ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008 р.

№ 20-4/089-5-4/297-11/533

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Муравйова О.В.,

Ходаківської І.П.,

розглянувши

касаційну скаргу

Міністерства оборони України (далі Міноборони)

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду

від

13.03.08

у справі

№ 20-4/089-5-4/297-2/501-11/533

господарського суду

міста Севастополя

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Острів "Омега" (далі Товариство)

до

Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі Фонд),

треті особи:

державне підприємство Міністерства оборони України "Дитячий оздоровчий табір "Омега"

(далі Підприємство),

Міноборони,

про

спонукання орендодавця до передачі в оренду цілісного майнового комплексу

В засіданнях взяли участь представники:

- позивача:

Жаркова К.С. (за дов. № 16/5 від 16.05.08)

- у судовому засіданні 10.07.08;

- відповідача:

не з'явились;

- третіх осіб:

Підприємства:

Демидович Ю.М. (за дов. б/н від 01.04.05)

- у судовому засіданні 10.07.08;

Міноборони:

Пилипенко Г.М. (за дов. № 220/1003/д від 27.12.07)

- у судовому засіданні 10.07.08, 25.09.08, 23.10.08.

Ухвалою від 17.06.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П. касаційна скарга Міноборони була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 10.07.08.

Врахувавши необхідність надання учасникам судового процесу додаткового часу для належного виконання вимог ухвали від 17.06.08 щодо надання відзивів на касаційну скаргу, ухвалами суду від 10.07.08, 18.07.08 розгляд справи було відкладено на 25.09.08.

Взявши до уваги клопотання Товариства, ухвалою від 25.09.08 Вищого господарського суду України розгляд справи було відкладено на 23.10.08, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з перебуванням судді Данилової Т.Б. у відпустці розпорядженням від 20.10.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 23.10.08, створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Муравйов О.В., Ходаківська І.П.

Про вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судових засідань 10.07.08, 25.09.08, 23.10.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника Міноборони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1

ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.10.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 21.09.04 господарського суду міста Севастополя (суддя Котлярова Є.Л.) позовні вимоги Товариства задоволено частково.

Визначено з моменту вступу в законну силу даного рішення вважати укладеним між Фонду та Товариством договір оренди цілісного майнового комплексу Підприємства, розташованого за адресою: м.Севастополь, бухта Омега, б. 15.

Вказане рішення мотивовано тим, що матеріалами справи доведено факт дотримання Товариством законодавчо встановленої процедури укладення договору оренди, досягнення згоди за всіма істотними умовами договору та відсутності відмови органу, уповноваженого управляти майном, укласти договір оренди.

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що 06.06.06 до господарського суду міста Севастополя надійшла заява Підприємства, подана в порядку ст.ст. 112, 113, 114 Господарського процесуального кодексу України, про перегляд рішення від 21.09.04 господарського суду міста Севастополя за нововиявленими обставинами.

При цьому, в якості нововиявлених обставин Підприємством було визначено те, що особа, яка представляла в суді інтереси Підприємства ніколи не була його керівником. Разом з тим, Підприємством було зазначено про те, що вказана обставина йому стала відома лише 05.06.06 під час ознайомлення з матеріалами справи.

Водночас, заявник вказав, що зазначена нововиявлена обставина призвела до того, що під час ухвалення рішення суд не прийняв до уваги ряд фактів, що мають суттєве значення для правильного розгляду справи.

Рішенням від 14.06.06 господарського суду міста Севастополя (суддя Євдокимов І.В.) заяву Підприємства про перегляд рішення від 21.09.04 господарського суду міста Севастополя за нововиявленими обставинами задоволено.

Рішення від 21.09.04 господарського суду міста Севастополя скасовано.

Товариству у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою від 10.07.06 Севастопольського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Прокопанич Г.К., суддів –Заплави Л.М., Градової О.Г.) апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а рішення від 14.06.06 господарського суду міста Севастополя –без змін.

Постановою від 11.10.06 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Товариства задоволено частково.

Рішення від 14.06.06 господарського суду міста Севастополя та постанову від 10.07.06 Севастопольського апеляційного господарського суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 21.11.06 господарського суду міста Севастополя (суддя Остапова К.А.) у задоволенні заяви Підприємства про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 21.09.04 господарського суду міста Севастополя відмовлено, а вказане рішення від 21.09.04 господарського суду міста Севастополя залишено без змін.

Ухвалою від 14.12.06 Верховного Суду України Підприємству відмовлено в порушенні провадження з перегляду в касаційному порядку постанови від 11.10.06 Вищого господарського суду України.

Постановою від 16.02.07 Севастопольського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Дугаренко О.В., суддів –

Гонтаря В.І., Плута В.М.) апеляційну с каргу Підприємства залишено без задоволення, а ухвалу від 21.11.06 господарського суду міста Севастополя –без змін.

Постановою від 31.05.07 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Підприємства задоволено частково.

Ухвалу від 21.11.06 господарського суду міста Севастополя та постанову від 16.02.07 Севастопольського апеляційного господарського суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалами від 23.08.07, 27.09.07 та 27.12.07 Верховного Суду України Товариству та Підприємству відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови від 31.05.07 Вищого господарського суду України.

Ухвалою від 14.02.08 господарського суду міста Севастополя (суддя Дмитрієв В.Є.) у задоволенні заяви Підприємства про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 21.09.04 господарського суду міста Севастополя відмовлено, а рішення від 21.09.04 господарського суду міста Севастополя залишено без змін.

Постановою від 13.03.08 Севастопольського апеляційного господарського суду (колегія судді у складі: головуючого –Фенько Т.П., суддів –Ткаченко М.І., Лисенко В.А.) апеляційну скаргу Підприємства залишено без задоволення, а ухвалу від 14.02.08 господарського суду міста Севастополя –без змін.

Вказані ухвала та постанова, прийняті під час останнього розгляду справи, мотивовані тим, що викладені у заяві Підприємства обставини не є такими, що підпадають під поняття нововиявлених в контексті ст. 112 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони не спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, про перегляд якого за нововиявленими обставинами ставиться питання, та не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом під час розгляду справи.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Міноборони звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить ухвалу від 14.02.08 господарського суду міста Севастополя та постанову від 13.03.08 Севастопольського апеляційного господарського суду скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ч. 3 ст. 237, ст. 246 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3 Закону України "Про власність", Декрету Кабінету Міністрів України "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності", п.п. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.ст. 43, 28, 42, 43, 69, 77 Господарського процесуального кодексу України.

У своїх відзивах на касаційну скаргу Товариство та Підприємство щодо доводів скаржника заперечують, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просять касаційну скаргу Міноборони залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Від Фонду надійшло письмове пояснення в якому зазначається про те, що на виконання рішення від 21.09.04 господарського суду міста Севастополя 18.10.04 між Фондом та Товариством було укладено договір № 183 оренди цілісного майнового комплексу Підприємства. При цьому, Фондом ставиться питання про розгляд справи без участі його представника.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника скаржника, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Щодо доводів скаржника про те, що всупереч вимог процесуального закону апеляційним судом було переглянуто справу за відсутності представника Міноборони, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що такі твердження скаржника не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту постанови та протоколу судового засідання від 13.03.08 /т. IV а.с. 46/ від Міноборони у такому судовому засіданні був присутній Пилипенко Георгій Миколайович, який діяв на підставі довіреності № 220/1003/д від 27.12.07.

Згідно приписів ч. 4 ст. 811 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з протоколами і протягом п'яти днів після їх підписання подавати письмові зауваження з приводу допущених у протоколах неправильностей або неповноти протоколу. Зауваження на протоколи у всіх випадках долучаються до матеріалів справи.

За змістом ст.ст. 22, 26, 27 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Разом з тим, матеріали справи не містять письмових зауважень Міноборони чи інших учасників судового процесу з приводу помилок, допущених, на думку скаржника, у протоколі від 13.03.08.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов’язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскільки всупереч вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України Міноборони не доведено факт відсутності його представника у судовому засіданні Севастопольського апеляційного господарського суду 13.03.08, то фактично не доведено підставність своїх вимог щодо скасування прийнятої у вказаному засіданні постанови як такої, що апеляційний перегляд справи здійснено за умови відсутності представника Міноборони у засіданні суду.

Щодо суті постанови, що є предметом перегляду у даному касаційному провадженні, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає наступне.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що як свідчать матеріали справи, зокрема, рішення та протокол судового засідання від 21.09.04 інтереси Підприємства у такому засіданні представляв Український О.О.

На підставі наданих сторонами доказів у справі попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідно до п. 4 наказу Міноборони від 20.12.02 № 4 Українського Олександра Олексійовича було уповноважено подавати у встановленому порядку до органу державної реєстрації Статут Підприємства та інші необхідні документи.

Наказом від 22.09.04 № 432 керівником Підприємства було призначено Ольгович Анжелу Володимирівну, крім того, відповідно до наказу Міноборони від 16.05.06 № 267 наказ від 22.09.07 № 432 було скасовано, як нереалізований, з урахуванням чого суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що на момент ухвалення рішення від 21.09.04 господарським судом міста Севастополя громадянин Український Олександр Олексійович був уповноваженим представником Підприємства.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

У відповідності до п. 5 постанови Пленумом Верховного Суду України від 27.02.81 № 1 "Про практику перегляду судами у зв’язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили", нововиявленими можуть розглядатись обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час постановлення судового рішення, але про них не знали і не могли знати заявник і суд.

Не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені судом при вирішенні спору по суті. Також, не можуть вважатись нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами.

Аналогічні рекомендації з питань застосування норм процесуального права дала господарським судам президія Вищого господарського суду України у пункті 1.1 роз’яснення від 21.05.02 № 04-5/563 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами", відповідно до якого виникнення нових змін обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу ХІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Днем виникнення нововиявлених обставин слід вважати день, коли вони стали або повинні були стати відомі заявникові.

Отже, суд на підставі ст. 112 Господарського процесуального кодексу України може переглянути прийняте ним судове рішення за наявності двох умов в їх комплексному зв’язку: істотність нововиявлених обставин для вирішення спору та виявлення їх після прийняття рішення зі спору (обставини, які не могли бути відомі заявникові). При цьому, слід враховувати, що за своєю правовою природою нововиявлені обставини є фактичними даними, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу рішення.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання щодо істотності значення для справи нововиявлених обставин, суд має керуватися правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів, тобто оцінювати наведені заявником обставини за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Разом з тим, слід враховувати, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, а визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Прийняття заяви (подання) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов'язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним висновок попередніх судових інстанцій про те, що обставини, визначені Підприємством в якості нововиявлених, не можуть враховуватись в якості таких в розумінні ст. 112 Господарського процесуального кодексу України, оскільки зазначена Підприємством обставина не доводить обмеженості суду при ухвалення рішення від 21.09.04 щодо можливості встановлення всіх істотних обставин у справі.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Міноборони в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи в силу вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду, і їх переоцінка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі згідно приписів ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову від 13.03.08 Севастопольського апеляційного господарського суду у справі № 20-4/089-5-4/297-2/501-11/533 господарського суду міста Севастополя залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

О.Муравйов

І.Ходаківська