ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2008 р.

№ 02-03-13/918

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційне подання старшого прокурора відділу

Генеральної прокуратури України

на рішення господарського суду Черкаської області від 13.08.2008р.

у справі №02-03-13/918

за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі

Міністерства оборони України

до            Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд"

3-тя особа Благодійний фонд "Житло військовим"

про           стягнення 4 404 099,45 грн.,

за участю представників:

від позивача: Шамрай О.В. –довіреність у справі,

від відповідача: не з'явився,

від 3-тьої особи: Трахтенберг П.П. –президент фонду (протокол №1 від 24.06.96),

від Генеральної прокуратури України: Спорий І.Г. –прокурор відділу,

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України звернувся до господарського суду Черкаської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд" і просив суд стягнути з останнього 3 724 397,0 грн. збитків та 679 702,45 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.10.2004р. в іншій справі №02/1169, щодо передачі у визначені угодою строки житла (квартир) загальною площею 2838,71 кв. на суму 3 724 297,0 грн. по вул.Сумгаїтській №19/1 м.Черкаси. За порушення зобов'язання, визначеного мировою угодою, відповідач має сплатити пеню за весь час прострочки виконання договірних зобов'язань та суму заборгованості грошовими коштами у розмірі 3 724 397,0 грн., як то передбачено п. 1 мирової угоди та п.4.2. договору №186 від 30.11.2001р.

Позивач зазначає, що оскільки відповідач не виконав в строк умови мирової угоди, то відповідно до п.2 мирової угоди та ч.2 ст.220 ГК України виконання втратило інтерес для кредитора внаслідок прострочки боржника, тому відповідач повинен повернути позивачу 3 724 397,0 грн. понесених збитків.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що ухвала суду про затвердження мирової угоди є підставою для відкриття виконавчого провадження та примусового її виконання державою виконавчою службою. За твердженням відповідача з дати прийняття ухвали суду –14.10.2004р. спір вважається вирішеним, а тому провадження у даній справі має бути припинено на підставі ст.80 ГПК України. Одночасно зазначає, що у мировій угоді не допускається встановлення санкцій за невиконання її умов. Крім того, в угоді не встановлений конкретний розмір пені за її невиконання (а.с.126).

Рішенням господарського суду Черкаської області від 13.08.2008р. (суддя Пащенко А.Д.) у задоволені позову відмовлено з тих підстав, що прокурор та позивач не довели і належними доказами не підтвердили нанесення збитків саме позиву. Проте відповідно до норм Господарського кодексу України вимагати відшкодування збитків може лише сторона, яка зазнала збитків.

Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що вся сума коштів була перерахована на рахунок відповідача із розрахункового рахунку Благодійного фонду "Житло військовим", який є окремою юридичною особою. Той факт, що стороною мирової угоди, затвердженої судом, вказано Міністерство оборони України, за висновком суду, не змінює платника коштів на інвестування дольової участі будівництва житла та не змінює призначення платежу, оскільки цивільним законодавством України передбачено укладення договору на користь третьої особи, яка може вимагати його виконання.

Також судом зазначено, що позивачем не вказано, яких заходів було вжито для недопущення чи зменшення збитків, не вказано, чи вимагав позивач від відповідача передачі квартир у строки, вказані в мировій угоді. Не вказано , які дії вчиняв позивач для того, щоб примусового витребувати у відповідача квартири після настання цих строків, оскільки способи захисту від ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди –це звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди та звернення до державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали господарського суду, якою затверджено мирову угоду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, старший прокурор відділу Генеральної прокуратури України вніс до Вищого господарського суду України касаційне подання, в якому просить суд вказане рішення скасувати як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційного подання, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акта, знаходить касаційне подання таким, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.10.2004р. в іншій справі №02/1169 затверджено мирову угоду, укладену 14 жовтня 2004р. Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд", за умовами якої останній зобов'язався передати Міністерству оборони України 36 квартир загальною площею 2838,71 кв.м. на суму 3 724 397 грн., з них:

5 квартир загальною площею 252,77 кв.м. на суму 331 631,73 грн. в 8-квартирному житловому будинку (І черга) №19/1 по вул.Сумгаїтський в м.Черкаси - до 31 грудня 2004р. та

31 квартиру загальною площею 2585,94 кв.м. на суму 3 392 765,27 грн. в 2-секційному 10-поверховому 60-квартирному житловому будинку (ІІ черга) №19/1 по вул.Сумгаїтській в м.Черкаси - до 31 грудня 2005р.

Цією ж угодою, затвердженою судом, передбачено, що у разі невиконання умов мирової угоди ТОВ "Євробуд" згідно п.4.2. договору №186 від 30.11.2001р. сплачує пеню за весь час прострочки виконання договірних зобов'язань та суму заборгованості грошовими коштами у розмірі 3 724 397,0 грн.

Провадження у справі №02/1169 припинено.

Невиконання відповідачем –ТОВ "Євробуд" умов мирової угоди, затвердженої судом, щодо передачі у визначені нею строки квартир, стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення збитків, а саме вартості квартир та пені. При цьому, позивач посилається на норми матеріального права, які регулюють договірні відносини сторін, та вказує на втрату інтересу виконання відповідачем зобов'язань щодо передачі квартир.

Отже, як доводять матеріали справи, спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем у встановлений мировою угодою строк взятих на себе зобов'язань з передачі квартир.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки правовідносинам сторін, які склалися внаслідок укладання ними мирової угоди у справі №02/1169, затвердженої ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.10.2004р.

Так, в силу ч.4 ст.78 ГПК України, про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Мирова угода за своєю правовою природою це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди, є судовим актом, для якого передбачений особливий порядок його виконання.

Згідно ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому ГПК України та Законом України “Про виконавче провадження”.

Зазначене кореспондується із п.2 ч.2 ст.3 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідно до якого підлягають виконанню Державною виконавчою службою ухвали, постанови судів у господарських справах.

В силу п.1 ч.1 ст.18 Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення, зазначеного у ст.3 цього Закону.

Згідно ст.1 Закон України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) –це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюють на підставах, у спосіб та межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі –рішення).

Тобто, Закон України “Про виконавче провадження” визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Враховуючи, що мирова угода, затверджена судом, припускає добровільне її виконання, а названий Закон направлений на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), то у разі невиконання стороною умов такої угоди у добровільному порядку, заінтересована сторона має звернутися до суду, який видав ухвалу про затвердження мирової угоди, із заявою про зміну порядку її виконання, з добровільного на примусовий, що стане підставою для вчинення Державною виконавчою службою дій, спрямованих на примусове виконання.

Таким чином, виконання мирової угоди, яка затверджена ухвалою суду, врегульовано нормами процесуального права, у зв'язку з чим у сторін з укладанням такої угоди, і лише у разі її затвердження судом, виникають не цивільні чи господарські права та обов'язки, як помилково вважає позивач, а господарсько-процесуальні права та обов'язки. Зокрема, право на зміну способу та порядку виконання такої ухвали, встановлене ст.121 ГПК України; право на пред'явлення її до виконання, визначене ст.115 ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, ухвалене у даній справі рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки заявлена вимога не може бути самостійним предметом позову та розглядатися в господарських судах в порядку окремого позовного провадження. Проте це не позбавляє позивача права звернутися до суду, який прийняв ухвалу про затвердження мирової угоди, з заявою про зміну порядку її виконання з добровільного на примусовий.

Одночасно колегія суддів звертає увагу й на те, що із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача вартість квартир, які мали бути передані йому добровільно за мировою угодою, затвердженою судом, тобто фактично вимагає змінити зобов'язання, яке виникло з мирової угоди, затвердженої судом, - передати майно в натурі, на зобов'язання сплатити вартість цього майна.

Разом з тим, така вимога може бути задоволена судом, який прийняв ухвалу про затвердження мирової угоди, тільки в порядку ст.121 ГПК України за заявою сторони про зміну способу виконання мирової угоди, затвердженої судом, і лише у разі наявності обставин, що ускладнюють або роблять неможливим її виконання.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційне подання старшого прокурора відділу Генеральної прокуратури України задовольнити частково.

Рішення господарського суду Черкаської області від 13.08.2008р. у справі №02-03-13/918 скасувати.

3. Провадження у справі припинити.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій