ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2008 р.

№ 1/48

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Коваленка В.М.

Продаєвич Л.В.

розглянувши

касаційну скаргу

УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області

на постанову

від 12.06.2008 р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 1/48 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

Прокурора Павлоградського р-ну Дніпропетровської області в інтересах держави в особі УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області

до

ВАТ "Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про

стягнення 1 017,75 грн.

в судовому засіданні взяв участь представник:

відповідача

Аксінін В.М., довір.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Павлоградського р-ну Дніпропетровської області звернувся до суду в інтересах держави в особі УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області з позовною заявою до ДВАТ "Шахта ім. Героїв космосу" Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії "Павлоградвугілля" про стягнення в порядку регресу 1 017,75 грн., що складають суму пенсії по інвалідності, виплачену гр. Могильникову В.С. за період з 01.02.2000 р. по 01.04.2001 р. за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2003 р. у справі №1/48 стягнено з ДВАТ "Шахта ім. Героїв космосу" Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії "Павлоградвугілля" на користь УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області 1 017,75 грн.

На виконання рішення суду видано наказ від 24.03.2003 р. у справі №1/48.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2004 р. здійснено заміну відповідача на ВАТ "Павлоградвугілля" на підставі ст. 25 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

06.03.2008 р. від відповідача (боржника) – ВАТ "Павлоградвугілля" до суду надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2008 р. (суддя Широбокова Л.П.) заяву ВАТ "Павлоградвугілля" задоволено, визнано наказ господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2003 р. у справі №1/48 на суму 1 017,75 грн. таким, що не підлягає виконанню повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.06.2008 р. (судді: Кузнєцова І.Л. – головуючий, Чимбар Л.О., Верхогляд Т.А.) апеляційну скаргу УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2008 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.06.2008 р., а заяву ВАТ "Павлоградвугілля" залишити без задоволення.

На думку заявника касаційної скарги, судами порушено норми матеріального та процесуального права, а саме ст. ст. 1, 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство) та ст. 117 ГПК України.

В обґрунтування вимог касаційної скарги її заявник посилається на те, що інформацію про порушення справи про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля" ним отримано лише в січні 2008 року, тому дана обставина є нововиявленою та такою, що не могла бути йому відомою.

Крім того, на думку позивача (стягувача), він не є конкурсним кредитором відповідача (боржника), оскільки його вимоги є безспірними, що підтверджуються наказом суду.

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2005 р. було порушено провадження у справі №Б26/7/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля" (відповідача у справі).

24.09.2005 р. в газеті "Голос України" за №181 опубліковано оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля".

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство до конкурсних кредиторів належать кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

Отже, за вимогами, встановленими рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2003 р. у справі №1/48, позивач (стягувач) відносно відповідача (боржника) є конкурсним кредитором у справі №Б26/7/05 про банкрутство останнього.

Колегія суддів зазначає, що після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі конкурсні кредитори зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника в порядку ч. 1 ст. 14 Закону про банкрутство.

При цьому, винесення судом рішення про стягнення заборгованості з боржника в позовному провадженні не звільняє кредитора від обов’язку подання заяви у справі про банкрутство в порядку ст. 14 Закону про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено попередніми судовими інстанціями та вказує сам позивач (стягувач) - УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області, з заявою про визнання його кредитором у справі №Б26/7/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля" УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області взагалі не зверталося.

Правові наслідки неподання заяви з грошовими вимогами до боржника у визначений строк встановлені ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

Так, вказаною нормою передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

У зв’язку з чим, затверджуючи реєстр вимог кредиторів у справі №Б26/7/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля", суд ухвалив вважати погашеними грошові вимоги осіб, які не звернулися у встановлений строк у справу про банкрутство боржника (ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2006 р.).

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин справи вищезазначені грошові зобов’язання ВАТ "Павлоградвугілля" перед УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області є припиненими в силу закону, а саме ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

Відповідно до ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Отже, до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей Закону про банкрутство, як спеціального нормативно-правового акта.

У зв’язку з чим, стаття 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей Закону про банкрутство.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону про банкрутство.

За ст. 1 цього закону погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону про банкрутство вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування присічного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону про банкрутство.

Враховуючи зазначене, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2003 р. у даній справі є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області, які підтверджені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2003 р. та цим наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїй постанові від 02.10.2007 р. у справі № 6/73.

На підставі наведеного доводи касаційної скарги позивача (стягувача) не спростовують висновку суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо необхідності задоволення заяви відповідача (боржника), поданої в порядку ч. 4 ст. 117 ГПК України.

Відтак, перевіряючи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін, як законні та обґрунтовані.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 598 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу УПФ України в Павлоградському р-ні Дніпропетровської області залишити без задоволення.

2.          Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.06.2008 р. у справі № 1/48 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    В.М. Коваленко

Л.В. Продаєвич