ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 р.

№ 24/112-б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Удовиченка О.С.,

суддів:

Короткевича О.Є.,

Хандуріна М.І.

розглянувши

касаційну скаргу

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва

на постанову

господарського суду м. Києва від 11.06.2008

у справі

№ 24/112-б господарського суду м. Києва

за заявою

до

ТОВ "Торгівельно-промислова компанія "АВАНТІ"

ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД"

про

банкрутство

арбітражний керуючий

Тарасенко Т.П.

в судовому засіданні взяли участь представники :

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва

Мишковець О.В.

ліквідатор

Тарасенко Т.П.

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.06.2008 (суддя Смілянець В.В.) порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД", зобов'язано заявника виконати вимоги цієї ухвали, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду міста Києва від 11.06.2008 ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД" визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Тарасенко Т.П.

Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва (далі –ДПІ у Печерському районі м. Києва) звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду міста Києва від 11.06.2008, припинити провадження у справі.

В обґрунтування своїх касаційних вимог, скаржник посилається на те, що його не було повідомлено про порушення справи про банкрутство, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.129 Конституції України, ст.36, 43 ГПК України та ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.19 Закону України "Про порядок реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі про банкрутство ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД" порушено у порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон).

Ця стаття встановлює особливості банкрутства відсутнього боржника.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 5 ст. 52 Закону господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого кредитора за згодою останнього.

В обґрунтування своєї постанови, суд першої інстанції зазначив, що боржник неспроможній виконати свої грошові зобов'язання перед кредитором у сумі 150870,00 грн., заявлені вимоги кредитора документально підтверджені.

Згідно з ч. 1 ст.52 Закону незалежно від розміру вимог до боржника та строку виконання зобов'язань кредитором може бути подана заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника у разі, якщо керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Предметом доказування в такому випадку є визначення місцезнаходження боржника - юридичної особи та факт відсутності керівних органів юридичної особи за її місцезнаходженням, а також неплатоспроможність боржника.

З матеріалів справи вбачається, що кредитором ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД" на підтвердження відсутності керівних органів боржника за місцезнаходженням, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.19), подано акт про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням від 15.05.2008, який складено представником ТОВ "Торгівельно-промислова компанія "АВАНТІ" в особі Однорал І.В. (а.с. 16)

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03.03.2005 року № 2452-IV, який набрав чинності з 1 квітня 2005 року) місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом; місцезнаходження юридичної особи вказується в її установчих документах. Абзац шостий статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03.03.2005 року № 2452-IV) визначає місцезнаходження юридичної особи як місцезнаходження постійно діючого виконавчого органу юридичної особи, а в разі його відсутності - місцезнаходження іншого органу чи особи, уповноваженої діяти від імені юридичної особи без довіреності, за певною адресою, яка вказана засновниками (учасниками) в установчих документах і за якою здійснюється зв'язок з юридичною особою.

Таким чином, нормами законодавства передбачається обов'язкове зазначення місцезнаходження юридичної особи в її установчих документах, а у разі, коли відбувалася зміна місцезнаходження, повинні вноситись відповідні зміни до установчих документів та проводитись державна реєстрація цих змін.

Проте, установчі документи ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД" в матеріалах справи відсутні, вони не досліджувались судом першої інстанції з метою з'ясування питання про те, який орган або особа уповноважений виступати від імені ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД", яка його адреса, а відтак, і місцезнаходження юридичної особи.

Згідно зі ст.17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, який набув чинності з 01.07.2004 р., в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст.18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру , не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Вказаний Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 3 ст. 84 ГПК України у мотивувальній частині рішення вказуються, зокрема, обставини справи, встановлені господарським судом та докази, на підставі яких прийнято рішення.

Оскаржувана постанова суду першої інстанції не містить оцінки наявних доказів у справі, з її тексту не вбачається у який саме спосіб суд дійшов висновку щодо необхідності визнання банкрутом ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД" як відсутнього боржника, якими доказами підтверджується неплатоспроможність боржника та факт відсутності керівних органів юридичної особи за її місцезнаходженням.

Суд також не здійснив свої повноваження, передбачені статтею 38 Господарського процесуального кодексу України, та не витребував установчі документи та відомості щодо ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД", які містяться в Єдиному державному реєстрі та є необхідними для встановлення обставин справи. Натомість суд у наступному судовому засіданні після порушення провадження у справі визнав боржника банкрутом як відсутнього.

Таким чином, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів заяви ТОВ "Торгівельно-промислова компанія "АВАНТІ" про порушення справи про банкрутство ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД" та підстав, необхідних для порушення справи про банкрутство боржника за приписами ст. 52 Закону, а відтак належним чином не обґрунтував оскаржувану постанову. Судом не було належним чином досліджено питання відсутності боржника за його місцезнаходженням.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції, згідно приписів ст.ст. 1115, 1117 ГПК України, не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що оскільки справа про банкрутство ТОВ "Б.І.Г. ІНТЕРБУД" порушена за відсутності підстав передбачених ст. 52 Закону, - оскаржувана постанова господарського суду міста Києва від 11.06.2008 у даній справі є передчасною і підлягає скасуванню, а справа - передачі на розгляд до суду першої інстанції.

При розгляді справи суду слід врахувати наведене, повно та всебічно дослідити обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам у підтвердження підстав для порушення провадження у справі за приписами ст. 52 Закону, і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва задовольнити.

Постанову господарського суду м. Києва від 11.06.2008 у справі №24/112-б скасувати.

Справу передати на розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий                                                                        О.С. Удовиченко

Судді                                                                                  О.Є. Короткевич

М.І. Хандурін