ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2008 р.

№ 39/111

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.,

суддів

Дроботової Т.Б.,

Швеця В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Заступника прокурора Дніпропетровської області

на рішення

Господарського суду Дніпропетровської області

від 21 квітня 2005 року

у справі

№ 39/111

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Савой"

до

Дніпропетровської міської ради

про

спонукання до укладення договору оренди

Згідно з Розпорядженням Вищого господарського суду України № 02-12.2/219 від 25 червня 2008 року у зв'язку з відпусткою судді Гоголь Т.Г. для розгляду справи № 39/111 сформовано колегію суддів у складі: Добролюбової Т.В. (головуючого), Дроботової Т.Б., Швеця В.О.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги;

відповідача: не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги;

прокуратури: Івченко О.А. (Генеральна прокуратура України, посв. № 194),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2005 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Савой" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровської міської ради про спонукання до укладення договору оренди земельної ділянки, площею 0,2604 га, розташованої по вул. Набережна Перемоги, 3-м у м. Дніпропетровську, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач в порушення вимог статті 124 ЗК України, статті 179 ГК України і статті 377 ЦК України не вирішив питання щодо оформлення права користування на спірну земельну ділянку.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2005 року (суддя Ліпинський О.В.) позовні вимоги задоволено.

Приймаючи рішення у даній справі, господарський суд вказав, що у позивача як власника будівель і споруд автозаправної станції виникло право на оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташовано вказані об'єкти нерухомості та на підставі чого, у Дніпропетровської міської ради виник обов'язок щодо оформлення вказаного права шляхом укладення з позивачем договору оренди земельної ділянки. При цьому, суд керувався приписами статей 120, 124, 193 ЗК України, статей 179, 187 ГК України.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням від 21.04.05, Заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, в якому просить вказане рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Внесене касаційне подання вмотивоване доводами щодо порушення господарським судом приписів статей 13, 41, 142-145 Конституції України, статей 12, 116, 124 ЗК України і статей 16, 26, 60, 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зазначаючи про те, що в силу наданих відповідачу повноважень, останній самостійно вирішує питання надання земельної ділянки в оренду шляхом прийняття відповідного рішення на пленарному засіданні ради - сесії.

Заслухавши суддю-доповідача Швеця В.О., розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Виходячи зі змісту статей 1, 2 Закону України “Про оренду землі” оренда землі - це основане на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, цим Законом, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Приписами статті 13 Конституції України унормовано, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до статей 142-144 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об’єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальної громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

В силу статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок комунальної власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавцями земельних ділянок, комунальної власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальній громаді міста Дніпропетровська належить право комунальної власності на землю. Органи місцевого самоврядування, в даному випадку Дніпропетровська міська рада, від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об’єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об’єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання, фінансування об’єктів, що приватизуються і передаються у користування та оренду. При цьому, доцільність, порядок, строк та умови відчуження об’єктів права комунальної власності визначаються відповідною Радою.

Згідно з пунктом 34 статті 26, пункту 2 статі 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання надання земельної ділянки в оренду вирішується на пленарному засіданні ради –сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підставу для висновку про те, що розгляд питання про надання спірної земельної ділянки в оренду є виключною компетенцією Дніпропетровської міської ради, результатом засідання якої, з питань надання земельних ділянок в оренду, є документ у формі рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам, передбаченим постановою Пленуму Верховного суду України “Про судове рішення” від 29.12.76 № 11, відповідно до яких, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України. При цьому, обґрунтованим визначається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що при розгляді справи в першій інстанції були допущені порушення та неправильне застосування матеріального законодавства, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Зважаючи на викладене, рішення Господарського суду Дніпропетровської області підлягає скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд, під час якого слід усунути всі зазначені порушення і прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання Заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2005 року у справі № 39/111 скасувати. Матеріали справи скерувати для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя                                                                      Т. Добролюбова

Судді

Т.Дроботова

В. Швець