ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.10.08 р.                     Справа № 14/54

за позовом Державного підприємства „Луганськвугілля”, ,

м.Луганськ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Агроснаб Донбасу”,

, м.Донецьк

про стягнення 1092600 грн. 00 коп.

Головуючий суддя Левшина Г.В.

Суддя                      Джарти В.В.

Суддя                      Новікова Р.Г.

Представники:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Бородіна О.О.-по дов.

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувалась перерва з 13.10. по 28.10.2008р.

СУТЬ СПРАВИ:

Державне підприємство „Луганськвугілля”, м.Луганськ, позивач, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю „Агроснаб Донбасу”, м.Донецьк, про стягнення штрафних санкцій в сумі 1092600,00 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №№02-01/1-371 від 02.11.2006р. в частині строків, якості та комплектності поставленого обладнання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву без номера та дати, що надійшов на адресу суду 15.09.2008р., проти позовних вимог заперечує. В обгрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на невірне проведення позивачем нарахування суми штрафів за поставку неякісного та некомплектного обладнання. Зокрема, як вказує відповідач, суми штрафів мають розраховуватись у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) складової частини товару. Крім цього, щодо вимог про стягнення штрафу в сумі 360000,00 грн. за поставку неякісного обладнання відповідач вказує на ті обставини, що його обов’язок усувати виявлені у поставленому обладнанні недолікі виникає лише після складання сторонами двостороннього акту, який сторонами підписаний не був.

В заяві, яка надійшла до суду 15.09.2008р., відповідачем також заявлено про застосування судом строків позовної давності стосовно вимог про стягнення штрафу в сумі 720000,00 грн. за поставку некомплектного обладнання та пені в сумі 12600,00 грн. за прострочення строків поставки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

02.11.2006р. між Міністерством вугільної промисловості України, позивачем та відповідачем був підписаний договір про закупівлю №02-01/1-371 по результатам відкритих торгів, які відбулись 10.10.2006р.

Відповідно до розділу 3 вказаного договору Міністерство вугільної промисловості України відповідно до плану асигнувань та згідно з результатом проведених відкритих торгів від 10.10.2006р. перераховує позивачу кошти державного бюджету України у обсязі, необхідному для виконання цього договору. В свою чергу, відповідач зобов’язуєтьcя передати у власність позивача продукцію, а саме комбайн прохідницький КСП-22.00.00.000 (ТУ У 29.5.4-2001) повної комплектації з перевантажувачем на конвеєр, який має можливість проводити виробки в породах міцністю до 80 мПа з комплектом ЗІП – 2 од. Позивач за вказаним договором зобов’язується прийняти, здійснити оплату за товар, загальна вартість якого за договором становить 3600000,00 грн. (п.3.3 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р.).

За приписом п.4.1 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р. постачання товару має здійснюватись на умовах DDP, відповідно до правил „Інкотермс-2000р.” на підставі попередньої письмової заявки позивача, не пізніше 30 календарних днів з моменту одержання заявки від позивача про можливість прийняти товар та оплати за нього.

11.12.2006р. між сторонами було підписано додаткову угоду до договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р., згідно з якою було змінено п.4.1 договору та визначено, що доставка товару здійснюється на умовах DDP (станція або склад вантажоодержувача) протягом 30 днів з дати отримання грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача.

Згідно з платіжним дорученням №339 від 25.12.2006р. позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 3600000,00 грн.

Таким чином, як вказує позивач, обов’язок відповідача з постачання товару мав бути виконаний в строк до 23.01.2007р.

Виходячи зі змісту позовної заяви, 25.01.2007р. позивачем за договором №02-01/1-371 від 02.11.2006р. на адресу ВП ШУ Луганське ДП „Луганськвугілля” було поставлено одну одиницю комбайну КСП -22 №30.

07.02.2007р. відповідачем було здійснено постачання однієї одиниці обладнання, яке було доукомплектоване перевантажувачем 23.04.2007р.

За таких обставин, на підставі п.10.2 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р. позивачем за прострочку поставки відповідачем товару за період з 24.01.2007р. по 06.02.2007р. нараховано та пред’явлено до стягнення пеню в сумі 12600,00 грн. (0,05% вартості непоставленого товару за кожний день прострочки).

Крім цього, як вказує позивач, товар був поставлений відповідачем у некомплектному стані, а саме, без 2 одиниць стрічкових перевантажувачів на конвеєр та стрічкової цепі, внаслідок чого згідно п.10.3 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р. та ст.231 Господарського кодексу України позивачем нараховано та пред’явлено до стягнення штраф в сумі 720000,00 грн. (20% вартості некомплектного товару).

На підставі п.10.3 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р. позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 360000,00 грн. за поставку неякісного комбайну.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов без номера та дати, що надійшов на адресу суду 15.09.2008р. Крім цього, в заяві, яка надійшла до суду 15.09.2008р., відповідачем заявлено про застосування судом строків позовної давності до позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 720000,00 грн. за поставку некомплектного товару та пені в сумі 12600,00 грн. за прострочку поставки.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Як вказувалось вище, 02.11.2006р. між позивачем, відповідачем та Міністерством вугільної промисловості України був підписаний договір №02-01/1-371.

Згідно з п.п.3.1, 3.2 вказаного договору Міністерство вугільної промисловості України відповідно до плану асигнувань та згідно з результатом проведених відкритих торгів від 10.10.2006р. перераховує позивачу кошти державного бюджету України у обсязі, необхідному для виконання цього договору.

В свою чергу, відповідач зобов’язуєтьcя передати у власність позивача продукцію, а саме комбайн прохідницький КСП-22.00.00.000 (ТУ У 29.5.4-2001) повної комплектації з перевантажувачем на конвеєр, який має можливість проводити виробки в породах міцністю до 80 мПа з комплектом ЗІП – 2 од.

Позивач за вказаним договором зобов’язується прийняти, здійснити оплату за товар, загальна вартість якого за договором становить 3600000,00 грн. (п.3.3 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р.).

Пунктом 8.1.1 договору встановлений обов’язок відповідача своєчасно поставити і передати у власність позивачу товар за накладною та актом приймання.

За приписом п.4.1 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р. (з урахуванням додаткової угоди від 11.12.2006р.) доставка товару здійснюється на умовах DDP (станція або склад вантажоодержувача) протягом 30 днів з дати отримання грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача.

Як встановлено судом, платіжним дорученням №339 від 25.12.2006р. позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 3600000,00 грн.

Таким чином, відповідно до п.4.1 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р. (з урахуванням додаткової угоди від 11.12.2006р.) відповідач зобов’язаний був виконати свій обов’язок з постачання двох одиниць комбайну прохідницького КСП-22.00.00.000 (ТУ У 29.5.4-2001) повної комплектації з перевантажувачем на конвеєр, який має можливість проводити виробки в породах міцністю до 80 мПа з комплектом ЗІП в строк до 23.01.2007р.

Згідно з наданим до матеріалів справи актом про приймання матеріалів 25.01.2007р. позивачем за договором №02-01/1-371 від 02.11.2006р. на адресу ВП ШУ Луганське ДП „Луганськвугілля” було поставлено одну одиницю комбайну КСП -22 №30.

При цьому, за змістом вказаного акту визначено кількість продукції, що не вистачає: стрічкового перевантажувача КСП-32 в сборі.

07.02.2007р. згідно з актом про приймання матеріалів відповідачем на адресу ВП „Шахта „Вергелевська” було поставлено одну одиницю комбайну прохідницького КСП-22 №31. Відповідно до вказаного акту також було визначено кількість продукції, що не вистачає: однієї одиниці перевантажувача та однієї одиниці скрібкової цепі.

За таких обставин, за твердженням позивача, враховуючи надані до матеріалів справи акти про приймання матеріалів, відповідачем було припущено порушення строку постачання обладнання за договором №02-01/1-371 від 02.11.2006р. в 14 днів з 24.01.2007р. по 06.02.2007р.

Відповідно до п.10.2 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р. передбачено, що за прострочення виконання зобов’язання винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,05% від вартості несвоєчасно виконаних зобов’язань.

На підставі вказаного пункту договору позивачем за період з 24.01.2007р. по 06.02.2007р. нараховано та пред’явлено до стягнення пеню в сумі 12600,00 грн.

Виходячи зі змісту акту про приймання матеріалів від 25.01.2007р. було визначено кількість продукції, що не вистачає: стрічкового перевантажувача КСП-32 в сборі. Одночасно, згідно з актом про приймання матеріалів від 07.02.2007р. також було визначено кількість продукції, що не вистачає: однієї одиниці перевантажувача та однієї одиниці скрібкової цепі.

У зв’язку з поставкою некомплектного обладнання позивачем на підставі п.10.3 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р. та ст.231 Господарського кодексу України заявлені вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 720000,00 грн. (20% вартості некомплектного обладнання).

Відповідачем в заяві, яка надійшла до суду 15.09.2008р., заявлено про застосування судом строків позовної давності до цих позовних вимог.

Згідно із ст.257 Цивільного кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

При цьому, згідно із ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

До вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) згідно із п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України застосовується позовна давність тривалістю в один рік.

За змістом ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, про постачання відповідачем некомплектного обладнання за договором №02-01/1-371 від 02.11.2006р. позивач дізнався в момент отримання цього обладнання, зокрема, 25.01.2007р. та 07.02.2007р.

Так, акти про приймання матеріалів від 25.01.2007р. та 07.02.2007р., згідно з якими встановлено факт постачання некомплектного обладнання, підписані як з боку уповноважених представників відповідача, так і позивача. При цьому, вказані акти затверджені керівниками відокремленого підрозділу „Шахта „Вергелівська” та відокремленого підрозділу „Шахтоуправління Луганське” Державного підприємства „Луганськвугілля”.

Одночасно, 25.01.2007р. позивач також дізнався про прострочення відповідачем виконання своїх зобов’зань за договором.

Таким чином, з урахуванням ст.261 Цивільного кодексу України право позивача на позов в частині вимог про стягнення штрафу за поставку некомплектного товару виникає відповідно, з 25.01.2007р. та 07.02.2007р.

Право позивача на позов в частині вимог про стягнення пені в сумі 12600,00 грн. за прострочення виконання зобов’язань з постачання товару виникає у позивача з 25.01.2007р., тобто, в момент, коли позивач дізнався про постачання відповідачем не всього обладнання, яке було передбачене договором №02-01/1-371 від 02.11.2006р.

Виходячи з того, що позовна заява направлена до суду 22.05.2008р. (згідно з поштовим штампом на конверті), судом встановлено, що позивачем порушений встановлений ст.258 Цивільного кодексу України річний строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафу в сумі 720000,00 грн. та про стягнення пені в сумі 12600,00 грн.

Згідно з п.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

За приписом п.5 ст.267 Цивільного кодексу України суд може поновити пропущений строк позовної давності, якщо визнає поважними причини пропуску такого строку. В такому випадку порушене право підлягає захисту.

При цьому, поважними причинами є такі обставини, які роблять своєчасне пред’явлення позову до суду неможливим або ускладенним.

Відповідного клопотання про поновлення строків позовної давності по вимогах про стягнення з відповідача штрафу в сумі 720000,00 грн. за поставку некомплектного обладнання та вимогах про стягнення пені в сумі 12600,00 грн. за прострочення виконання зобов’язань позивачем до матеріалів справи не надано.

Наявності поважних причин пропуску позивачем встановленого річного строку позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення штрафу в сумі 720000,00 грн. та пені в сумі 12600,00 грн. судом не встановлено.

Враховуючи викладене, виходячи з того, що позивачем пропущено встановлений строк позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідача штрафу за поставку некмоплектного обладнання та пені за прострочення виконання зобов’язань, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 720000,00 грн. та пені в сумі 12600,00 грн. підлягають залишенню без задоволення.

Крім цього, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 360000,00 грн. згідно п.10.3 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р.

Зокрема, як вказує позивач, 03.03.2008р. вийшло з ладу кріплення поворотної рами КСП-22.00.00.000.

Листом від 04.03.2008р. №345-19-20 позивачем було повідомлено відповідача про вихід з ладу поставленого обладнання.

22.03.2008р. позивачем на адресу відповідача було направлено відповідну претензію.

У зв’язку з невиконанням відповідачем своїх зобов’язань з ремонту поставленого обладнання, позивачем на підставі п.10.3 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 360000,00 грн.

Як встановлено судом, згідно з п.10.3 договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р. передбачено можливість стягнення з відповідача штрафу у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) складової частини товару.

Тобто, умовами підписаного між сторонами договору встановлено моживість стягнення штрафних санкцій у розмірі 20% неякісної складової частини товару, проте, не 20% всієї вартості товару.

Таким чином, проведення позивачем нарахування суми штрафу у розмірі 360000,00 грн. виходячи з повної вартості поставленої відповідачем однієї одиниці комбайну є неправомірним.

Згідно із ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, при заявленні вимог про стягнення штрафу за поставку неякісного обладнання саме позивачем має бути доведено розмір штрафних санкцій.

Виходячи з того, що позивачем нарахування суми штрафу за поставку неякісного обладнання здійснене всупереч положень підписаного між сторонами договору №02-01/1-371 від 02.11.2006р., позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 360000,00 грн. є неправомірними та підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача повністю.

Клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву, що надійшов на адресу суду 07.08.2008р., про залишення без розгляду позовної заяви судом залишено без задоволення як безпідставне.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Державного підприємства „Луганськвугілля”, м.Луганськ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Агроснаб Донбасу”, м.Донецьк про стягнення штрафних санкцій в сумі 1092600 грн. 00 коп.

В судовому засіданні 28.10.2008р. оголошено повний текст рішення.

Головуючий суддя

Суддя Джарти В.В.

Суддя Новікова Р.Г.