ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.07.08
р.
Справа № 41/66пн

Суддя
господарського суду Донецької області
Гончаров С.А.

при
секретарі судового засідання Возневій Н.В.

розглянув
у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за
позовом: Прокурора Центрально-міського району м. Макіївки в інтересах держави в
особі Макіївської міської ради, м. Макіївка

до
відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Макіївка

про
зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,002 га
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та привести земельну ділянку у первісний,
придатний для використання за цільовим призначенням стан, стягнення суми шкоди,
заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, у розмірі 132,44 грн.

При
участі представників:

від
позивача: Аксьончикова Н.О. - довіреність від 11.06.2008 року № 05/07.1-01094

від
відповідача: не з'явились.

в
засіданні брали участь: прокурор Кілійчук Т.В.

СУТЬ
СПОРУ:

Прокурор
Центрально-міського району м. Макіївки в інтересах держави в особі Макіївської
міської ради звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Макіївка про
зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,002 га
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та привести земельну ділянку у первісний,
придатний для використання за цільовим призначенням стан, стягнення суми шкоди,
заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, у розмірі 132,44 грн.

В
обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що під час перевірки
встановлено, що відповідач, в порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України, самовільно, без правовстановлюючих документів, що
підтверджують право користування, приступив до використання земельної ділянки
площею 0,002 га із земель житлової та громадської забудови Макіївської міської
ради, розташованої по АДРЕСА_1, для встановлення кіоску з продажу хлібобулочних
виробів, до призначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) та
без оформлення правовстановлюючих документів.

Прокурором
зазначено про те, що, відповідно Методики визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року № 963,
було зроблено розрахунок заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки
шкоди, яка склала 132,44 грн.

Позивачем
позов прокурора підтримано та повідомлено суд про те, що спірна земельна
ділянка у користування або у власність відповідачу у встановленому законом
порядку не надавалась.

Відповідач
про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, але відзиву на
позовну заяву не подав, не використав своє право на участь у судовому
засіданні, представника в судове засідання не направив. Враховуючи, що наявних
в матеріалах справи документів та пояснень достатньо для прийняття рішення, суд
вважає за можливе відповідно до ст.75 ГПК України вирішити спір по суті.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд
ВСТАНОВИВ:

Головним
спеціалістом Донецького міжрайонного відділу з контролю за використанням та
охороною земель в Донецькій області 25.02.2008 року проведено перевірку
відповідача відповідно до вимог статей 6, 10 Закону України „Про державний
контроль за використанням та охороною земель” з питання дотримання вимог
земельного законодавства, результати якої викладені в акті перевірки від
25.02.2008 року.

Перевіркою
встановлено та в акті перевірки зафіксовано, що на час перевірки по
АДРЕСА_1самовільно зайнята земельна ділянка площею 0,002 га для встановлення
металевого кіоску по продажу хлібобулочних виробів (район ринку
„Менделєєвський”). Земельна ділянка використовується без оформлення
правовстановлюючих документів та виносу меж на місцевості, що є порушенням
ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

За
результатами перевірки Управлінням з контролю за використанням та охороною
земель в Донецькій області відповідачу 26.02.2008 року видано припис № 016422,
яким відповідачу приписано усунути порушення земельного законодавства.

Одночасно
26.02.2008 року головним спеціалістом Донецького міжрайонного відділу з
контролю за використанням та охороною земель в Донецькій області складено
протокол № 007072 про адміністративне правопорушення, вчинене відповідачем та
передбачене ст. 531 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст.
211 Земельного кодексу України.

Постановою
начальника Управління земельних ресурсів у м. Макіївка про накладення
адміністративного стягнення від 28.02.2008 року відповідача визнано винним у
скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена
ст. 531 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

11.07.2008
року здійснено повторну перевірку відповідача з питання дотримання вимог
земельного законодавства, якою встановлено, що на час перевірки відповідачем
самовільно зайнята і використовується земельна ділянка площею 0,002 га по
АДРЕСА_1в районі ринку „Менделєєвський” для встановлення металевого кіоску по
продажу хлібобулочних виробів
Правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні, що є
порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Господарський
суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню
з огляду на наступне.

Основним
законом, яким регулюються земельні відносини, є Конституція України. Крім
цього, земельні відносини регулюються іншими, прийнятими відповідно до
Конституції законами і підзаконними актами, а саме законами України "Про
землеустрій", "Про державний контроль за використанням та охороною
земель", "Про місцеве самоврядування" та іншими законами, також
Земельним кодексом України, прийнятим Верховною Радою України 25.10.2001 року,
який набув чинності з 01.01.2002 року.

Відповідно
до частини першої статті 13 Конституції України земля є об'єктом права
власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи
державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією
Конституцією, іншими законодавчими актами України.

Cтаттею
2 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні  відносини - це суспільні відносини щодо
володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної
влади.

Завданням
земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення
права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави,
раціонального використання та охорони земель.

Стаття
12 Земельного кодексу України встановлює повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних відносин. Зокрема, до їх повноважень належить:
розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;
організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною
земель комунальної власності; додержання земельного та екологічного
законодавства.

Підстави
набуття права на землю передбачені статтею 116 Земельного кодексу України. У
цій статті врегульовані відносини щодо набуття громадянами та юридичними
особами права власності та права користування земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності. Підставою набуття права на землю у таких
випадках є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах установлених цим Кодексом повноважень.

На
підставі рішень сільських, селищних, міських рад, а в окремих випадках
-районних і обласних рад, земельні ділянки передаються у власність громадян і
юридичних осіб із земель комунальної власності шляхом відведення їх в натурі
(на місцевості) та оформлення відповідних правовстановлюючих документів.

Порядок
надання у постійне користування земельних ділянок встановлений статтею 123
Земельного кодексу України за проектами відведення цих ділянок. Умови і строки
розроблення проектів визначаються договором після звернення зацікавленої особи
з відповідним клопотанням, до якого додаються документи, що обґрунтовують її
розмір, призначення та місце розташування.

Відповідна
рада розглядає клопотання і дає згоду на розроблення проекту відведення
земельної ділянки. Цей проект погоджується із землекористувачем, органом по
земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом,
органами архітектури і після одержання висновку державної землевпорядної
експертизи, подається до відповідної ради, яка його розглядає та приймає
рішення про надання земельної ділянки.

Згідно
статті 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного
користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Лише така
реєстрація надає документам легітимності.

Право
на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його
державної реєстрації.

Приступати
до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється   (п. 3 ст. 125
Земельного кодексу України).

Відповідно
до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і
право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право   оренди
землі   оформляється   договором,
який реєструється відповідно до закону.

Визначення
терміну „самовільне зайняття земельних ділянок” наведене в ст. 1 Закону України
„Про державний контроль за використанням та охороною земель”. За приписами цієї
статті, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до
закону є правомірними.

Виходячи
з матеріалів справи, рішення позивача про передачу відповідачу у власність
спірної земельної ділянки або надання її у користування (оренду), відсутнє, в
матеріалах справи відсутні вчинені відповідачем правочини щодо спірної
земельної ділянки.

Відповідно
до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Судом
встановлено, що спірна земельна ділянка використовується відповідачем
самовільно, з порушенням земельного законодавства, що підтверджується
матеріалами справи, зокрема, актами перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 25.02.2008 року та від 11.07.2008 року.

Тобто,
матеріалами справи підтверджується самовільне заволодіння відповідачем спірною
земельною ділянкою, що не спирається на закон і відбувається з порушенням
визначеного порядку надання земельних ділянок, що здійснюється без наявності
відповідного рішення та/або вчинення правочину щодо спірної земельної ділянки.

Відповідачем
не надано суду документів, що підтверджують право відповідача на користування
земельною ділянкою площею 0,002 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Заходів
щодо усунення порушень земельного законодавства відповідачем не вжито,
самостійно земельну ділянку відповідачем не звільнено.

Згідно
статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного користування ними. Підприємства, установи,
організації та громадяни, винні у самовільному зайнятті земель, зобов'язані
самостійно (за власний рахунок) привести ділянку до стану, придатного для
використання, відновити порушені межові знаки, знести самовільно зведені
будівлі.

Відповідно
до ч.3 ст.212 цього Кодексу повернення самовільно зайнятих земельних ділянок
провадиться за рішенням суду.

Відповідно
Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву
(родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року № 963, головним Донецького
міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною земель в Донецькій
області було здійснено розрахунок заподіяної самовільним зайняттям земельної
ділянки шкоди, яка склала 132,44 грн.

Відповідно
до вимог ст. 2 Закону України “Про плату за землю” використання землі в Україні
є платним.

Згідно
статті 5 цього ж закону об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також
земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі
на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної
ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Ст.
156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам
відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за
час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно
до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками вважаються доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена угода). Пунктом 16 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004
року передбачено, що недоотримані суми вважаються шкодою і підлягають стягненню
на користь власника, права якого порушено.

Отже,
протиправними діями відповідача, які полягають у незаконному, самовільному
використанні земельної ділянки, порушено право власності територіальної громади
міста і, відповідно, завдано шкоду в сумі 132,44 грн.

Частиною
1 статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана
майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Таким  чином, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові
витрати згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суд
покладає на відповідача.

На
підставі викладеного та керуючись ст. 13 Конституції України, ст.ст. 2, 12,
116, 123, 125, 126, 156, 212 Земельного кодексу України, ст. 16 Закону України
„Про оренду землі”, ст. 1 Закону України „Про державний контроль за
використанням та охороною земель”, ст. 2,5
Закону України “Про плату за землю”, ст. 22, 1166 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 22, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України суд, -

В И Р
І Ш И В :

Позовні
вимоги Прокурора Центрально-міського району м. Макіївки в інтересах держави в
особі Макіївської міської ради до Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,002 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та привести земельну ділянку
у первісний, придатний для використання за цільовим призначенням стан,
стягнення суми шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, у
розмірі 132,44 грн. - задовольнити.

Зобов'язати
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_1 (АДРЕСА_2)
звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,002 га розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, та привести земельну ділянку у первісний, придатний для
використання за цільовим призначенням стан.

Стягнути
з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_2)
шкоду, заподіяну самовільним зайняттям земельної ділянки, у розмірі 132,44 грн.

Стягнути
з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_2)  на користь Державного бюджету України  державне
мито  в  розмірі 187 грн.

Стягнути
з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) на
користь Державного бюджету України
(розрахунковий рахунок № 0004 у ГУ ДКУ у Донецькій області,
МФО 834016, отримувач: , державний бюджет м. Донецьк,
Ворошиловський район; призначення платежу: код бюджетної класифікації 22050000)
витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справ у судах в розмірі
118 грн.

Суддя