ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.05.08 р.                     Справа № 43/1

Господарський суд Донецької області у складі судді Зубченко І.В.

Присекретарі судового засідання Башевій В.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Державного підприємства “Шахтарськантрацит”, м. Шахтарськ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія “Донвуглереммаш”, м. Макіївка

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору з боку позивача: Міністерство вугільної промисловості України, м. Київ

про стягнення пені у сумі 4 003, 65 грн., штрафу у сумі 8 400,00 грн., всього – 12 403, 65 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Стракінару О.В. за дов. № 5 від 02.01.2008р.

від відповідача: Анушкевич О.В. за дов. №88/01-06 від 09.01.2008р.

від третьої особи: представник не з’явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство “Шахтарськантрацит”, м. Шахтарськ, звернувся до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія “Донвуглереммаш”, м. Макіївка про стягнення пені у сумі 3 037, 23 грн.

Ухвалою суду від 24.03.2008р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі №43/1.

В порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач кілька разів уточнював та доповнював позовні вимоги.

А саме, заявою №11/142 від 22.04.2008р. позивач збільшив позовні вимоги в частині донарахування пені станом на дату розгляду справи в суді з урахуванням фактичного виконання відповідачем зобов’язань за договором №02-01/1-КР45 від 16.05.2007р. про надання послуг по капітальному ремонту гірничошахтного обладнання, а також в частині нарахування відповідачу штрафу.

Заява мотивована тим, що капітальний ремонт насосу ЦНСШ 300х650 виконаний 21.03.2008р., що підтверджено накладною №21-03/2008 від 21.03.2008р. Другий насос з ремонту не повернутий.

Посилаючись на ст.526 ЦК України, ст.231 ГК України та ст.11 ЗУ “Про виконавче провадження”, позивач просить стягнути пеню в сумі 3 643, 29 грн., штраф в сумі 8 400, 00 грн., всього – 12 043, 29 грн.

07.05.2008р. заявою №11/150 позивачем знову змінено та доповнено позовну заяву, а саме з мотивів того, що насос ЦНСШ 300х650 станом на 24.04.2008р. з ремонту не повернутий та керуючись ст.232 ГК України, ст.170 ЦК України та іншими нормативними актами, просив суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія “Донвуглереммаш” в доход державного бюджету України пеню в сумі 4 003, 65 грн., штраф в сумі 8 400, 00 грн., всього – 12 403, 65 грн. та віднести на відповідача судові витрати.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач має право до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, тому його заяви приймаються судом і справа розглядається з урахуванням остаточно змінених вимог, заява №11/150, вх.№.0241/3776 від 07.05.2008р.

Ухвалою суду від 25.04.2008р. до участі у справі залучена третя особа без права заявляти самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Міністерство вугільної промисловості України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір про надання послуг з капітального ремонту гірничо-шахтного обладнання №02-01/1-КР45 від 16.05.2007р., перелік обладнання, що підлягає капітальному ремонту від 16.05.2007р. до договору №02-01/1-КР45, протокол узгодження договірної ціни від 16.05.2007р., додаткову угоду №1 від 28.09.2007р., розрахунки пені станом на 19.03.2008р., станом на 24.04.2008р., станом на 12.05.2008р., платіжні доручення №710 від 21.09.2007р., №711 від 21.09.2007р., №712 від 21.09.2007р., акти сдачі-прийому виконаних робіт №94 від 29.12.2007р., №6 від 08.02.2008р., накладні №29-12/2007-МГ-3 від 29.12.2007р., №08-02/2008-МГ-1 від 08.02.2008р., №21-03/2008 від 21.03.2008р., претензію №11/342 від 28.12.2007р., відповідь на претензію №88/07-87 від 07.02.2008р., довідку про платіжні реквізити для зарахування пені №11/117 від 04.04.2008р., правоустановчі документи.

Судом оригінали означених документів оглянуті у судовому засіданні.

Відповідач 31.03.2008р. надав суду відзив на позовну заяву №88/07-254, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі за наступними підставами.

Відповідно до п.1.1. договору №02-01/1-КР45 від 16.05.2007 року замовник – Міністерство вугільної промисловості України доручає, а виконавець Відкрите акціонерне товариство Державна холдингова компанія “Донвуглереммаш” зобов’язується за плату надати послуги з капітального ремонту гірничопрохідного обладнання платника – Державного підприємства “Шахтарськантрацит”.

Вищевказаним пунктом договору передбачається, що Мінвуглепром України як замовник капітального ремонту ГШО та розпорядник бюджетних коштів має право пред’являти претензії до виконавця за виконання обов’язків по договору.

Разом з тим, позивач у своєму позові посилається на п.6.2. вказаного договору, однак, зазначеним пунктом не передбачено, що виконавець повинен сплачувати пеню саме платнику.

Тобто, якщо за договором замовником та розпорядником бюджетних коштів є Міністерство вугільної промисловості України, як суб’єкт процедури закупівлі, то тільки він може застосовувати штрафні санкції до виконавця за несвоєчасне виконання обов’язків по договору.

Окрім того, у позивача відсутня довіреність на представництво інтересів Міністерства вугільної промисловості України, тому Державне підприємство “Шахтарськантрацит” не є особою, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує умови договору №02-01/1-КР45 від 16.05.2007р., а відтак останнє не може виступати позивачем по даній справі.

В обґрунтування своєї позиції відповідачем до матеріалів справи надано копії постанови №378 від 06.03.2007р., Порядку використання у 2007 році коштів, передбачених у державному бюджеті для підтримки підприємств, що видобувають кам’яне вугілля, лігніт (буре вугілля) і торф з метою будівництва, технічного переоснащення та капітального ремонту гірничошахтного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2007р. №378, листа №87-29/393 від 16.05.2007р., листа №31-15010-03-5/10007 від 15.05.2007р., висновку №97-вс від 03.04.2007р., правоустановчі документи.

Судом оригінали означених документів оглянуті у судовому засіданні.

22.04.2008р. позивач надав суду заперечення на відзив №88/07-254 від 31.03.2008р., в яких зауважив на таке.

Згідно до п.6.1. договору №02-01/1-КР45 відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору несуть платник та виконавець, тобто ДП “Шахтарськантрацит” і ВАТ ДХК “Донвуглереммаш”. Таким чином, залучати до розгляду справи або представляти за довіреністю Мінвуглепром України не потрібно в силу умов договору.

Окрім того, по даній справі одержувачем штрафних санкцій є державний бюджет України. Згідно п.6.1. цього договору, Міністерство вугільної промисловості України наділило господарською компетенцією (у розумінні ст.232 ГК України) сторони по даному договору, передбачивши, що відповідальність за договором несуть платник та виконавець.

В свою чергу, відповідач, відповідно до доповнень до відзиву №88/07-330 від 25.04.2008р. щодо внесених позивачем змін та доповнень до позовної заяви зазначив наступне.

За приписами ст.231 ГК України встановлені цією статтею розмір пені та штрафу застосовуються, якщо інше не передбачено договором, а відтак до вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій застосуванню підлягають положення п.6.2. договору, в якому сторони закріпили, що за порушення строків виконання ремонту гірничошахтного обладнання виконавець сплачує пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення, від вартості прострочених робіт, за кожен день прострочення.

Разом з тим, вина ВАТ “Донвуглереммаш” у несвоєчасному виконанні зобов’язання за даним договором відсутня за такими обставинами:

-          на виконання постанови Кабінету Міністрів України №378 від 06.03.2007р. та на підставі бюджетної (галузевої) програми 1301100, відповідачем у травні 2007 року були укладені тристоронні договори із Міністерством вугільної промисловості України та державними підприємствами вугільної галузі Донецької та Луганської областей на надання послуг з капітального ремонту ГШО, але грошові кошти на виконання вищевказаної програми почали надходити на рахунок виконавця тільки у вересні 2007 року, а тому виконати річну програму за чотири місяці не представлялося можливим із-за відсутності технічних та кадрових можливостей;

-          обладнання у ремонт передано позивачем з порушенням вимог п.2.3., що підтверджено актами дефектіровки деталів обладнання (копії яких залучено до матеріалів справи).

На підставі викладеного, відповідач просив суд у позовних вимогах ДП «Шахтарськантрацит” щодо стягнення штрафу у розмірі 8 400, 00 грн. відмовити та зменшити розмір пені заявленої позивачем з урахуванням доводів викладених ВАТ ДХК “Донвуглереммаш”.

Пояснення позивача та відзиви відповідача судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав остаточно заявлені позовні вимоги.

Одночасно, представником позивача від імені третьої особи було надано суду відзив на позовну заяву №169/01-04/16-08 від 15.05.2008р. (факсограму).

Відповідно до п.15.1. “Інструкції з діловодства в господарських судах України” (із змінами та доповненнями) інформація, одержана каналами факсимільного зв’язку, не належить до офіційних документів, тому зазначений відзив судом до уваги не приймається.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на доводи, що містяться у його відзивах.

Третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у судові засідання не з’явилася, про час і місце слухання була належним чином повідомлена, що підтверджують штампи канцелярії суду на ухвалах від 25.04.2008р., 13.05.2008р.

Проте Міністерство вугільної промисловості України право на подання відзиву не використало і його представники в судове засідання не з’явилися. Причин нез’явлення останнє не пояснило та витребуваних господарським судом документів, необхідних для вирішення спору не надало.

Зазначене не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перед початком розгляду справи по суті представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 ГПК України.

Крім цього, представникам у судовому засіданні роз’яснено вимоги ст.81-1 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.42 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України - судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.05.2007р. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №378 від 06.03.2007р. “Про затвердження Порядку використання у 2007 році коштів, передбачених у державному бюджеті для підтримки підприємств, що видобувають кам’яне вугілля, лігніт (буре вугілля) і торф з метою будівництва, технічного переоснащення та капітального ремонту гірничошахтного обладнання” та на підставі бюджетної програми 1301100 „Державна підтримка підприємств з видобутку кам’яного вугілля, лігніту (бурого вугілля) і торфу на будівництво, технічне переоснащення та капітальний ремонт гірничошахтного обладнання на 2007 рік”, висновку Міжвідомчої комісії з питань державних закупівель, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору з боку позивача - Міністерство вугільної промисловості України, яке не є платником податку на прибуток, далі замовник, з однієї сторони, позивач - Державне підприємство „Шахтарськантрацит”, далі платник, з другої сторони та відповідач - Відкрите акціонерне товариство Державна холдингова компанія “Донвуглереммаш”, далі виконавець, з третьої сторони уклали договір №02-01/1-КР45 про надання послуг з капітального ремонту гірничошахтного обладнання.

Відповідно до договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов’язки по виконанню послуг на капітальний ремонт гірничошахтного обладнання платника. Тип і кількість обладнання, направленого в капітальний ремонт визначається у переліку обладнання, що підлягає капітальному ремонту та погодженого замовником, платником і виконавцем та є невід’ємною частиною договору як додаток №1 (п.п. 1.1 договору).

Додатком №1 до договору визначений перелік обладнання, що підлягає капітальному ремонту, до якого увійшли, зокрема, насос ЦНСШ 300х650 у кількості 2 одиниці, вартість ремонту складає 120 000, 00 грн.; редуктор скребкового конвеєра СП-202 у кількості 1 одиниці, вартість ремонту складає 23 000, 00 грн.; редуктор стрічкового конвеєра РЛКУ-250 у кількості 1 одиниці вартість ремонту 30 000, 00 грн.; редуктор стрічкового конвеєра 1Л-80 у кількості 1 одиниці, вартість ремонту складає 25 000, 00 грн.; насос ЦНС 300х600 у кількості 1 одиниці вартість ремонту 20 000, 00 грн.; насос ЦНС 180х212 у кількості 2 одиниці, вартість ремонту складає 24 000, 00 грн.; редуктор скребкового конвеєра СП-63 у кількості 1 одиниці вартість ремонту 20 000, 00 грн.; редуктор стрічкового конвеєра РЛКУ-250 у кількості 1 одиниці вартість ремонту 30 000, 00 грн.; редуктор стрічкового конвеєра РС-1000 у кількості 1 одиниці вартість ремонту 40 000, 00 грн.

Пунктом 3.1. договору встановлена грошова сума, яка становить 422 000, 000 грн.

Разом з тим, пунктом 3.3. договору передбачено, що максимальна вартість капітального ремонту обладнання фіксується у Переліку обладнання, що підлягає капітальному ремонту (додаток №1 до цього договору) у відповідності до планових калькуляцій. Фактична, вартість капітального ремонту обладнання вказується в калькуляціях, складених на підставі двосторонніх дефектних актів.

Сторони в договорі передбачили, що особливість здійснення роботи за цим договором, при необхідності, узгоджується сторонами в Технічному завданні на виконання роботи та являється невід’ємною частиною даного договору, а максимальна вартість капітального ремонту обладнання фіксується у Протоколі узгодження про договірну ціну, що являється невід’ємною частиною договору у якості Додатку №2 (п.п. 1.3, 1.4 договору).

Так, 16.05.2007р. між сторонами Державним підприємством “Шахтарськантрацит”, м. Шахтарськ, Відкритим акціонерним товариством Державна холдингова компанія “Довуглереммаш”, м. Макіївка та Міністерством вугільної промисловості України, м. Київ було укладено протокол узгодження договірної ціни, який є невід’ємною частиною договору та, відповідно до якого вартість капітального ремонту обладнання склала 422 000, 00 грн., зокрема, насос ЦНСШ 300х650 у кількості 2 одиниці, вартість ремонту складає 120 000, 00 грн.; редуктор скребкового конвеєра СП-202 у кількості 1 одиниці, вартість ремонту складає 23 000, 00 грн.; редуктор стрічкового конвеєра РЛКУ-250 у кількості 2 одиниці вартість ремонту 60 000, 00 грн.; редуктор стрічкового конвеєра 1Л-80 у кількості 2 одиниці, вартість ремонту складає 50 000, 00 грн.; насос ЦНС 300х600 у кількості 1 одиниці вартість ремонту 20 000, 00 грн.; насос ЦНС 180х212 у кількості 2 одиниці, вартість ремонту складає 24 000, 00 грн.; редуктор скребкового конвеєра СП-63 у кількості 1 одиниці вартість ремонту 20 000, 00 грн.; редуктор скребкового конвеєра СП-250 у кількості 1 одиниці вартість ремонту 25 000, 00 грн.; редуктор стрічкового конвеєра РС-1000 у кількості 1 одиниці вартість ремонту 40 000, 00 грн.; насос ЦНС 300х240 у кількості 2 одиниці вартість ремонту 40 000, 00 грн.

Одночасно, згідно до п.2.4. договору передача в ремонт обладнання виконавцю – ВАТ ДХК “Донвуглереммаш” здійснюється на території ремонтного підприємства останнього, при цьому його представником та представником платника – Державного підприємства “Шахтарськантрацит” складається акт прийому-передачі обладнання в ремонт. Обладнання вважається переданим виконавцю з моменту підписання акту прийому-передачі.

Окрім того, пунктом 3.2. договору передбачено, що оплата за послуги з капітального ремонту обладнання здійснюється платником шляхом перерахунку бюджетних коштів на рахунок виконавця на умовах 100% передплати за одиницю або партію обладнання.

Так, розділом 4 “Порядок і строки виконання зобов’язань” договору передбачено, що виконавець зобов’язаний здійснити ремонт обладнання у наступні строки:

-          редуктори скребкового конвеєра СП-202; СП-63; СП-250 – протягом 60 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати;

-          редуктори стрічкового конвеєра РЛКУ-250; 1Л-80; РС-1000 – протягом 60 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати;

-          насоси ЦНСШ 300х650; ЦНС 300х600; ЦНС 300х240; ЦНС 180х212 – протягом 30 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати (п.4.1. договору).

Разом з тим, виконавець письмово повідомляє за 5 днів до закінчення ремонту обладнання про завершення, при цьому визначає дату прийняття відремонтованого обладнання з ремонту. Термін передачі обладнання не повинен перевищувати 20 днів з моменту завершення ремонту (п.4.2. договору)

В свою чергу, платник зобов’язаний з’явитися та прийняти відремонтоване виконавцем обладнання не пізніше визначеного строку відповідно до вказаного пункту цього договору.

Водночас, 28.09.2007р. між сторонами Державним підприємством “Шахтарськантрацит”, Відкритим акціонерним товариством Державна холдингова компанія “Донвуглереммаш” та Міністерством вугільної промисловості України була укладена додаткова угода №1, яка є невід’ємною частиною договору та, відповідно до якої пункт 4.1. договору №02-01/1-КР45 викладено у наступній редакції: Тривалість капітального ремонту обладнання не повинна перевищувати трьох місяців з моменту 100% передплати за роботи (Постанова Кабінету Міністрів №1404 від 09.10.2006р.) з правом дострокового виконання робіт.

Таким чином, позивач на виконання вимог договору, 21.09.2007р. здійснив 100% передплату за надання послуг з капітального ремонту обладнання, що підтверджується платіжними дорученнями №710 на суму 115 000, 00 грн. – за капітальний ремонт редукторів; №711 на суму 78 000, 00 грн. – за капітальний ремонт редукторів; №712 на суму 120 000, 00 грн. – за капітальний ремонт насосів ЦНСШ.

З урахуванням умов договору та додаткової угоди, а також встановленої фактичної дати здійснення 100% передплати за надання послуг з капітального ремонту обладнання останнім днем виконання зобов’язання відповідача щодо виконання вказаних послуг та повернення позивачу обладнання слід вважати 21.12.2007р.

Відповідач свої зобов’язання щодо надання послуг з капітального ремонту обладнання виконав несвоєчасно, зокрема:

-          остаточно відремонтував та передав стрічковий конвеєр РЛКУ-250 29.12.2007р., що підтверджується накладною №29-12/2007-МГ-3 від 29.12.2007р. та актом сдачі-прийому виконаних робіт №94 від 29.12.2007р.;

-          остаточно відремонтував та передав редуктор стрічкового конвеєру РЛКУ-250 08.02.2008р., що підтвержується накладною №08-02/2008-МГ-1 від 08.02.2008р. та актом сдачі-прийому виконаних робіт №6 від 08.02.2008р.;

-          остаточно відремонтував та передав насос ЦНСШ 300х650 21.03.2008р., що підтверджується накладною №21-03/2008 від 21.03.2008р.;

-          не передав насос ЦНСШ 300х650.

Разом з тим, оскільки за порушення строку виконання ремонту гірничошахтного обладнання пунктом 6.2. договору передбачена сплата пені у розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості прострочених робіт за кожен день затримки.

28.12.2007р. позивач, в зв’язку з невиконанням відповідачем свого зобов’язання за договором, звернувся до Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія “Донвуглереммаш” з претензією №11/342, в якій просив останнього сплатити пеню у сумі 289, 08 грн. за прострочення виконання капітального ремонту насосів ЦНСШ 300х650, редукторів стрічкового конвеєру РЛКУ-250 та редуктору стрічкового конвеєру РС-1000 на 6 днів.

07.02.2008р. зазначена претензія була розглянута та задоволена відповідачем.

Тому відповідач був повідомлений про порушення строків виконання свого зобов’язання за договором претензією від 28.12.2007р. №11/342, і тому на підставі п. 6.2 договору розрахував за несвоєчасне виконання зобов’язань починаючи з 28.12.2007р., яку і просить суд стягнути з відповідача.

Таким чином, строк виконання ремонту редукторів стрічкового конвеєра РЛКУ-250 порушений на 1 день та 42 дні, строк виконання ремонту насосів ЦНСШ 300х650 порушений на 84 днів та 136 днів.

Разом з тим, позивачем з посиланням на приписи п.2 ст.231 Господарського кодексу України нараховано відповідачу штраф у розмірі 7% від вартості насосів у сумі 8 400, 00 грн., оскільки відповідач порушив строк виконання зобов’язання більш ніж на 30 днів.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки, між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то судом застосовані положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, який регулює правовідношення у господарській сфері.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать (абзац третій ч.1 ст.174 ГК України).

Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору ( п.1 ст.193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом в силу приписів абзацу 2 п.1 ст.193 ГК України.

Частиною 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інши правочини. У випадках встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов’язків може бути настання або не настання певної події.

Ст.509 ЦК України передбачено, що у силу зобов’язання одна особа (боржник) зобов’язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи, оплатити кошти та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч.1 ст.218 ГК України).

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч.2 ст.218 ГК України).

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання згідно вимог п.1 ст.230 ГК України.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у випадку порушення виконавцем термінів виконання робіт, виконавець сплачує пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення, від вартості прострочених робіт, за кожен день прострочення.

У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ст. 611 ЦК України).

Тому, позовні вимоги в частині стягнення пені підтверджуються представленими доказами по справі та не спростовуються жодним доказом відповідача.

Однак, суд звертає увагу позивача на те, що при підрахуванні загальної суми пені ним була допущена арифметична помилка, а саме: за результатами підсумовування суми пені за прострочення виконання ремонтних робіт редуктора стрічкового конвеєра РЛКУ-250 на 1 день – 6, 58 грн., прострочення ремонтних робіт редуктора стрічкового конвеєра на 42 дні – 339, 40 грн., прострочення ремонтних робіт насосу ЦНСШ 300х650 на 84 дні – 1 376, 32 грн. та прострочення ремонтних робіт насосу ЦНСШ 300х650 на 136 днів – 2 262, 40 грн., що складає суму 3 975, 70 грн., а не 4 003, 65 грн., як зазначив позивач.

Таким чином, розмір пені, який є арифметично вірним складає 3 975, 70 грн.

Разом з тим, суд не приймає заперечення відповідача стосовно того, що за умовами договору замовником та розпорядником бюджетних коштів є Міністерство вугільної промисловості України, як суб’єкт процедури закупівлі, то тільки він може застосовувати штрафні санкції до виконавця за несвоєчасне виконання обов’язків по договору. Саме тому, що за умовами договору, накладні та акти сдачі-прийому відремонтованого обладнання передавались відповідачем позивачу, а не Міністерству вугільної промисловості України. Розділом 6 договору передбачена відповідальність за порушення умов договору саме позивача та відповідача, а не третьої особи. Тому суд вважає, що порушення строку виконання ремонтних робіт прямо зачіпає інтереси позивача у справі. Окрім того, відповідно до заяви за №11/150 від 07.05.2008р. позивач просить стягнути з відповіда грошові кошти в доход державного бюджету України. Водночас, згідно претензії №11/342 від 28.12.2007р. ДП «Шахтарськантрацит» просило ВАТ ДХК «Донвуглереммаш» у добровільному порядку сплатити в державний бюджет пеню у розмірі 289, 08 грн. за прострочення виконання зобов’язання по виконанню ремонтних робіт на 6 днів, що і будо здійснено останнім.

Щодо заперечення відповідачем своєї вини у несвоєчасному виконанні зобов’язання за даним договором на підставі доводів, викладених у доповненнях до відзиву №88/07-330 від 25.04.2008р., зокрема, відсутності у останнього технічної та кадрової можливості, і того, що обладнання у ремонт передано позивачем з порушенням вимог п.2.3. договору, а також його позиції, що наведені доводи дають відповідачу право просити суд про зменшення розміру пені, а суду, в свою чергу, - право у виняткових випадках зменшити розмір пені слід зауважити на таке.

Згідно з п.3 ст.83 ГПК України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Однак, вирішуючи таке питання, суд повинен об’єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов’язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов’язання, незначності прострочення у виконанні зобов’язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Одночасно, слід мати на увазі, що ГПК не визначає переліку обставин, які дають суду право зменшувати розмір неустойки. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст.43 ГПК.

За приписом ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Звертаючись до суду із клопотанням про зменшення розміру пені, відповідач не надав доказів винятковості обставин, що надають суду вищевказане право.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що дії відповідача зводяться до намагань надати перевагу його доводам над іншими аргументами, що суперечить вимогам чинного законодавства, а викладене вище, переконує суд у тому, що доводи відповідача є безпідставними та непереконливим.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за порушення строків виконання робіт є доказаними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у сумі 3 975, 70 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу у сумі 8 400, 00 грн. в порядку п.2 ст.231 Господарського кодексу України, то такі вимоги суд вважає необґрунтованими у зв’язку з неправильним тлумаченням та застосуванням позивачем вказаної норми закону.

Пунктом 6.2. договору передбачено нарахування пені за порушення, на якому засновані позовні вимоги, що виключає можливість застосування п.2 ст.231 ГК України в цій частині.

Заперечення відповідача на вимоги в цій частині суд приймає до уваги, вважає їх обґрунтованими, тому вимоги про стягнення штрафу у сумі 8 400, 00 грн. відхиляє.

Згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, а саме державне мито, інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у зв’язку із частковим задоволенням позовних вимог підлягають віднесенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.129 Конституції України, ст.174, 193, 218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 509, 526, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства “Шахтарськантрацит”, м. Шахтарськ до Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія “Донвуглереммаш”, м. Макіївка про стягнення пені в сумі 4 003, 65 грн., штрафу в сумі 8 400, 00 грн., всього 12 403, 65 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія “Донвуглереммаш” (86102, Донецька область, м. Макіївка-2, код МФО 334970) в доход державного бюджету України (Банк: ГУ ДКУ в Донецькій області, ОКПО 34687038; МФО 834016; р/р 0093; Отримувач: УДК в м. Шахтарську) пеню у сумі 3 975, 70 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія “Донвуглереммаш” (86102, Донецька область, м. Макіївка-2, код МФО 334970) на користь Державного підприємства “Шахтарськантрацит” (86211, Донецька область, м. Шахтарськ; код МФО 334613) витрати по сплаті державного мита у сумі 39, 76 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 37, 82 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 19.05.2008р. оголошено повний текст рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом 10 днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом.

Суддя Зубченко І.В.

Вик. ПС Максимова В.В.

Надруковано 4 примірники:

1 – позивачу;

1 –відповідачу;

1 – третій особі;

1 – у справу.

Тел. 381-86-46