ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 р.

№ 03/3737

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

суддів:

Кравчука Г.А.,

Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача

Філатова С.М. дов. №1 від 08.01.2008 р.

відповідача

Таран Ю.С. дов. №5 від 07.03.2008 р.

прокурора

не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства

“Сміла-Агропромсервіс”

на постанову

Київського міжобласного апеляційного суду

від 11.02.2008 р.

у справі

№03/3737 господарського суду

Черкаської області

за позовом

Смілянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі

Смілянської міської ради

до

Закритого акціонерного товариства

“Сміла-Агропромсервіс”

про

стягнення 56 781,30 грн.

В С Т А Н О В И В:

Смілянський міжрайонний прокурор звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом в інтересах держави в особі Смілянської міської ради до Закритого акціонерного товариства (надалі ЗАТ) “Сміла-Агропромсервіс” про стягнення 56 781,30 грн. заборгованості з орендної плати за період з 15.10.2002 року по 31.05.2005 року.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 20.10.2005 року (суддя Єфіменко В.В.) позов задоволений частково, з ЗАТ “Сміла-Агропромсервіс” на користь Смілянської міськради стягнуто 7 285,02 грн. заборгованості з орендної плати та відповідні судові витрати, визнані недійсними ч. 4 п. 19 укладених між сторонами договорів оренди від 04.08.2004 року зареєстрованих в держреєстрі відповідно за №№213, 214, 215. В іншій частині позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що підстави для стягнення упущеної вигоди в розмірі орендної плати в період з 15.10.2002 року по 04.08.2004 року відсутні, а положення пунктів 19 вищезазначених договорів, які передбачають зазначене відшкодування, не відповідають вимогам закону, тому є недійсними. Доповідач: Шаргало В.І.

Крім того, відповідачем за договором купівлі-продажу від 29.09.2004 року було відчужено нерухоме майно, що знаходиться на орендованих ним земельних ділянках, а самі земельні ділянки 01.10.2004 року передані ним іншому суб'єкту господарювання. Листом від 04.11.2004 року ЗАТ “Сміла-Агропромсервіс” звернулося до міськради з проханням про припинення землекористування та вилучення орендованих ним земельних ділянок, тому з відповідача слід стягнути борг лише за період з 04.08.2004 року по 01.04.2005 року. Також в період з 15.10.2002 року по 04.08.2004 року користувачем названих земельних ділянок, за даними Управління земельних ресурсів було Смілянське районне виробниче об'єднання по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства, яке і повинне сплачувати за користування землею у вказаний період.

За апеляційною скаргою Смілянської міської ради судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського міжобласного апеляційного суду від 11.02.2008 року (судді: Ільєнок Т.В., Федорчук Р.В., Гаврилюк О.М.) скасоване, прийнято нове рішення про задоволення позову в частині стягнення 56 558, 48 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що сторони при укладенні договору є вільними щодо визначення його умов, питання про визнання недійсними вищезазначених пунктів договорів сторонами не ставилося, тому відповідач повинен сплатити заборгованість за вказаний позивачем період у визначеному судом розмірі –56 558,48 грн. з урахуванням того, що позивач помилився у розрахунках суми боргу.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, ЗАТ “Сміла-Агропромсервіс” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а рішення господарського суду Черкаської області від 20.10.2005 року залишити без змін. Касаційна скарга мотивована тими ж доводами, що і рішення суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Здійснюючи перегляд рішення суду першої інстанції в апеляційному та повторно перевіряючи матеріали справи, апеляційним господарським судом встановлено, що 15 жовтня 2002 року Смілянською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 09.10.2002 року №740 було видано Свідоцтво про право власності ЗАТ „Сміла-Агропромсервіс” на нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: м. Сміла, вул. Мазура, 21.

У зв'язку з придбанням товариством вищезазначених об'єктів нерухомості 4 серпня 2004 року між Смілянською міською радою (Орендодавець) та ЗАТ „Сміла-Агропромсервіс” (Орендар) укладені три аналогічних за змістом Договори оренди землі, за умовами яких Орендарю надавались в строкове платне користування земельні ділянки несільськогосподарського призначення, землі промисловості, відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі п. 1.10 промисловості, в тому числі п. 1.10.5 – підприємств іншої промисловості, які знаходяться у м. Сміла по вул. Мазура, 21 відповідно площею: 2,9269 га, 0,3604 га, 0,1600 га. Вищезазначені договори зареєстровані в Державному реєстрі земель за №№ 213, 214, 215.

В пунктах 9 Договорів від 04.08.2004 року визначений розмір орендної плати, що становить 1 % нормативної грошової оцінки землі, визначеної п. 5 Договорів оренди, а саме: за Договором №215 орендна плата становить 23 786,92 грн., за Договором №214 – 2 662,64 грн., за Договором №213 –1 182,08 грн. на рік.

Пунктом 11 Договорів оренди від 04.08.2004 року встановлено обов’язок відповідача вносити щомісячно, не пізніше 30 числа наступного місяця за звітним 1/12 частини річної орендної плати.

В пункті 19 Договорів оренди землі зазначено, що Орендар зобов’язаний відшкодувати Орендодавцю (позивачу) суму упущеної вигоди (не отриманого доходу) в розмірі суми орендної плати за весь період фактичного користування земельними ділянками, переданими в оренду,а саме за період з 15.10.2002 року до моменту державної реєстрації Договорів оренди від 04.08.2004 р., тобто до 04.08.2004 року. Строк дії договорів –до 01.07.2014 року. Дострокове припинення договору передбачене за взаємною згодою сторін, а в разі недосягнення згоди –в судовому порядку.

Таким чином апеляційним господарським судом встановлено, що ЗАТ „Сміла-Агропромсервіс” користувалося названими земельними ділянками саме починаючи з 15 жовтня 2002 року, за що умовами названих договорів передбачене відшкодування в розмірі орендної плати. Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що ЗАТ „Сміла-Агропромсервіс” не дотримався своїх зобов'язань за договорами стосовно своєчасності та повноти внесення орендної плати, а також передбачених пунктами 19 Договорів платежів, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 56558, 48 грн.

Імперативними приписами ст. 206 Земельного кодексу України та ст. 2 Закону України “Про плату за землю" від 03.07.1992 року (зі змінами та доповненнями) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки землі.

За земельну ділянку, надану в оренду, справляється орендна плата. Згідно ст. 21 Закону України “Про оренду землі" (зі змінами та доповненнями) розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 3 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачене право сторін встановлювати умови договору, які застосовуватимуться до відносин між ними, що виникли до його укладення.

Згідно із статтями 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог наведеного законодавства, встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи щодо відповідності умов вищезазначених договорів вимогам закону, існування заборгованості з визначених договорами платежів, суд апеляційної інстанції правомірно стягнув на користь позивача визначену судом суму боргу.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що під час розгляду справи апеляційним господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятої у справі постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Сміла-Агропромсервіс”

залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного суду від 11.02.2008 р. у справі № 03/3737 залишити без змін.

Головуючий суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.