соціальної інфраструктури ВАТ "Дніпрошина" у спільну власність територіальних громад області.

Пунктом 7.10 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 передбачено, що у разі припинення споживання електричної енергії внаслідок звільнення споживачем займаного об’єкта він за 7 днів до виїзду зобов’язаний повідомити про це постачальника електричної енергії та здійснити повний розрахунок, а постачальник електричної енергії припиняє постачання електричної енергії на об’єкт з дати, обумовленої в повідомленні та оформлює нового споживача в порядку, встановленому зазначеними правилами.

Листом № 2083/01-040 від 23 червня 2003 року ВАТ "Дніпрошина" повідомило ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" про припинення з 1 липня 2003 року споживання та закупівлі електроенергії для житлового фонду, а також про передачу об’єктів житлового фонду разом з трансформаторними підстанціями електричних мереж ВАТ "Дніпрошина" на баланс ОКП "Електромережі-Південне" та ОЖКП "Південне".

Судами також встановлено, що факт передачі трансформаторних підстанцій електричних мереж та об’єктів житлового фонду ВАТ "Дніпрошина" на баланс Обласного комунального підприємства "Електромережі-Південне" та у спільну власність територіальних громад області встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 1 червня 2005 року та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 жовтня 2005 року у справі № 9/164, залишених без змін постановою Вищого господарського суду України від 21 березня 2006 року, а також судовими рішеннями у справі № 9/71, де сторонами були ті ж самі сторони.

Відповідно із ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Приймаючи рішення у даній справі про відмову у задоволені позовних вимог місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що договір № 5-Ц/35/02/П від 1 січня 2002 року на постачання електричної енергії припинив свою дію в частині користування електричною енергією житловим фондом з часу останньої передачі будинків новому власнику –1 квітня 2003 року, а відповідно з цієї дати і припинився обов’язок відповідача по оплаті спожитої мешканцями електроенергії.

Враховуючи вищевикладене суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про те, що заборгованість відповідача перед позивачем за актом звіряння взаєморозрахунків станом на 1 січня 2004 року в сумі 1 204 678,56 грн., є частиною безпідставно нарахованої позивачем суми до сплати відповідачу за рахунками з липня по грудень 2003 р., а заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 1 415 194,48 грн. за спожиту активну електричну енергію за січень-грудень 2004 р., є частиною безпідставно нарахованої позивачем суми до сплати відповідачу за рахунками з січня по листопад 2004 р.

Також обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам і матеріалам справи є висновок судів попередніх інстанцій про безпідставність вимог позивача щодо стягнення з відповідача санкцій за перевищення граничного рівня електричної потужності, оскільки у відповідності до вимог п. 7 Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженим постановою КМУ від 24.03.1999 року, основною умовою встановлення споживачеві граничних величин електричної потужності, є наявність непогашеної заборгованості, або недотримання узгоджених графіків погашення такої заборгованості.

Відповідно до п. 7 наведеного Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженим постановою КМУ від 24.03.1999 року, споживачам, які не здійснюють поточні платежі у терміни, встановлені договором, або не дотримуються узгоджених графіків погашення заборгованості, граничні величини споживання електричної енергії не встановлюються, а споживачі підлягають відключенню від електричних мереж.

Висновки судів попередніх інстанцій відповідають вимогам чинного законодавства та грунтуються на матеріалах справи.

Твердження касаційної скарги про те, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано п.7.10 Правил користування електричної енергії не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильності висновку суду про те, що пункт 7.10 наведених правил передбачає, що у разі припинення споживання електричної енергії внаслідок звільнення споживачем займаного об'єкту, позивач повинен припинити постачання електричної енергії на об’єкти житлового фонду та оформити договірні відносини з ОЖКП "Південне", як новим споживачем або з населенням. Враховуючи те, що позивачем не направлено відповідачу повідомлення про припинення постачання електричної енергії іншим споживачам, підстав для припинення передачі електричної енергії цим споживачам у відповідача не виникло.

З огляду на викладене посилання скаржника на порушення апеляційним судом ст. 525, 526 ЦК України не знайшли свого підтвердження, а тому їх слід залишити поза увагою суду.

Доводи касаційної скарги зводяться до намагань відповідача оцінювати докази, тлумачити законодавство виключно на свою користь, тому до уваги судом не беруться. Окрім того, ці твердження спростовуються встановленими судами обставинами справи.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 квітня 2008 року у справі № 9/135-07(39/209) залишити без змін.

Головуючий:

Н. Дунаєвська

Судді:

І. Волік

М. Михайлюк