КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2008                                                                                           № 26/283

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Ропій Л.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Мацюк В.В. – представник (дов. № 2 від 04.01.2008);

від відповідача - не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління житлового господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.07.2008

у справі № 26/283

за позовом                               Закритого акціонерного товариства "Отіс"

до                                                   Головного управління житлового господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про                                                  стягнення 11 114 695,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Закритим акціонерним товариством „ОТІС” (надалі позивач) заявлений позов про стягнення з Головного управління житлового забезпечення житлового господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), (надалі відповідач) 11 114 695,43 грн. боргу за виконані роботи із заміни та модернізації ліфтів у місті Києві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2008 у даній справі позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 114 695,43 грн. боргу, 25 500 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивовано доведеністю з боку позивача факту належного виконання умов п. 4.2.1 та п. 4.2.2 договору № D 2 N 8065 від 17.08.2007 щодо виготовлення проектно-кошторисної документації на загальну суму 1 067 040 грн., поставки обладнання на суму 13 085 364 грн., виконання робіт по заміні та модернізації ліфтів на суму 9 280 993 грн., за умови встановлення факту часткового розрахунку відповідача за виконані позивачем роботи загалом на суму 12 318 701,57 грн. Зважаючи на наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у сумі 11 114 695,43 грн. місцевий господарський суд з огляду на приписи статті 193 Господарського кодексу України визнав вимогу позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за виконані, але не оплачені у повному обсязі роботи за згаданим договором законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2008 у справі № 26/283 скасувати та скерувати справу до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Відповідач у апеляційній скарзі визнає факт виконання позивачем робіт на підставі договору № D 2 N 8065 від 17.08.2007, проте зазначає, що фактичним відповідачем у справі повинно бути Міністерство з питань житлово-комунального господарства України, яке є замовником купівлі робіт з капітального ремонту та модернізації ліфтів житлового фонду, оскільки відповідно до п. 1.1 договору № 26/02 від 04.06.2007 Міністерство з питань житлово-комунального господарства України делегувало відповідачу повноваження лише щодо здійснення закупівлі робіт з капітального ремонту та модернізації ліфтів житлового фонду; фінансування виконаних робіт взяло на себе згадане Міністерство на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 01.03.2007 № 331 „Про затвердження порядку використання у 2007 році коштів, передбачених у державному бюджеті для капітального ремонту та модернізації ліфтів житлового фонду”, наказами Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 11.04.2007 № 3 „Про затвердження розподілу коштів за бюджетною програмою „Капітальний ремонт та модернізація ліфтів житлового фонду” у 2007 році”, від 23.04.2007 № 8 „Про затвердження переліку об’єктів на капітальний ремонт та модернізацію ліфтів, у яких спрямовуються кошти бюджетної програми „Капітальний ремонт та модернізація ліфтів житлового фонду”.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення Господарського суду міста України від 17.07.2008 у справі № 26/283 законним та винесеним із дотриманням всіх норм матеріального і процесуального права. Позивач зауважує, що належним відповідачем у справі є Головне управління житлового господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а посилання останнього на договір № 26/02 від 04.06.2007 укладений між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та відповідачем є безпідставним, оскільки умовами договору № D 2 N 8065 від 17.08.2007 визначено замовником та платником виконаних робіт ЗАТ „ОТІС” саме Головне управління житлового господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно зі статтею 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.08.2007 між Закритим акціонерним товариством „ОТІС” та Головним управлінням житлового господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було укладено договір № D 2 N 8065, предметом якого є роботи із заміни та модернізації ліфтів у місті Києві згідно п. 7.1 тендерної документації, які замовник (відповідач) доручає, а підрядник (позивач) приймає до виконання за рахунок коштів місцевого та державного бюджетів в житлових будинках Дарницького, Оболонського, Святошинського та Солом’янського районів міста Києва (п. 1.1).

06.02.2008 сторони за договором № D 2 N 8065 від 17.08.2007 дійшли згоди змінити п. 2.1. договору та уклали додаткову угоду № 3 до згаданого договору та виклали його у наступній редакції: „ціна цього договору складає 32 561 624,58 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 5 426 937,43 грн. з них на 2007 р. – 23 433 397,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 3 905 566,17 грн.; 2008 р. – 9 128 227,58 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1 521 371,26 грн.”.

Приписами ч.ч. 1, 2 статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт або виконання іншої роботи з переданням її результатів замовникові.

Пунктом 4.1.2 договору № D 2 N 8065 від 17.08.2007 передбачено, що замовник зобов’язаний прийняти та оплатити виконані роботи.

Сторони погодили, що відповідно до п. 3 договору № D 2 N 8065 від 17.08.2007 розрахунки здійснюються шляхом поетапної оплати, а саме: сплата авансу у розмірі 6 870 074,00 грн., остаточна оплата вартості обладнання та розрахунок за виконані проектні та будівельно-монтажні і пусконалагоджувальні роботи, роботи з диспетчеризації, роботи по технічному нагляду та контролю за виконанням робіт, експертизі проектно-кошторисної документації та обладнання (щомісяця).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, позивачем відповідно до п. 4.2 договору № D 2 N 8065 від 17.08.2007 виготовлено проектно-кошторисну документацію по заміні та модернізації морально застарілих та фізично зношених ліфтів за жовтень, листопад, грудень 2007 року; поставлено обладнання для заміни та модернізації ліфтів, виконано роботи з модернізації морально застарілих та фізично зношених ліфтів загалом на суму 23 433 397,00 грн., що підтверджується наявними у справі актами виконаних робіт по заміні або модернізації морально застарілих та фізично зношених ліфтів, актами передачі обладнання з заміни та модернізації та актами виконаних робіт з модернізації і заміни морально застарілих та фізично зношених ліфтів, які були підписані сторонами.

Відповідачем на виконання умов п. 3 згаданого договору 28.09.2007 перераховано аванс за виконані позивачем роботи у сумі 6 870 074,00 грн. в тому числі ПДВ у розмірі 1 145 012,33 грн. В подальшому, відповідач частково перерахував позивачу кошти на оплату виконаних останнім робіт загалом на суму 12 318 701,57 грн. (14.12.2007 – 4 292 799,99 грн., 14.12.2007 – 611 075,58 грн., 14.12.2007 – 8 736 грн., 28.12.2007 – 563 016 грн.). Наведені обставини не заперечуються з боку відповідача.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зважаючи на викладене та враховуючи матеріали справи, апеляційна інстанція дійшла висновку про те, що господарським судом першої інстанції правомірно встановлено факт виконання позивачем робіт за договором № D 2 N 8065 від 17.08.2007 на суму 23 433 397 грн. факт часткової оплати відповідачем наданих послуг у розмірі 12 318 701,57 грн. Наведене підтверджується залученим до матеріалів справи актом № 1 звірки взаємних розрахунків, що був підписаний 18.01.2008 позивачем та відповідачем.

В матеріалах справи відсутні докази повної оплати відповідачем виконаних позивачем робіт, доводів щодо відсутності заборгованості перед позивачем відповідач не наведено.

Посилання заявника у апеляційній скарзі на те, що належним відповідачем у справі є Міністерство з питань житлово-комунального господарства України, яке є замовником купівлі робіт з капітального ремонту та модернізації ліфтів житлового фонду визнано апеляційною інстанцією юридично неспроможними з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Приписами статті 629 згаданого Кодексу договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Зі змісту преамбули договору № D 2 N 8065 від 17.08.2007 вбачається, що він укладений між Головним управлінням житлового господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за договором Замовник, та ЗАТ „ОТІС”, за договором Підрядник, тобто замовником у ЗАТ „ОТІС” виступає саме Головне управління житлового господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), при цьому, як вбачається з п.п. 3.1, 4.1.2 обов’язок, щодо оплати виконаних робіт позивача прийняв на себе відповідач.

Посилання відповідача на те, що між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та Головним управлінням житлового господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено договір № 26/02 від 04.06.2007 на делегування функцій замовника щодо здійснення закупівлі робіт з капітального ремонту та модернізації ліфтів житлового фонду, визначення виконавців робіт, укладання відповідних договорів та контролю за їх виконанням у 2007 році є безпідставними, оскільки останній лише регулює відносини між сторонами за вказаним договором та не звільняє Головне управління житлового господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від виконання зобов’язань за договором № D 2 N 8065 від 17.08.2007 щодо оплати.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції щодо правомірності позовних вимог про стягнення з відповідача 11 114 695,43 грн.

Також апеляційний господарський суд доводить до відома, що розділом ХІІ ГПК України не передбачено повноваження апеляційної інстанції скасовувати рішення та направляти справу до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні статті 104 ГПК України. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 ГПК України покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2008 у справі №26/283 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2.          Справу № 26/283 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

07.11.08 (відправлено)