ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2008 р.                                                                      Справа №21/261

за позовом Закритого акціонерного товариства "Гадячсир", м.Гадяч

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський комбінат будівельних матеріалів", с.Засулля

про стягнення 3575,99 грн.

Суддя Тимченко Б.П.

Представники:

від позивача: Сластьон С.В., дов.б/н від 10.06.08р.

від відповідача: відсутні

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення 3575,99 грн.

Представник позивача в судовому засіданні наполягає на задоволенні позову з мотивів, наведених у позовній заяві.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, в судове засідання не з"явився. За таких обставин, суд вважає за доцільне розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Між Закритим акціонерним товариством "Гадячсир" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лубенський комбінат будівельних матеріалів»було укладено договір купівлі-продажу товаро-матеріальних цінностей шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

Відповідно до ст. 640 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним з моменту одержання особою, що направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ч.2 ст. 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, а саме сплатила відповідну суму грошей, то ця дія є прийняттям пропозиції.

Так, підписання та направлення накладних є пропозицією Відповідача укласти договір (оферта), а оплата поставлених товаро-матеріальних цінностей Позивачем є повною і безумовною відповіддю про її прийняття (акцепт).

З травня 2005 року по січень 2006 року Відповідач здійснював поставку товаро-матеріальних цінностей Позивачу, що підтверджується накладними (в матеріалах справи), а Позивач вчасно проводив оплату поставлених товаро-матеріальних цінностей, що підтверджується платіжними дорученнями (в матеріалах справи).

Протягом вищезазначеного періоду Відповідач поставив товаро-матеріальних цінностей на загальну суму 46 837 гривень 35 коп., а Позивач здійснив оплату на загальну суму 50 338 гривень 23 коп.

У зв'язку з недопоставкою Відповідачем товаро-матеріальних цінностей станом на 10 липня 2008 року за ним склалася заборгованість в сумі 3500 товаро-матеріальних цінностей гривень 88 коп.

З метою досудового врегулювання господарського спору 30 травня 2008 року ЗАТ "Гадячсир" направило Відповідачу лист-вимогу про сплату заборгованості. Даною вимогою Позивач, відповідно до ст. 530 ЦК України вимагав від Відповідача виконання зобов'язання про сплату заборгованості протягом семи днів від дня пред'явлення вимоги. Однак, всупереч нормам ст. 530 ЦК України Відповідач не погасив заборгованість перед ЗАТ «Гадячсир».

Станом на 10 липня 2008 року зобов'язання Відповідачем не виконано, а вимога, відповідно, залишена без виконання.

У зв'язку з обставинами викладеними вище ЗАТ «Гадячсир» втратило інтерес до виконання зобов'язання Відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Приписами ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій,передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов"язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, права та законні інтереси якого порушено, може заявити вимогу щодо сплати штрафних санкцій .

Законом щодо окремих видів зобов 'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна яо г о за погодзісенням сторін не допускається ( ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України).

Ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушеїшя грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань Позивач має право на стягнення з Відповідача суми основного боргу у розмірі 3500,88 грн., суми нарахованої пені у розмірі 66,76 грн., 3 % річних від суми недопоставленої продукції у розмірі 8,92 грн.

Враховуючи викладене, матеріали справи та керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 638, 640, 642 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 231, 232 Господарського кодекусу України, ст.ст. 2, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський комбінат будівельних матеріалів" (37552, Полтавська область, Лубенький район, с.Засулля, вул.Комсомольська, 63, р/р 0623 в ФАКБ "Національний кредит" м.Лубни, МФО 331746, ідентифікаційний код 05455053) на користь Закритого акціонерного товариства "Гадячсир" (37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Будька, 47, р/р 3901 в АКІБ "УкрСиббанк" м.Полтава, МФО 351005, ідентифікаційний код 33460268) - 3500,88 грн. основного боргу, 66,76 грн. пені, 8,35 грн. річних, 102,00 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

4. Копії рішення надіслати сторонам по справі.

Суддя                                                                       Тимченко Б.П.