ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№
18/505-07

Вищий
господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий,
судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув
касаційну скаргу
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Жовті Води, м.
Жовті Води Дніпропетровської області (далі -відділення виконавчої дирекції
Фонду)

на
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 13.02.2008

зі
справи  № 18/505-07

за
позовом відділення
виконавчої дирекції Фонду

до
Українського
науково-дослідного інституту промислової медицини,                   м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області (далі -Інститут)

про визнання неправомірним рішення та
недійсним повідомлення.

За
результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов
було подано про: визнання неправомірним рішення лікарської експертної комісії
(далі -ЛЕК) № 2299 Інституту, на підставі якого                 гр. ОСОБА_1 було встановлено
професійне захворювання з діагнозом: лімфогранулематоз, стадія 2Б, кл. гр. -2;
визнання недійсним повідомлення про професійне захворювання № 969 та акта
розслідування професійного захворювання від 18.11.2005 № 11.

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2007 (суддя Петрова
В.І.) в позові відмовлено. Згідно з додатковим рішенням названого суду від
07.12.2007 (у тому ж складі) припинено провадження в даній справі в частині
позовних вимог про визнання недійсним зазначеного акта розслідування
професійного захворювання.

У
прийнятті зазначених рішення та додаткового рішення суд виходив з того, що:
позивачем порушено порядок оскарження рішення ЛЕК Інституту, визначений пунктом
74 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25.08.2004 № 1112; що ж до згаданого акта, то він не є
актом державного чи іншого органу у розумінні статті 12 Господарського
процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а тому провадження у
справі в частині позовних вимог про визнання його недійсним підлягає припиненню
на підставі пункту 1 статті 80 названого Кодексу.

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 (колегія
суддів у складі: Головко В.Г. -головуючий, судді     Павловський П.П. і Логвиненко А.О.)
рішення місцевого господарського суду з даної справи залишено без змін,
оскільки апеляційна інстанція погодилася з висновками суду першої інстанції.

У
касаційній скарзі до Вищого господарського суду України відділення виконавчої
дирекції Фонду просить оскаржувану постанову апеляційної інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким визнати неправомірним рішення ЛЕК № 2299 Інституту,
на підставі якого ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання -діагноз:
лімфогранулематоз, стадія 2Б, кл. гр. -2, та визнати недійсним повідомлення про
професійне захворювання № 969. Скаргу мотивовано порушенням господарськими
судами у розгляді даної справи норми процесуального права -частини першої
статті 43 ГПК України, а також посилання на положення статті 124 Конституції
України, статей 13, 14, Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності”, постанови Кабінету
Міністрів України від 08.11.2000
№ 1662 “Про затвердження переліку професійних захворювань”.

У
відзиві на касаційну скаргу Інститут заперечує проти доводів скаржника,
зазначаючи про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, і
просить ці рішення залишити без змін, а скаргу -без задоволення.

Сторони
відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про
час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники
сторін у судове засідання не з'явилися.

Перевіривши
повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та
правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового
задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими
інстанціями у справі встановлено, що:

-
01.11.2005 рішенням ЛЕК № 2299 Інституту гр. ОСОБА_1 було встановлено
професійне захворювання з діагнозом: лімфогранулематоз, стадія 2Б, кл. гр. -2,
про що свідчить повідомлення про професійне захворювання (форма 3-П) від
04.11.2005 реєстраційний № 969;

-
згідно із зазначеним повідомленням та з урахуванням санітарно-гігієнічної
характеристики умов праці ОСОБА_1 в підземних умовах від 25.08.2005 комісія СЕС
м. Жовті Води 18.11.2005 склала акта № 11 розслідування названого професійного
захворювання;

-
ОСОБА_1 звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду із заявою про
направлення його на МСЕК-9 для установлення відсотка втрати працездатності у
зв'язку з отриманим професійним захворюванням;

- у
розгляді документів ОСОБА_1 головою МСЕК-9 було виявлено, що в переліку
професійних захворювань, затверджених згаданою постановою Кабінету Міністрів
України від 08.11.2000 № 1662, захворювання “Ходжика” (діагноз -
лімфогранулематоз), код С81, не значиться;

-
відділення виконавчої дирекції Фонду звернулося до Інституту з письмовим
проханням “підтвердити, на підставі якого документу Лімфогранулематоз, стадія
2Б, кл. гр. - 2 віднесено до професійного захворювання”;

-
Інститут у відповідь на звернення названого відділення повідомив, що:
лімфогранулематоз -це захворювання, що відноситься до злоякісних новоутворень
лімфоїдної та кровотворної системи і виникає від дії іонізуючої радіації;
згідно з Переліком професійних захворювань, затвердженим зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 № 1662, лейкози віднесено до VII
групи (злоякісні новоутворення -професійних рак);

- на
адресу місцевого господарського суду надійшов лист                           гр. ОСОБА_1 “про
відповідність висновку ЛЕК”;

-
згідно з листом Центральної лікарсько-експертної комісії від 01.03.2006 № 2/681
названа Комісія, розглянувши лист відділення виконавчої дирекції Фонду щодо
встановленого Інститутом гр. ОСОБА_1 професійного захворювання (протокол від
21.02.2006 № 8/365), дійшла висновку, що лімфогранулематоз як захворювання
лімфосистеми коду С83 згідно з МКХ(10) “Неходжинські лімфоми” входить до списку
професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України
від 08.11.2000 № 1662;

-
“даний висновок Інституту медицини праці Академії медичних наук в установленому
порядку не спростовано”.

Причиною
спору у справі стала незгода позивача з рішенням ЛЕК             № 2299 Інституту, повідомленням
про професійне захворювання № 969 та актом розслідування професійного
захворювання від 18.11.2005 № 11.

З
установлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи
вбачається, що правовідносини сторін у цій справі цілком належать до сфери
регулювання законодавства про загальнообов'язкове соціальне страхування, в
даному разі -загальнообов'язкового державного соціального страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності.

У
зв'язку з набранням чинності КАС України з 01.09.2005 до компетенції
адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких
є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов
до суб'єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Відповідно
до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах
здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт
4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів
відносяться спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках,
встановлених законом.

Визначення
суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це -
орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Правову
основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового
державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності
або загибелі застрахованих на виробництві, визначає Закон.

Відповідно
до статей 15, 16, 18 Закону страхування від нещасного випадку здійснює Фонд
соціального страхування від нещасних випадків (далі -Фонд) -  некомерційна самоврядна організація, що діє
на підставі статуту, який затверджується її правлінням; управління Фондом
здійснюється на паритетній основі державою, представниками застрахованих осіб і
роботодавців; безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та
виконавча дирекція; робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління
в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення
в районах та містах обласного значення.

Згідно
з частиною першою та другою статті 46 Закону Фонд соціального страхування
від нещасних випадків провадить збір та акумулювання страхових внесків, має
автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування.

Частиною
першою статті 55 Закону передбачено судовий порядок вирішення наявних спорів.

У
пункті 11 рекомендацій президії Вищого господарського суду України від
27.06.2007 № 04-5/120 “Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ
господарським судам” також зазначено, що:

-
відповідно до статті 14 Основ законодавства України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування страхові фонди є органами, які здійснюють
керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного
соціального страхування, провадять збір та акумуляцію страхових внесків,
контроль за використанням коштів, забезпечують фінансування виплат за
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та здійснюють інші
функції згідно з затвердженими статутами;

- отже,
у відповідних правовідносинах виконавчі дирекції Фондів соціального
страхування, їх робочі органи виступають як суб'єкти владних повноважень у
системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким
чином, оскільки у даному випадку відділення виконавчої дирекції Фонду
виступає саме як суб'єкт владних повноважень у сфері загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то даний спір є публічно-правовим і відповідно
до приписів статті 4 і частини другої статті 17 КАС України (за відсутності
встановленого законом іншого порядку його судового вирішення) на нього
поширюється компетенція адміністративних судів.

Абзацами
першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в
редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що
до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів
адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського
процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній
інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами
КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює
Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте
даний спір, який має публічно-правовий характер, місцевим та апеляційним
господарськими судами в порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після
набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас
Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду
публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у
постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від
24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

У
свою чергу, розгляд попередніми судовими інстанціями публічно-правового
спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної
перевірки прийнятих ними рішень зі справи в порядку адміністративного
судочинства, внаслідок чого зазначені судові рішення підлягають безумовному
скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України.

Відповідну
правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006
зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ                         № 2-27/1828.1-2006 та
№ 25/162-06-4457.

Керуючись
статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.
Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Жовті Води задовольнити частково.

2.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2007 та
постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 зі
справи № 18/505-07 скасувати.

Справу
передати до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду за
правилами адміністративного судочинства.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
Б. Львов