ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2008

Справа №2-7/8955-2008

За позовом Суб’єкта підприємницької діяльності Коба Володимира Петровича (98637, м. Ялта, вул. Крупської, б. 20, к. 2, кв. 8, ідентифікаційний номер )

До відповідача Ялтинської міської ради (98600, м. Ялта, пл. Радянська, 1)

Про спонукання укласти договір.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Коба В. П., паспорт ЕЕ 335182.

Від відповідача – Нізамутдінов М. І., предст., дов. №02.9-2/64 від 28.01.2008 р.

Суть справи: Суб’єкт підприємницької діяльності Коба Володимир Петрович звернувся до Господарського суду АР Крим з позовною заявою, в якій просить зобов’язати Ялтинську міську раду укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки площею 0,0040 га, розташованої за адресою: м. Ялта, вул. Халтуріна, в районі будинку №19а.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Ялтинської міської ради №37 від 02.02.2006 р. Суб’єктом підприємницької діяльності Коба Володимиром Петровичем був розроблений проект землеустрою з відведення земельної ділянки площею 0,0040 га, розташованої на землях Ялтинської міськради за адресою: м. Ялта, вул. Халтуріна, в районі будинку №19а, для будівництва та обслуговування магазину. Складений позивачем проект землеустрою був затверджений рішення Ялтинської міської ради №148 від 14.12.2007 р. Цим же рішенням запитувана земельна ділянка була передана позивачеві в оренду строком на 25 років та зобов’язано укласти відповідний договір оренди. Проте, позивач стверджує, що в листі від 02.06.2008 р. за підписом секретаря Ялтинської міської ради міститься інформація про те, що відповідно до змін, внесених Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Ялтинська міська рада не має права укласти з позивачем договір оренди, оскільки право оренди придбавається виключно на аукціонах. СПД Коба Володимир Петрович вважає вказану відмову протиправною, при цьому посилаючись на те, що зазначений вище Закон не може розповсюджуватися на спірні правовідносини, позаяк право позивача на оренду виникло на підставі рішення Ялтинської міськради №148 від 14.12.2007 р., а закони зворотної сили не мають. Крім того, позивач також зазначив, що рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. у справі №10-рп/2008 було встановлено, що положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині внесення змін до статті 124 Земельного кодексу України є неконституційними.

У судовому засіданні представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги Суб’єкта підприємницької діяльності Коба Володимира Петровича є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Наданий відзив був прийнятий судом до розгляду.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Чинне земельне законодавство передбачає два види користування землею: право постійного користування та оренда (гл. 15 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі термінове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендарю для ведення підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов’язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 290 Господарського кодексу України відносини, пов’язані з орендою землі як засобу виробництва, регулюються Земельним кодексом України та іншими законами. При цьому, оренда земельної ділянки без договору, укладеного в письмовій формі, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в установленому законом порядку, не допускається.

Частинами 1, 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин, передбачали, що особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів – відповідні органи виконавчої влади.

Ст. 116 Земельного кодексу України встановила, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Органами місцевого самоврядування, що приймають такі рішення, є сільські, селищні та міські ради, включаючи ради міст Києва та Севастополя. Повноваження цих органів по прийняттю рішень про передачу відповідних земельних ділянок у власність або надання їх в користування, визначені в 2-й та 3-й главах Земельного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Ч. 5 ст. 116 ЗК України передбачено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Передання в оренду невідведеної земельної ділянки чинним законодавством не передбачено. Вказане положення кореспондується з приписами ст. 125 ЗК України, відповідно до якої приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості) забороняється.

Матеріали справи свідчать, що заявою від 07.07.2004 р. Суб’єкт підприємницької діяльності Коба Володимир Петрович звернувся до Ялтинської міської ради з проханням надати дозвіл на складання проекту землеустрою з відведення земельної ділянки площею 0,0040 га, розташованої за адресою: м. Ялта, вул. Халтуріна, в районі будинку №19а, на землях Ялтинської міської ради, для будівництва та обслуговування магазину.

Рішенням Ялтинської міської ради №37 від 02.02.2006 р. Суб’єкту підприємницької діяльності Коба Володимиру Петровичу був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки площею 0,0040 га для будівництва та обслуговування магазину за адресою: м. Ялта, вул. Халтуріна,Ю в районі жилого будинку №19а на землях Ялтинської міської ради.

Ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

На підставі рішення Ялтинської міської ради №37 від 02.02.2006 р. позивачем був складений та розроблений проект землеустрою з відведення запитуваної земельної ділянки та отримані усі необхідні позитивні висновки та погодження від державних органів та служб.

Рішенням Ялтинської міської ради №148 від 14.12.2007 р. був затверджений проект землеустрою з відведення земельної ділянки СПД Коба В. П. площею 0,0040 га для будівництва та обслуговування магазину за адресою: м. Ялта, вул. Халтуріна, в районі будинку №19а. Цим рішенням позивачеві була передана в оренду строком на 25 років запитувана земельна ділянка та зобов’язано СПД Коба В. П. в місячний строк встановити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), після чого укласти з Ялтинською міською радою договір оренди земельної ділянки.

На виконання цього рішення позивач був складений акт встановлення в натурі та погодження меж земельної ділянки від 09.01.2008 р.

Заявою №К-54/2412/2 від 22.05.2008 р. Суб’єкт підприємницької діяльності Коба Володимир Петрович звернувся до Ялтинської міської ради з проханням сприяти в укладенні договору оренди земельної ділянки.

Однак, листом №К-54/2412/2 від 02.06.2008 р. Ялтинська міська рада повідомила про відсутність можливості укласти договір оренди земельної ділянки, оскільки відповідно до змін до статті 124 Земельного кодексу України, внесених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» право оренди земельних ділянок придбавається виключно на аукціонах.

Проте, з цього приводу суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-УІ від 28.12.2007 р. частину першу статті 124 Земельного кодексу України було доповнено абзацами другим та третім такого змісту:

"Набуття права оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється виключно на аукціонах, крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб і в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі.

Не допускається проведення аукціонів щодо ділянок, які (або будівлі на яких) орендують бюджетні установи, музеї, підприємства і громадські організації у сферах культури і мистецтв (у тому числі національні творчі спілки та їх члени (під творчі майстерні)".

Проте, матеріали справи свідчать, що право позивача на оренду запитуваної земельної ділянки виникло на підставі рішення Ялтинської міської ради №148 від 14.12.2007 р., тобто до моменту прийняття Закону України №107-УІ від 28.12.2007 р. та набрання ним чинності. У той же час, відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, статтею 22 Основного Закону передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Більш того, суд також вважає за небхідне звернути увагу на те, що Конституційний суд України, ухвалюючи Рішення від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України, статей 4, 27, частини другої статті 38 Кодексу при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про Держбюджет. Ця рекомендація ґрунтувалася на правових позиціях Суду, висловлених у зазначеному Рішенні, відповідно до яких: стаття 38 Кодексу конкретизує вимоги частини другої статті 95 Конституції України щодо змісту закону про Держбюджет; у сукупності вказані статті Кодексу і Конституції України визначають вичерпний перелік правовідносин, які повинні регулюватися законом про Держбюджет - встановлення тільки доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, а тому закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзаци четвертий, п'ятий, шостий, восьмий пункту 4 мотивувальної частини). У зв'язку з цим Конституційний Суд України дійшов висновку, що "зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України" (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини).

Крім того, в рішенні від 22.05.2008 р. у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) Конституційний суд України зазначив, що Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод (п. 7.1 мотивувальної частини Рішення).

На підставі цього Конституційним судом України були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими, у тому числі, були внесені зміни до статті 124 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

За таких обставин, посилання Ялтинської міської ради в листі №К-54/2412/2 від 02.06.2008 р. на зміни до статті 124 Земельного кодексу України, які були внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», не є правомірними.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №309-УІ від 03.06.2008 р. Кабінету Міністрів України було доручено визначити особливості оформлення права оренди земельної ділянки без проведення аукціону громадянам чи юридичним особам, які звернулись із заявою (клопотанням) про передачу земельної ділянки в оренду із земель державної або комунальної власності, якщо станом на 1 січня 2008 року відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування було прийнято рішення про погодження місця розташування такого об'єкта або про надання дозволу на розробку проекту її відведення.

Отже, з вказаної норми вбачається, що порядок отримання права на оренду земельних ділянок за аукціоном не розповсюджується на осіб, відносно яких станом на 1 січня 2008 року відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування було прийнято рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розробку проекту її відведення.

Ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування» серед основних принципів здійснення місцевого самоврядування передбачає, зокрема, принцип законності. Принцип законності визнається судом таким, що кореспондується зі статтями 1 і 8 Конституції України, які визначають Україну як правову державу та закріплюють державний принцип верховенства права. Крім того, як вже було вказано раніше, ст. 19 Конституції України встановлює, що органи місцевого самоврядування діють на підставі діючого законодавства та у межах повноважень й шляхом, передбаченим Конституцією України та нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 цього Закону спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційний суд України в Рішенні від 01.12.2004 р. у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджуються вчинення позивачем всіх необхідних дій, передбачених земельним законодавством України в якості необхідних для укладення договору оренди, проте, відповідний договір не був укладений у зв’язку з неправомірними діями відповідача.

Відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів.

У той же час, всупереч вимогам ст. 33, 34 ГПК України, Ялтинська міська рада не надала суду доказів існування будь-яких перешкод для передачі в оренду позивачеві земельної ділянки площею 0,0040 га, розташованої за адресою: м. Ялта, вул. Халтуріна, в районі будинку №19а, на землях Ялтинської міської ради, для будівництва та обслуговування магазину.

За таких обставин, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи документи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Суб’єкта підприємницької діяльності Коба Володимира Петровича є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Зобов’язати Ялтинську міську раду (98600, м. Ялта, пл. Радянська, 1) укласти з Суб’єктом підприємницької діяльності Коба Володимиром Петровичем (98637, м. Ялта, вул. Крупської, б. 20, к. 2, кв. 8, ідентифікаційний номер ) договір оренди земельної ділянки площею 0,0040 га, розташованої за адресою: м. Ялта, вул. Халтуріна, в районі будинку №19а.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.