ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2008 р.

№ 1/150

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Коваленка В.М.

Продаєвич Л.В.

розглянувши

касаційну скаргу

ВАТ "Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

на постанову

від 29.05.2008 р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 1/150 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

Прокурора Індустріального р-ну м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська

до

ВАТ "Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про

стягнення 829,37 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача

Новікова В.В., довір.;

відповідача

Аксінін В.М., довір.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Індустріального р-ну м. Дніпропетровська звернувся до суду в інтересах держави в особі УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська з позовною заявою до ВАТ "Шахта "Ювілейна" Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії "Павлоградвугілля" про стягнення в порядку регресу 829,37 грн., що складають суму пенсії по втраті годувальника, виплачену гр. Білочкиній Т.М. за період з 01.03.2000 р. по 01.04.2001 р. за рахунок коштів Пенсійного фонду України, звернувши стягнення на майно відповідача.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2002 р. у справі №1/150 звернено на користь УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська стягнення 829,37 грн. на майно ВАТ "Шахта "Ювілейна" Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії "Павлоградвугілля".

На виконання рішення суду видано наказ від 14.06.2002 р. у справі №1/150.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 р. здійснено заміну відповідача - ВАТ "Шахта "Ювілейна" Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії "Павлоградвугілля" на ВАТ "Павлоградвугілля" на підставі ст. 25 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

06.03.2008 р. від відповідача (боржника) – ВАТ "Павлоградвугілля" до суду надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2008 р. (суддя Широбокова Л.П.) заяву ВАТ "Павлоградвугілля" задоволено, визнано наказ господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2002 р. у справі №1/150 на суму 829,37 грн. таким, що не підлягає виконанню повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2008 р. (судді: Мороз В.Ф. –головуючий, Логвиненко А.О., Стрелець Т.Г.) апеляційну скаргу УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська задоволено, ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2008 р. скасовано та у задоволенні заяви ВАТ "Павлоградвугілля" відмовлено.

Не погоджуючись з такою постановою, ВАТ "Павлоградвугілля" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2008 р. та прийняти постанову, якою заяву ВАТ "Павлоградвугілля" задовольнити.

На думку заявника касаційної скарги, судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а саме ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України, а також порушено норми матеріального права, визначені ч. 15 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство).

В обґрунтування вимог касаційної скарги її заявник посилається на те, що зобов’язання ВАТ "Павлоградвугілля" перед УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська є припиненими за законом, відповідні вимоги стягувача до боржника –погашені, а отже матеріальні правовідносини зі сплати заборгованості між цими особами відсутні.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви відповідача (боржника) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, суд апеляційної інстанції виходив з того, що право стягувача на отримання визначеної судовим рішенням суми є безумовним та не може потребувати додаткового визнання цього права іншим судом, в тому числі і при розгляді справи про банкрутство боржника, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для застосування положень ст. 117 ГПК України щодо визнання наказу, виданого на виконання цього рішення, таким, що не підлягає виконанню.

Однак, з таким твердженням суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на таке.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2005 р. було порушено провадження у справі №Б26/7/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля" (відповідача у справі).

24.09.2005 р. в газеті "Голос України" за №181 опубліковано оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля".

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство до конкурсних кредиторів належать кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська до ВАТ "Павлоградвугілля" ґрунтуються на рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2002 р., за яким з останнього на користь першого стягнено заборгованість у розмірі 829,37 грн. за рахунок майна.

Отже, грошові вимоги УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська виникли до порушення справи №Б26/7/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля" та є конкурсними.

Колегія суддів зазначає, що після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі конкурсні кредитори зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника в порядку ч. 1 ст. 14 Закону про банкрутство.

При цьому, винесення судом рішення про стягнення заборгованості з боржника в позовному провадженні не звільняє кредитора від обов’язку подання заяви у справі про банкрутство в порядку ст. 14 Закону про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та вказує сам позивач (стягувач) - УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська, з заявою про визнання його кредитором у справі №Б26/7/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля" УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська взагалі не зверталося.

Правові наслідки неподання заяви з грошовими вимогами до боржника у визначений строк встановлені ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

Так, вказаною нормою передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

У зв’язку з чим, затверджуючи реєстр вимог кредиторів у справі №Б26/7/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля", суд ухвалив вважати погашеними грошові вимоги осіб, які не звернулися у встановлений строк у справу про банкрутство боржника (ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2006 р.).

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин справи вищезазначені грошові зобов’язання ВАТ "Павлоградвугілля" перед УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська є припиненими в силу закону, а саме ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

Відповідно до ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Отже, до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей Закону про банкрутство, як спеціального нормативно-правового акта.

У зв’язку з чим, стаття 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей Закону про банкрутство.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону про банкрутство.

За ст. 1 цього закону погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону про банкрутство вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування присічного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону про банкрутство.

Враховуючи зазначене, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2002 р. у даній справі є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги УПФ України в Індустріальному р-ні м. Дніпропетровська, які підтверджені рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2002 р. та цим наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїй постанові від 02.10.2007 р. у справі № 6/73.

На підставі наведеного висновок суду першої інстанції щодо необхідності задоволення заяви відповідача (боржника), поданої в порядку ч. 4 ст. 117 ГПК України, визнається колегією суддів законним та обґрунтованим.

У зв'язку з чим, постанову суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції, не можна визнати такою, що відповідає положенням чинного законодавства.

Відтак, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а ухвала суду першої інстанції –залишенню без змін.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 598 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ВАТ "Павлоградвугілля" задовольнити.

2.          Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2008 р. у справі № 1/150 скасувати.

3.          Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2008 р. у справі № 1/150 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    В.М. Коваленко

Л.В. Продаєвич