ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2008 р.

№
16-02/1418

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:

М.Остапенка,

Є.Борденюк,
В.Харченка,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні

касаційну
скаргу

Товариства
з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Маркус ЛТД"

на
постанову

від
05.02.2008 року

Київського
міжобласного апеляційного господарського суду

у
справі

№
16-02/1418

за
позовом

ТОВ
"Маркус ЛТД"

до

Відкритого
акціонерного товариства (ВАТ) "Мегабанк" в особі Черкаської філії

третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача

1)          Фізична особа -підприємець ОСОБА_1
2)          Приватний нотаріус ОСОБА_2

про

визнання
недійсним договору застави, припинення права застави та повідомлення про
злочин

В
судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Сурай
С.В. (дов. від 22.08.2006 року), Устінова Л.Г. (директор)

Заслухавши
суддю-доповідача -Є. Борденюк, пояснення представника позивача та перевіривши
матеріали справи, Вищий господарський суд України

В С Т А Н О В И В :

Позов
заявлений про визнання недійсним договору застави № 92/2003 від 21.11.2003
року, укладеного позивачем як майновим поручителем та ВАТ "Мегабанк"
у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, укладеним між ВАТ
"Мегабанк" та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1; припинення
зобов'язання за договором застави та повідомлення прокуратури про вчинення
злочину.

Позовні
вимоги мотивовані наступним.

Договір
застави укладений в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов'язань
за кредитним договором № 928/2003 від 21.11.2003 року, відповідно до умов якого
позичальнику надається кредит у сумі 100 000,00 дол. США зі строком
користування до 18.11.2005 року та сплатою 15% річних.

23.02.2004
року додатковою угодою до кредитного договору суму кредитного договору було
збільшено до 180000,00 дол. США, що відбулося без згоди майнового поручителя.

08.06.2005
року ВАТ "Мегабанк" надіслана пропозиція № 611 на адресу позивача та
ОСОБА_1 щодо розірвання кредитного договору №928/203 від 20.11.2003 року з
підстав невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Зважаючи
на те, що позивач як майновий поручитель зобов'язався забезпечити шляхом
передачі майна в заставу виконання позичальником зобов'язань за кредитним
договором від 21.11.2003 року і у подальшому, отримавши пропозицію кредитора
про розірвання договору дізнався про фальсифікацію кредитного договору шляхом
виправлення дати його укладення з 21.11.2003 року на 20.11.2003 року, за яким
позивач не зобов'язувався, а також те, що без згоди майнового поручителя сума
кредиту за додатковою угодою збільшена з 100 000,00 дол. США до 180 000,00 дол.
США, позивач просить визнати недійсним договір застави та повідомити
правоохоронні органи про вчинення злочину, а також припинити зобов'язання з
майнової поруки у відповідності до положень ст.559 ЦК України.

Рішенням
господарського суду Черкаської області від 28.02.2007 року (колегія суддів:
Н.Спаських, А.Пащенко, І.Упир) у позові відмовлено.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року
(колегія суддів: С.Рудченко, О.Гаврилюк, Г.Корсакова) рішення у справі залишене
без зміни.

Судові
рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що кредитний договір укладений
20.11.2003 року. Зазначення у договорі застави дати укладення кредитного
договору 21.11.2003 року, є опискою нотаріуса, яка виправлена у передбаченому
законом порядку у примірниках, що знаходяться у нотаріальній конторі та
кредитора. Існування іншого кредитного договору, зокрема з датою його укладення
21.11.2003 року не встановлено. Оскільки дата укладення кредитного договору не
є істотною умовою договору застави, відсутні підстави для визнання недійсним
договору застави. Виправлення описки у договорі застави щодо дати укладення
кредитного договору, не є можливими ознаками злочину, про наявність яких
необхідно повідомляти правоохоронні органи.

Укладений
договір застави не є порукою і на нього не поширюється норми ст.559 ЦК України,
якою передбачено, що у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок
чого збільшується обсяг його відповідальності, порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею зобов'язання. А тому укладення сторонами
додаткової угоди до кредитного договору, відповідно до якої збільшена сума
кредиту до 180 000,00 дол. США не є підставою для припинення застави.

Крім
того, суди попередніх інстанцій при ухваленні рішень, що оскаржуються, дійшли
висновку, що позовна вимога про припинення права застави спрямована на
встановлення факту, що не відповідає способам захисту порушеного права.

Звертаючись
до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуальних
норм: просить судові рішення скасувати, прийнявши нове.

Перевіряючи
юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту,
Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає
частково до задоволення, виходячи з такого.

Договір
застави укладений для забезпечення виконання позичальником зобов'язання за
отриманим кредитом у сумі 100 000,00 дол. США. Кредитні правовідносини між
кредитором та позичальником врегульовані договором, умови якого і визначають
зобов'язання сторін. Заставою забезпечені зобов'язання позичальника за уже
наданим кредитом, а тому виправлення (допущення) описи у договорі застави щодо
дати укладення договору кредиту не змінює суті зобов'язань як з кредитних
правовідносин так і з заставних. Відмова судами попередніх інстанцій у
задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору застави відповідає
нормам матеріального права.

Позивачем
заявлена також вимога про припинення права застави з посиланнями на положення
ст. 559 ЦК України, які регулюють правовідносини поруки. Суди попередніх
інстанцій обґрунтовано послалися на те, що правовідносини з поруки та
правовідносини з застави, у тому числі учасником яких є майновий поручитель,
різняться за своїм предметом: зобов'язальне право -за порукою та речове право
-  за заставою, а тому поширення положень
ст. 559 ЦК України на правовідносини застави є
помилковим.

Однак,
підставою вимоги про припинення права застави є укладення сторонами кредитного
договору додаткової угоди. Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту
цивільного права є припинення правовідношення. Отже, висновок судів попередніх
інстанцій про невідповідність позовної вимоги способам захисту, є хибним. Так
як право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою (ст.593 ЦК України), то за відсутності правового аналізу умов
додаткової угоди в сукупності з умовами кредитного договору, відмова у позові є
передчасною.

У
зв'язку з зазначеним, рішення та постанова у цій частині підлягають до
скасування за направленням її на новий розгляд.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркус ЛТД"
задовольнити частково.

Рішення
від 28.02.2007 року господарського суду Черкаської області, постанову від
05.02.2008 року Київського міжобласного апеляційного господарського суду у
справі № 16-02/1418 скасувати у частині відмови у позові про припинення права
застави. У цій частині справу передати на новий розгляд до господарського суду
Черкаської області. У решті рішення та постанову залишити без зміни.

Головуючий, суддя
М. Остапенко

Судді :                                                                                        Є.
Борденюк

В. Харченко