ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2008 р.                                                   Справа № 14/1117

Господарський суд у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., при секретарі судового засідання Швидкій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду справу за позовною заявою

позивача

управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Черкаській області

до відповідача

відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»в особі Черкаського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України»

про

стягнення 508,78 грн., –

УСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Черкаській області з позовом до відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі Черкаського обласного управління „Державний ощадний банк України" про стягнення з відповідача коштів, які перераховані на особовий рахунок №7224 в Чигиринському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України»№3199 в сумі 503,74 грн. та 1% за обслуговування банку 5,04 грн., всього –508,78 грн. та перерахування їх на р/р 0142 в УДК в Черкаській області, МФО 854018, ідентифікаційний код 25874421.

В судовому засіданні 27.03.2008 представник позивача заявлені вимоги підтримав, у наступне судове засідання не з’явився, заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.03.2008 проти заявлених вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у наступне судове засідання не з’явився, направив усі витребувані документи, заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд установив наступне.

13.12.2000 року позивач та відповідач уклали угоду №44 на зарахування на особові рахунки та виплати страхових виплат застрахованим відповідно до якої позивач доручає, а відповідач бере на себе зобов'язання здійснювати зарахування на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в його установах, та виплату страхових виплат застрахованим Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі –громадян) на платній основі через установи відповідача.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні виплачував відшкодування втраченого заробітку внаслідок професійного захворювання Смоляр Ганні Терентіївні. Кошти потерпілій зараховувалися на особовий рахунок №7705 в Чигиринському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України»№3199 відповідно до договору Смоляр Г.Т. з відповідачем від 07.02.2002. Страхові виплати потерпілій були призначено довічно, а тому щомісячі перерахування проводилися Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України автоматично.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 03.04.2007 Тіньківською сільською радою Чигиринського району Черкаської області серія 1-СР №060004 громадянка Смоляр Г.Т. померла 03.04.2007.

Як вбачається з виписки з рахунку №7705 від 07.03.2008, наданої Чигиринським відділенням Ощадбанку №3199, після смерті на рахунок, відкритий на ім'я Смоляр Г.Т., було зараховано 30.05.2007 –171,73 грн., 21.06.2007 –171,73 грн. та 30.07.2007 –171,73 грн.

Вказані кошти були перераховані платіжними дорученнями від 22.05.2007 №816, від 22.06.2007 №1039 та від 24.07.2007 №1283 на суму 515,19 грн. (в той час як позивач просить повернути 503,74 грн.)

Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Черкаському районі було прийнято постанову від 26.07.2007 №785 про припинення страхової виплати та соціальних послуг Смоляр Г.Т. з 03.04.2007 у зв'язку зі смертю потерпілої, про смерть якої позивачу стало відомо після звірки з Пенсійним фондом України.

Звернувшись з листом від 05.09.2007 №90 до Чигиринського відділення ВАТ „Державний ощадний банк України" №3199 про повернення надлишково сплачених коштів Смоляр Г.Т. та отримавши відмову від вищезазначеного відділення від 07.09.2007 №383, позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Відповідно до статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з статтею 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Пунктом 1.24 частини 1 статті 1 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 №2346-ІІІ визначено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Частиною 1 статті 30 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлюється, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

При цьому момент переходу права власності на кошти до отримувача визначається датою валютування - зазначеною платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дати, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - членів платіжної системи, (п. 1.3 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Так як в платіжних дорученнях позивача не було зазначено дати валютування, то банк отримувача (відповідач) відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" в разі надходження суми переказу протягом операційного дня (частини робочого дня банку або іншої установи - члена платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою —членом платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах) був зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день. Таким чином, момент виникнення права власності у Смоляр Г.Т. на відшкодування втраченого заробітку внаслідок професійного захворювання, які перераховувались ій позивачем, визначався днем зарахування зазначених коштів на її рахунок в Чигиринськрму відділенні Ощадбанку України №3199.

Проте ч.4 ст.25 Цивільного кодексу України визначається, що цивільна правоздатність фізичної особи (здатність мати цивільні права та обов'язки) припиняється у момент її смерті. Таким чином, особа яка не має правосуб'єктності (являється померлою) не може набувати прав та обов'язків.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначається, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (яким являється день смерті особи - ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України) і не припинилися внаслідок його смерті. Одночасно статтею п. 4 ч. 1 ст. 1219 Цивільного кодексу України встановлюється, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. В той же час статтею 1229 Цивільного кодексу України визначено, що страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах.

Судом установлено, що на день смерті Смоляр Г.Т. на рахунку відкритому Чигиринським відділенням Ощадбанку № 3199 на її рахунок було зараховано після смерті 515,19 грн.

Відповідно ж до розрахунку позову, проведеного позивачем сума переплати щомісячної страхової виплати становить 503,74 грн.

Враховуючи, що позивачем доведено право вимоги на суму більшу від заявленої, що право визначення підстав і предмету позову (в т.ч. і розміру вимоги) належить позивачу і що заявлений розмір вимог відповідачем не оспорюється, тому позов підлягає задоволенню на заявлену до стягнення суму –503,74 грн..

Таким чином враховуючи те, що відповідно до п.3 ч.1 ст.1219 Цивільного кодексу України спадкоємці Смоляр Г.Т. в подальшому не спадкують право на отримання страхових виплат, які призначаються Смоляр Г.Т., а також те, що кошти в сумі 503,74 грн., що є предметом розгляду даної справи, були перераховані позивачем на рахунок в банку Смоляр Г.Т. після її смерті і вона відповідно до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України не набула права власності на них, суд дійшов висновку про те, що спірна сума коштів не належить спадкоємцям Смоляр Г.Т. Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст.397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Представником банку в судовому засіданні було визнано, що кошти на рахунку №7705 в Чигиринському відділенні Ощадного банку України № 3199 не є власністю банку.

Відповідно до ст. 398 Цивільного кодексу України у банку (відповідача) право володіння чужим майном виникло на підставі угоди з власником коштів (позивач), який передавав це майно іншій особі (Смоляр Г.Т.), та на підставі платіжних доручень на перерахування коштів.

Згідно з п.2 ч.1 ст.399 Цивільного кодексу України право володіння на чуже майно припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Відповідно до ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані

з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

3 огляду на відсутність в угоді від 13.12.2000 №44 на зарахування на особові рахунки та виплати страхових виплат застрахованим, укладеної між відкритим акціонерним товариством „Державний ощадний банк України" та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, умови про списання коштів з рахунка отримувача без його розпорядження, зокрема, у випадку смерті отримувача коштів, з огляду на відсутність самої угоди між отримувачем і банком та з огляду на неможливість видачі отримувачем розпорядження про списання коштів з її рахунку, суд дійшов висновку про правомірність відмови відповідача позивачу в поверненні надлишково перерахованих коштів Смоляр Г.Т. Ч.3 ст.397 Цивільного кодексу України встановлює, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до належного відповідача - банку, як володільця чужого майна, яке відповідно до положень ч.3 ст.197 та ст.1071 Цивільного кодексу України може бути повернуто за рішенням суду.

Відповідно до п.2.1.4 угоди від 13.12.2000 №44 на зарахування на особові рахунки та виплати страхових виплат застрахованим клієнт (Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України) зобов'язується сплачувати комісійну винагороду за надані послуги в розмірі 1% від суми, яка перераховується. Сплату за послуги проводити одночасно з перерахуванням страхових виплат одним платіжним дорученням, виділяючи її в призначенні платежу окремим рядком.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення 1 % за обслуговування банку в розмірі 5,04 грн. необхідно відмовити

Відповідно до ч.2 ст.49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник, внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про те, що з боку банку відсутнє будь-яке порушення прав позивача, а позивач за власним рішенням перераховував страхові виплати на рахунок Смоляр Г.Т., то позивачу слід відмовити в задоволенні вимоги про віднесення судових витрат на рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд–

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України" в особі Черкаського обласного управління „Державний ощадний банк України" страхові кошти, які перераховані на особовий рахунок №7705, в сумі 503,74 грн. та перерахувати їх на р/р 0142 в УДК в Черкаській області, МФО 854018, ідентифікаційний код 25874421.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя Хабазня Ю.А.