ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№ 45/23

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційного подання

Відкритого акціонерного товариства "Чернігівавтодеталь"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду України від 07.07.2008

у справі

господарського суду м. Києва

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Чернігівавтодеталь"

до

Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль"

про

визнання недійсним договору від 15.06.2004 №010/08/2131

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

не з?явилися

від відповідача:

Поляков Г.А.- дов.№13 від 23.10.2006, Верхацький І.В.- дов.№10 від 23.10.2006, Лавренчук В.М.-дов.№77 від 10.09.2007

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.04.2008 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2008 рішення від 14.04.2008 господарського суду м. Києва залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем за платіжним дорученням № 1 від 24.06.2004 отримано від АППБ "Аваль" кошти за оспорюваним кредитним договором в сумі 13700000,00 грн. та використано їх, а тому виник обов?язок повернення банку у встановлений договором термін та на визначених умовах суми кредиту та сплати відсотків за користування ним.

Не погоджуючись з судовими рішеннями ВАТ "Чернігівавтодеталь" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати, посилаючись на те, що господарськими судами порушені норми матеріального та процесуального права зокрема, ст.ст. 42, 22 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 345, 348, Господарського кодексу України, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Позивач надіслав клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги з неможливістю його представника прибути в засідання у зв?язку з участю в судовому процесі у Вищому адміністративному судді України.

Дане клопотання не підлягає задоволенню з тих підстав, що з доданої до клопотання повістки-повідомлення Вищого адміністративного суду України від 19.08.2008 вбачається, що розгляд справи №К-4348/07 призначений на 22.10.2008 о 11 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, а розгляд даної справи призначений на 22.10.2008 о 09 год.50 хв., тобто раніше ніж у Вищому адміністративному судді України. До того ж Вищий господарський суд України знаходиться поруч із Вищим адміністративним судом України, за адресою м. Київ, вул. Копиленка, 6.

Крім того, ТОВ "Чернігівавтодеталь" є юридичною особою і тому зобов’язано було забезпечити, при необхідності, явку іншого представника товариства. До того ж ухвалою Вищого господарського суду України від 29.09.2008 доведено до відома сторін, що нез’явлення представників в засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Згідно п. 1.1 Статуту, відповідач є правонаступником за всіма правами та обов'язками Акціонерного поштово-пенсійного банку „Аваль".

Господарським судом встановлено, що Акціонерний поштово-пенсійний банк „Аваль" (кредитор) та ВАТ „Чернігівавтодеталь" (позивальник) 15.06.2004 уклали кредитний договір № 010/08/2131, за умовами якого, кредитор відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію (надалі - кредит) у сумі 13700000,00грн., терміном до 24.11.2006, зі сплатою 10 відсотків річних.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що кредитні кошти призначені для поповнення обігових коштів.

Платіжним дорученням № 1 від 24.06.2005 банком перераховано ВАТ "Чернігівавтодеталь" кошти в сумі 13700000,00 грн., відповідно до умов кредитного договору № 010/08/2131 від 15.06.2004 без ПДВ".

Господарським судом також встановлено, що отриманні від АППБ „Аваль" кошти за оспорюваним кредитним договором ВАТ "Чернігівавтодеталь" використало в повному обсязі, перерахувавши їх на погашення заборгованості за іншими кредитними договорами.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Статтею 234 Цивільного кодексу України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Господарські суди дійшли висновку, що спірний кредитний договір укладений з метою створення правових наслідків і такі наслідки були створені, внаслідок чого, позивачем отримано від банку у розпорядження кошти в сумі 13700000,00грн. та використано їх, і у позивача виник обов'язок повернути банку в обумовлений строк та на визначених умовах суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а тому кредитний договір від 15.06.2004 № 010/08/2131 не є фіктивним.

За ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.          Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 ст. 345 та ч.1 ст. 348 Господарського кодексу України встановлено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Банк здійснює контроль за виконанням умов кредитного договору, цільовим використанням, своєчасним і повним погашенням позички в порядку, встановленому законодавством.

На підставі вищевказаних норм Господарського кодексу України , господарський суд обгрунтовано дійшов висновку, що умови оспорюваного договору, зокрема його розділи 2 та 12, не суперечать вимогам статей 345, 348 Господарського кодексу України, а тому відсутні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним у відповідності до ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Як встановив господарський суд, укладення між сторонами кредитного договору здійснено з метою отримання коштів для поповнення обігових коштів товариства (п. 2.1 договору), тому не може вважатися угодою укладеною на вкрай невигідних умовах, оскільки невигідність умов для позивача може стосуватися, зокрема, сплати ним відсотків за користування кредитними коштами банку, а не отриманням кредиту.

Статтею 230 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" № 3 від 28.04.1978 під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Відповідно ст. 33 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на

підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи в господарському судді не підтверджено твердження позивача, що банк при укладенні спірного договору заперечував наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину (укладенню спірного кредитного договору) або банк замовчував їх існування.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що господарськими судами дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судові рішення відповідають чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для їх скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову від 07.07.2008 Київського апеляційного господарського суду зі справи № 45/23 залишити без змін.

Головуючий В.С. Божок

Судді Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко