ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2008 р.

№ 18/172-14/143

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Івано-Франківського обласного центру зайнятості, м. Івано-Франківськ,

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 25.12.2007

та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.04.2008

зі справи № 18/172-14/143

за позовом Івано-Франківського обласного центру зайнятості (далі –Центр зайнятості)

до відкритого акціонерного товариства "Тисмениця-Риба" (далі –Товариство), м. Тисмениця Івано-Франківської області,

про стягнення 5 729,22 грн.,

за участю представників:

позивача – Роговик М.П.,

відповідача –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2005 року Центр зайнятості звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з Товариства заборгованості зі сплати страхових внесків у сумі 4 508,46 грн. та 1 220,76 грн. пені, а всього 5 729,22 грн.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2005, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.2006, у задоволенні позову відмовлено. Прийняті судові рішення мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог.

У листопаді 2007 року Центр зайнятості звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з заявою про перегляд рішення місцевого суду зі справи за нововиявленими обставинами.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 25.12.2007 (суддя Булка В.І.), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.04.2008 (колегія суддів у складі: Мурська Х.В. –головуючий суддя, судді Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.), рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2005 залишено без змін. Прийняті судові рішення мотивовано зверненням позивача до суду з пропуском встановленого строку та відсутністю нововиявлених обставин.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Центр зайнятості просить ухвалу місцевого суду від 25.12.2007 та постанову суду апеляційної інстанції від 09.04.2008 скасувати внаслідок їх прийняття з неправильним застосуванням норм процесуального права та направити справу до місцевого суду “для продовження розгляду по суті”.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Причиною касаційного оскарження є незгода Центру зайнятості з правильністю застосування попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, в тому числі й щодо підвідомчості справи, яка, на думку скаржника, є справою адміністративної юрисдикції.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” (далі – Закон № 1533).

Відповідно до статті 34 Закону № 1533 забезпечення збору страхових внесків, контроль правильності їх нарахування та своєчасності сплати віднесено до обов’язків Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі –Фонд).

Згідно з частиною другою статті 12 цього Закону функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості.

За змістом статей 38, 39 Закону центрам зайнятості надано право контролю за належною сплатою страхових внесків і стягнення відповідної заборгованості та адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України до відносин з загальнообов’язкового державного соціального страхування цивільне законодавство не застосовується.

Отже, в даному випадку Центр зайнятості виступає саме як суб'єкт владних повноважень у сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування, а тому даний спір є публічно-правовим та відповідно до приписів статті 4 і частини другої статті 17 КАС України (за відсутності встановленого законом іншого порядку його судового вирішення) на нього поширюється компетенція адміністративних судів.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

У свою чергу, абзацом третім пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України встановлено, що після початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні позови, подані до відповідних місцевих господарських судів у справах, що підсудні окружному адміністративному суду, передаються цими судами до окружного адміністративного суду, якщо провадження у справі ще не відкрито.

Проте справу зі спору, який має публічно-правовий характер, місцевим та апеляційним господарськими судами в порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України переглянуто за нововиявленими обставинами в порядку господарського судочинства.

Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду судових рішень з публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Водночас розгляд господарськими судами першої та апеляційної інстанцій справи з публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятих ними рішень в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого судові рішення місцевого та апеляційного господарських судів за результатами перегляду справи за нововиявленими обставинами підлягають безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Рішення ж господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2005 та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.2006 у касаційному порядку не оскаржувалися, а тому правові підстави для їх касаційного перегляду - відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Івано-Франківського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 25.12.2007 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.04.2008 зі справи № 18/172-14/143 скасувати.

Справу передати до господарського суду Івано-Франківської області для виконання вимог розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя Б.Львов