СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.08.08
Справа №  10/93-18/60/08

Суддя   Носівець В.В.

за позовом
відкритого акціонерного товариства “Харківський машинобудівний завод “Світло
шахтаря” (61001, м. Харків, вул. Світло шахтаря, 4/6)

до
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1(юридична адреса: АДРЕСА_1; фактична
адреса:АДРЕСА_2)

про стягнення 4 830 грн.

Суддя Носівець В.В.

представники сторін:

Від позивача: Озеров Е.А. -довіреність № 1 від
01.02.2008 року

Від відповідача: не
прибув

СУТНІСТЬ  СПОРУ:

ВАТ “Харківський машинобудівний
завод “Світло шахтаря”, м. Харків подано
позов до фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м. Житомир про стягнення
заборгованості за договором поставки № 21/46 від 02.07.2007року у розмірі
4862,15 грн., у тому числі 4830,00 грн. основного боргу та 32,15 грн. 3%
річних, на підставі Договору №21/46 від 02.07.2007р. та ст.ст. 364, 525, 526,
530, 536, 625, 655, 693, 712 ЦК України.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 29.05.2008 року матеріали справи №10/93 направлено за
територіальною підсудністю до господарського суду Запорізької області, які були
отримані господарським судом Запорізької області 05.06.2008 року.

Ухвалою суду від 06.06.2008 року
матеріали справи №10/93 прийнято до провадження, справі присвоєно
№10/93-18/60/08 та призначено судове засідання на 26.06.2008року.

Ухвалою суду від 26.06.2008 року, в
порядку ст. 77 ГПК України, розгляд справи був відкладний до 23.07.2008 року.

У судове засідання 23.07.2008р.
представник позивача не прибув, направив на адресу суду клопотання про розгляд
справи без його участі. Позивачем також на адресу суду направлено заяву про
уточнення позовних вимог, згідно якої він просить суд стягнути з відповідача
4830,00 грн. основного  боргу та
змінює  підстави позовних  вимог.

Заява про уточнення суми позову та
зміну підстав позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, не
суперечить чинному законодавству України, приймається судом до розгляду та
задовольняється.

Судом розглядаються уточнені
позовні вимоги.

Ухвалою суду від 23.07.2008 року
розгляд справи був відкладений до 05.08.2008року.

Позивачу у судовому засіданні
уточнив позовні вимоги, просить суд, на підставах,  викладених
у позові, стягнути з відповідача суму 4 830 грн.

Заява позивача приймається судом,
оскільки подана у відповідності з вимогами статті 22 ГПК України.

Суд розглядає уточненні позовні
вимоги.

Відповідач у судові засідання не
прибув, про причини неявки суд  не
повідомив.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення
президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002р. “Про
внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких
роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України”, особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

В матеріалах справи міститься довідка
Адресно-довідкового бюро УМВС України в Запорізькій області від 23.07.2008
року, відповідно до якої ОСОБА_1. проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвали господарського суду були
направлені відповідачу за двома адресами, за таких  обставин, він
є  належно повідомлений про час і
місце судового  засідання.

Відповідно до ст. 75 ГПК України
суд вважає за необхідне розглянути спір за наявними у справі матеріалами в
межах строку, передбаченого ст. 69 ГПК України.

У судовому засіданні 05.08.2008
року розгляд справи завершено і за згодою представника позивача оголошено
вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника позивача суд,-

ВСТАНОВИВ:

02.07.2007 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір постачання товару №21/46 від 02.07.2007 року
та специфікація до нього (надалі - договір та специфікація).

Відповідально до п. 1.1 договору
позивач зобов'язався передати в обумовлені даним договором строки відповідачу
товар, а відповідач зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього
узгоджену суму.

Згідно з п. 1.2 договору,
кількість, асортимент, ціна, якість, строки, базисні умови поставки, умови та
строки оплати товари визначаються специфікаціями, які є невід'ємними частинами
даного договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що
ціна товару за одиницю та позиція, вказуються в специфікаціях до договору,
загальна сума договору складає 80200 грн.

Разом з договором сторони підписали
специфікацію № 1 до договору, в якій визначено, що за договором постачається
щебінь митий, гранітний фракції 5-20 у кількості 1000 (одна тисяча) тон по ціні
80,20 грн. за тону на загальну суму 80200 грн. та обумовлені строки поставки:
на протязі 5-ти робочих днів, після 50% передоплати.

У той  же час позивач пояснив суду,  що відповідач виставив позивачу рахунок на
оплату щебеню фр. 2-5 у кількості 69 (шістдесят дев'ять) тон за ціною 58,33
грн. за тону на загальну суму 4830,00 грн.

Факт виставлення такого рахунку
підтверджується факсимільною копією рахунка №54 від 04.09.2001року.

Оригінал зазначеного рахунку суд
витребував у позивача, але останній не надав такого суду, оскільки зазначений
рахунок №54 від 04.09.2001року сам отримав від відповідача  факсом.

Позивач оплатив 4830,00 грн.,
згідно рахунку, виставленого відповідачем, що підтверджується платіжним
дорученням №6024 від 05.09.2007 року, зазначивши призначення платежу:
передплата за щебінь, рахунок №54 від 04.09.2007р., договір №21/46 від
02.06.2007р.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 205 ЦК України
правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає,
що правочин в простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його
змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони
обмінялися за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів
зв'язку.

Стаття 208 ЦК України, визначає
право чини, які слід укладати у письмовій формі, а саме: у письмовій формі
належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та
юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,
крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші
правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Як свідчать матеріали справи,
сторони оформили свої господарські відносини за допомогою рахунку, у якому,
зокрема визначені ціна, асортимент, кількість товару, та не визначено умови
поставки та строки оплати товару, тобто сторони не досягли всіх істотних умов,
що необхідні для укладення договору.

Згідно зі ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

У той же час позивач, як на
підставу своїх позовних вимог, посилається на
невиконання відповідачем саме вимог Договору і визначає свої дії, як
передплату за  товар,  згідно
умов Договору.

Відповідно до частин 1 та 2 статті
180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і
ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до
законодавства.

Згідно п. п. 3 та 4 ст. 180
Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати  найменування (номенклатуру, асортимент) та
кількість продукції (робіт,
послуг),  а також вимоги до їх
якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до
обов'язкових  для  сторін
нормативних  документів,
зазначених у статті 15 цього Кодексу,  а
у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що
забезпечують  захист  інтересів кінцевих споживачів товарів і
послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 712
Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні
положення про купівлю -продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру  відносин сторін.

Між позивачем та відповідачем був
підписаний договір поставки продукції.

Відповідно до положень глави 54
Цивільного кодексу України, зокрема, ст. ст. 669, 671, 673, 691, 692, кількість,
асортимент, номенклатура, якість, умови поставки товару -є істотними умовами
договору купівлі -продажу.

Отже, за умовами договору позивач
повинен був поставити відповідачу щебінь митий, гранітний фракції 5-20 у
кількості 1000 (одна тисяча) тон по ціні 80,20 грн. за тону на загальну суму
80200 грн.

Будь-яких змін, доповнень та
додаткових угод до договору сторони не укладали, інші специфікації не
підписували.

За таких обставин, сторони не
визначили умовами спірного договору постачання позивачем відповідачу щебеню фр.
2-5 у кількості 69 (шістдесят дев'ять) тон за ціною 58,33 грн. за тону на
загальну суму 4830 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено факти та обставини,
на які він посилається у позові.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що оплата позивачем товару по рахунку №54 від 04.09.2007 року здійснювалась
поза рамками договору 21/46 від 02.07.2007р., внаслідок чого, вимога позивача
про стягнення заборгованості за оплачений і непоставлений за спірним договором
щебінь у розмірі 4830 грн., є неправомірною.

У задоволенні позову на підставах,
викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних  вимог, слід відмовити.

Відповідно до ст. 44, ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати відносяться на
позивача у зв'язку з поданням до суду необґрунтованого позову.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49,
75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У
позові відмовити.

Суддя
В.В. Носівець