ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
30.10.08                                                                                           Справа № 14/35
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого –судді                                                  Кордюк Г.Т.

Суддів                                                                      Краєвської М.В.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод солодових екстрактів», за вих № 05/06/8 від 09.06.2008р.

на рішення господарського суду Рівненської області від 26.05.2008р.

у справі № 14/35 (суддя Марач В.В.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудз-Трейд», м. Рівне

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська продуктова компанія», м. Рівне;

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод солодових екстрактів», м. Харків

про стягнення в сумі 305 454,06 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Мельник В.В. –представник (довіреність б/н від 01.08.2008р.)

від відповідача-1: Нагорний А,М. –представник (довіреність б/н від 01.09.2008р.);

від відповідача-2: Падалюк В.М. –представник (довіреність №4-2008 від 15.05.2008р.).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 26.05.2008р. (суддя Марач В.В.), позов ТзОВ Фудз Трейд»задоволено частково. Стягнено з ТзОВ «Київський завод солодових екстрактів»277 400 грн. основного боргу, 23 340,38 грн. пені, 4713,68 грн. –3% річних, відшкодовано судові витрати. В позові до ТзОВ «Рівненська продуктова компанія»- відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що, вимога позивача щодо солідарного стягнення боргу, штрафних санкцій з боржника та поручителя не підлягає до задоволення, оскільки, відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України, порука припинилася, із закінченням 01.03.2008р. строку дії договору поруки.

Борг в сумі 277 400 грн. за отрману продукцію згідно договору купівлі –продажу від 12.02.2007р., підлягає стягненню із ТзОВ «Київський завод солодових екстрактів».

Крім того, місцевим господарським судом зроблено висновок про стягнення з боржника за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України та пені на підставі п. 5.2 договору, ст. 230 ГК України, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за порушення грошового зобов’язання».

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач-2 –ТзОВ «Київський завод солодових екстрактів»подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, провадження у справі припинити.

В доповненні до апеляційної скарги (вих № 10/10-8 від 10.10.2008р.) просить справу передати до місцевого господарського суду для подальшої передачі до господарського суду Харківської області.

Доводи апеляційної скарги та доповнення до неї обгрунтовані тим, що місцевий господарський суд неправильно застосував ст. 15 ГПК України та безпідставно порушив провадження у справі, оскільки позовна заява не підлягає розгляду у господарському суді Рівненської області у зв’язку з порушенням правил територіальної підсудності, так як на момент звернення позивача до господарського суду Рівненської області, будь-які відносини, які раніше існували між позивачем та ТзОВ «Рівненська продуктова компанія»припинилися, а відтак, апелянт є неналежним відповідачем.

Крім того, апелянт стверджує, що зобов’язання щодо оплати за поставлений товар не виникло, так як, умовами договору не визначено відповідного моменту (події), а тому відповідна сума за поставлений товар може бути оплачена у межах дії відповідного договору на вибір та у строк відповідача-2. Позивачем надана місцевому господарському суду копія видаткової накладної № ФТ-0067054 від 10.12.2007р. на підставі якої, начебто було поставлено партію товару на загальну суму 80 000 грн. на користь відповідача-2, однак такої поставки здійснено не було, посадовими особами вона не підписувалась та не приймалась. Даний факт, як зазначає скаржник, підтверджується відсутністю у позивача довіреності на отримання покупцем відповідного товару. На підставі цього, відповідач-2 вважає, що місцевий господарський суд не створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги відхилив, просив суд рішення міцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, зазначивши, що апелянт неправильно трактує норми ГПК України, вказуючи на те, що суд зобов’язаний з’ясовувати обставини справи, викладені в позовній заяві, ще на стадії прийняття відповідної заяви та порушення провадження. На думку позивача, у ГПК України не передбачено обов’язку суду досліджувати обставини справи на стадії порушення провадження у справі.

Крім того, позивач у відзиві, представник в судовому засіданні наголошує на тому, що відсутність довіреностей на отримання товару не можуть бути доказом того, що товар не поставлявся, це свідчить лише про незначні порушення ведення бухгалтерського обліку на ТзОВ «Київський завод солодових екстрактів». Саме належним доказом на отримання товару є видаткові накладні з печатками підприємств та підписами посадових осіб. ТзОВ «Фудз Трейд»в судових засіданнях суду першої інстанції неодноразово було представлено для ознайомлення оригінал видаткової накладної ФТ 0067054 від 10.12.2007р., а апелянт, у свою чергу, проти факту будь-якої поставки товару не заперечував.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу, відповідач-1 просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на те, що ТзОВ «Рівненська продуктова компанія»абсолютно точно відомо про те, що товар за вказаною накладною відповідач-2 отримував, і як на досудовій стадії врегулювання спору, так і в місцевому господарському суді не заперечував проти поставки товару.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 30.10.2008р. в склад колегії суддів замість судді Давид Л.Л. введено суддю Краєвську М.В.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

12 лютого 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудз Трейд" та Товариство з обмеженою відповідальністю “Київський завод солодових екстрактів”уклали договір купівлі-продажу товару, згідно якого продавець (ТзОВ “Фудз Трейд”) зобов'язувався передати товар, вказаний у накладних на його відпуск, у власність покупця (ТзОВ “Київський завод солодових екстрактів”), а покупець, в свою чергу, зобов'язувався прийняти товар та виплатити за нього грошову суму, вказану у накладних на його відпуск у встановлені договором строки (а.с. 7-8).

03 серпня 2007 року позивач поставив товар на суму 84800,00 грн., що стверджується видатковою накладною ФТ 0045619 від 03.08.2007р., а відповідач прийняв товар, вказаний у накладній (а.с. 11).

23 серпня 2007 року позивач поставив товар на суму 84800,00 грн., що стверджується видатковою накладною ФТ 0043796 від 23.08.2007р., а відповідач прийняв товар (а.с. 12).

31 серпня 2007 року позивач поставив товар на суму 86000,00 грн., що стверджується видатковою накладною ФТ 0044837 від 31.08.2007р., а відповідач прийняв товар (а.с. 13).

В матеріалах справи міститься копія видаткової накладної ФТ 0067054 від 10.12.2007р., на поставку відповідачу-2 товару на суму 80 000 грн.

Відповідно до п. 3.3 договору від 12.02.2007р. відповідач-2 зобов"язаний був здійснити оплату товару протягом 10 календарних днів з дати отримання кожної окремої партії товару.

Однак, ТзОВ «Київський завод солодових екстрактів»свої зобов'язання за договором від 12 лютого 2007 року виконало частково, здійснило проплату в сумі 58 200 грн., що підтверджується випискою банку особового рахунку.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперення на неї, перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення підлягає частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 ГПК України, справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

У постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 15.06.2004р. зазначається: якщо позовна вимога пред’явлена до двох відповідачів, місцезнаходження яких визначається в межах територіальної юрисдикції різних господарських судів першої інстанції, то питання про підсудність цього спору повинно вирішуватися за правилами ч. 3 ст. 15 ГПК України.

Однак, вибір підсудності позивачем може бути обмежений правилами виключної підсудності справ, викладених у ст. 16 ГПК України. Це означає, що коли позов до одного з відповідачів повинен бути поданий саме за місцезнаходженням цього відповідача відповідно до ст. 16 ГПК України, то такий не може бути подано за місцезнаходженням іншого відповідача (відповідачів).

Як вбачається із заявленого позивачем позову, спір не підпадає під норми ст. 16 ГПК України, а є майновим спором у справі, що виник при виконанні господарського договору (ч. 2 ст.15 ГПК України).

Тому, твердження апелянта, що місцевий господарський суд прийняв справу з порушенням правил підсудності та справа підлягає передачі до господарського суду Харківської області є необгрунтоване, Львівським апеляційним господарським судом відхиляється.

Однак, рішення господарського суду Рівненської області в частині стягнення з відповідача-2 –ТзОВ «Київський завод солодових екстрактів»80 000 грн. –боргу, 3946,878 грн. –пені, 605,51 грн. –3% річних належить скасувати, в цій частині вимог та стягнення судових витрат в позові відмовити, виходячи з наступного.

В клопотанні відповідача-2 від 26.05.2008р. (а.с. 52), в апеляційній скарзі, в судовому засіданні, товариство заперечує отримання ним продукції по видатковій накладнії № ФТ-0067054 від 10.12.2007р. на суму 80 000 грн. обгрунтовуючи тим, що на копії, яка додана позивачем до позовної заяви стоїть підпис невідомої особи, будь-яких довіреностей на отримання від позивача товарно-матеріальних цінностей по цій накладній, відповідач-2 не видавав, а тому заявляв в судовому засіданні клопотання про витребування у позивача оригіналу видаткової накладної для можливості проведення судової експертизи щодо відтиску печатки товариства.

Ухвалою суду від 07.07.2008р., 02.10.2008р., 13.10.2008р. зобов’язано позивача подати оригінал видаткової накладної № ФТ-0067054 від 10.12.2007р.

Позивачем в судовому засіданні 30.10.2008р., подано письмове пояснення та представником усно пояснено, що оригінал видаткової накладної № ФТ-0067054 від 10.12.2007р. втрачено, про що свідчить лист товариства № 2143 від 24.10.2008р. адресований Рівненському МВС УМВС України в Рівненській області, заключення по матеріалах службової перевірки від 20.10.2008р.

Копія, яка долучена до матеріалів справи, завірена нотаріально в травні 2008р. коли оригінал був в наявності в бухгалтерії товариства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимість доказів, означає, що певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть бути підтверджені певними засобами доказування.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»від 16.07.1999р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями), підтвердження здійснення господарської операції відбувається на підставі первинних документів, які містять в собі відомості про господарську операцію. А саме, довіреність за отримання цінностей, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, які свідчать про здійснення господарської операції, поставку продукції відповідачу-2 на суму 80 000 грн. матеріали справи не містять.

Крім того, умовами договору купівлі-продажу (п. 4.5) встановлено, що право власності на партію товару переходить до покупця з моменту отримання цієї партії товару, згідно накладної на її відпуск.

Позивач, не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він покликається в позовній заяві, а саме, відпуск відповідачу-2 продукції по накладній № ФТ-0067054 від 10.12.2007р. на суму 80 000 грн.

Місцевий господарський суд дану обставину не з’ясував, в порушення ст.ст. 34, 43 ГПК України встановив обставини які недоведені позивачем, що, відповідно до ст. 104 ГПК України, є підставою для скасування рішення суду частково.

А саме рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині стягнення 80000 грн. боргу та в частині стягнення пені, трьох відсотків річних, відповідно в сумі 3946,88 грн. та 605,51 грн. які нараховані та заявлені позивачем до стягнення за

невиконання грошового зобов’язання відповідачем-2 за отриману по накладній № ФТ-0067054 від 10.12.2007р. продукцію.

В іншій частині, рішення місцевого господарського суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи з огляду на те, що матеріалами справи доведено невиконання боржником зобов’язання по оплаті за отриманий товар, згідно договору купівлі-продажу від 12.02.2007р.. Застосування місцевим господарським судом до боржника штрафної санкції у вигляді стягнення пені здійснено на підставі п. 5.2 договору купівлі-продажу, ст. 230 ГК України, трьох відсотків річних на підставі ст. ст. 625 ЦК України.

Висновок місцевого господарського суду щодо звільнення поручителя від відповідальності є обгрунтованим в силу п. 4 ст. 559 ЦК України, та умов договору поруки щодо його дії до 1 березня 2008р.

Доводи апеляційної скарги щодо невизначеності строку оплати за отриманий товар, апеляційною інстанцією відхиляються, оскільки із умов договору купівлі-продажу (п. 3.3) випливає, що зобов’язання по оплаті виникає після 10 банківських днів з моменту отримання кожної окремої партії товару. Відсутність в пункті 3.3 договору слова «отриманого»не змінює суті зобов’язання, оскільки перехід права власності на кожну партію товару переходить до покупця з моменту отримання цієї партії товару згідно накладної (п. 4.5 договору).

Судові витрати за позовом в частині (80000 грн. + 3946,88 грн. пені + 605,51 грн. 3% річних) =845,52 грн.та за розгляд апеляційної скарги (50 відсотків) в сумі 422,76 грн. покладаються на позивача.

Оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення предствників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку,

що рішення Господарського суду Рівненської області від 26.05.2008р. належить скасувати частково.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ТзОВ «Київський завод солодових екстрактів»задоволити частково.

2.          Рішення Господарського суду Рівненської області від 26.05.2008р. в частині стягнення 80 000 грн. боргу, 3946,88 грн. пені, 605,51 грн. 3% річних, 845,52 грн. держмита, скасувати.

3.          В цій частині вимог прийняти нове рішення.

4.          В позові ТзОВ «Фудз Трейд»про стягнення з ТзОВ «Київський завод солодових екстрактів»80000 грн. боргу, 3946,88 грн. пені, 605,51 грн. 3%

5.          річних, 845,52 грн. держмита –відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

6.          Стягнути з ТзОВ «Фудз Трейд»на користь ТзОВ «Київський завод солодових екстрактів»422,76 грн. держмита за розгляд апеляційної скарги.

7.          Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

8.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

9.          Справу № 14/35 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя                                                                      Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                          Краєвська М.В.

Суддя                                                                                          Мурська Х.В.