ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2008 р.

№
48/84

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової
Т.В.

суддів

Гоголь
Т.Г., Дроботової Т.Б.

за
участю представників сторін  позивача відповідача третіх
осіб розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну
скаргу у справі

ОСОБА_1,
дов. від 16.04.2008 року ОСОБА_2., дов. від 24.03.2008 року ОСОБА_3, дов. від
14.05.2008 року, дов. від 03.06.2008 року Товариства з обмеженою  відповідальністю "Фортуна-Банк"
№48/84

на
постанову

Київського
апеляційного господарського  суду

від

11.06.2008
року

за
позовом

Товариства
з обмеженою  відповідальністю
"Епсілон-Бізнес"

до

Товариства
з обмеженою  відповідальністю
"Фортуна-банк"

треті
особи

ОСОБА_4  ОСОБА_5

про

визнання
недійсним договору доручення

Товариство
з обмеженою відповідальністю "Епсілон-Бізнес" звернулося до господарського
суду міста Києва з позовом, в якому просило визнанти недійсним договір
доручення № 01/06-К від 02.03.2006 року укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Епсілон-Бізнес" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фортуна-банк", визнати недійсним договір
купівлі-продажу цінних паперів №03/06-В від 02.03.2006 року укладений між
Товариством з обмеженою відповідальністю "Епсілон-Бізнес" таОСОБА_4,
визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів  №04/06-В від 02.03.2006 року  укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Епсілон-Бізнес" та ОСОБА_5, зобов'язати Товариство
з обмеженою відповідальністю "Фортуна-банк" здійснити безумовну
операцію-списання з рахунку в цінних паперах ОСОБА_4 відкритому у ТОВ  "Фортуна-Банк" за номером 005004
прості іменні акції, емітентом, яких є ВАТ "Дніпрофарм"  у кількості 1 547 134 штук на рахунок в
цінних паперах Товариства з обмеженою відповідальністю
"Епсілон-Бізнес", зобов'язати
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фортуна-банк" здійснити
безумовну операцію-списати з рахунку в цінних паперах ОСОБА_5 відкритому у
Товаристві з обмеженою відповідальністю "Фортуна-Банк" за номером
005005 прості іменні акції, емітентом, яких є ВАТ"Дніпрофарм" у
кількості 1 547 133 штук на рахунок в цінних паперах Товариства з обмеженою
відповідальністю "Епсілон-Бізнес". Позов вмотивований тим, що договір
доручення та договори купівлі-продажу цінних паперів суперечать нормам чинного
законодавства, зокрема статті 203 Цивільного кодексу України, відтак акції мають
бути повернені Товариству з обмеженою відповідальністю
"Епсілон-Бізнес".

Позовна
заява позивача була прийнята до провадження господарським судом міста Києва в
частині визнання недійсним договору доручення №01/06К від 02.03.2006 року
(ухвали від 21.02.2008 року та від 13.03.2008 року).

Господарський
суд міста Києва рішенням від 24.04.2008 року (суддя: Сулім В.В.) в задоволенні
позовних вимог відмовив, пославшись на статтю 203 Цивільного кодексу України та
на необґрунтованість, недоведеність позовних вимог, оскільки позивач не
довів, які саме права та інтереси порушено внаслідок укладення спірного
договору.

Київський
апеляційний господарський суд постановою від 11.06.2008 року (судді: Капацин
Н.В., Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.) рішення господарського суду міста Києва від
24.04.2008 року скасував, позовні вимоги задовольнив. Визнав недійсним договір
доручення №01/06-К від 02.03.2006 року укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фортуна-Банк" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Епсілон-Бізнес". Стягнув з відповідача сплату
судових витрат. Постанова вмотивована посиланням на статтю 215 Цивільного
кодексу України, оскільки особа, яка вчинила правочин не має цивільної
дієздатності. Позовні вимоги обґрунтовані та доведені.

Товариство
з обмеженою відповідальністю "Фортуна-банк" звернулося до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати
постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2008 року, а
рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2008 року залишити без змін,
мотивуючи скаргу неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права при ухвалені оскаржуваної постанови, а
саме: статей 203, 204, 215, 1000-1008 Цивільного кодексу України, Постанови
Пленуму Верховного суду України від 28.04.1978 року №3 "Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними", Постанови Пленуму
Верховного суду України від 29.12.1976 року №11 "Про судове рішення".
При цьому скаржник зазначив, що судом апеляційної інстанції не в повному обсязі
досліджено докази у справі, що призвело до ухвалення незаконного та
необґрунтованого  рішення.

Товариство  з обмеженою відповідальністю
"Епсілон-Бізнес" надіслало до Вищого господарського суду України
відзив на касаційну скаргу, в якій заперечує проти її доводів, просить
касаційну скаргу  Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фортуна-банк" залишити без задоволення, а ухвалені
рішення та постанову -без змін,  як
законні та обґрунтовані.

Заслухавши
доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення присутніх в судовому засіданні
представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет повноти їх
встановлення в рішеннях судів попередніх інстанцій, правильності застосування
норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України
вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Предметом
спору у цій справі є матеріально правова вимога позивача про визнання недійсним
договору доручення № 01/06-К02 від 02.03.2006 року, що був  укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Епсілон-Бізнес” та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фортуна-банк” . За умовами вказаного  договору , відповідач взяв на себе виконання
разового замовлення щодо здійснення за плату з продажу цінних паперів -простих
іменних акцій ВАТ "Дніпрофарм” в кількості 3 094 267 штук, а позивач  зобов'язався оплатити ці послуги.

Поняття
та підстави представництва унормовані главою 17 Цивільного кодексу України.

За
приписами статті 237 цього Кодексу  представництвом
є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є
представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а
також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому
правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу
юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного
законодавства. Отже, серед підстав виникнення представництва вказана норма
визначає, зокрема, і договір.

Одним
з різновидів представницького договору є договір доручення.

За
приписами статті 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна
сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення
може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за
рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У
договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія,
у межах якої є чинним виключне право повіреного. У договорі доручення або у
виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні
дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному,
мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003
Цивільного кодексу України).

Правові
основи обігу цінних паперів у Національній депозитарній системі та особливості
електронного обігу цінних паперів в Україні унормовані Законом України
"Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу
цінних паперів в Україні".

Статею
18 вказаного Закону передбачено, що працівникам прямих учасників Національної
депозитарної системи та державних органів, які здійснюють контроль за
діяльністю Національної депозитарної системи забороняється здійснювати професійну
діяльність на ринку цінних паперів, бути засновниками або учасниками юридичних
осіб, що здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, виконувати
будь-яку оплачувану роботу для цих осіб, крім викладацької.

В
розумінні статті 1 Закону України "Про Національну депозитарну систему та
особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" учасниками
Національної депозитарної системи є прямі учасники (депозитарії, зберігача,
реєстратори, власники іменних цінних паперів) та опосередковані учасники (
організатори торгівлі цінними паперами, банки, торговці цінними паперами
та емітенти).

Одним
з видів депозитарної діяльності за приписами статті 6 цього Закону, є
зберігання та обслуговування обігу
цінних паперів на рахунках у цінних паперах та операції емітента щодо
випущених ним цінних паперів. Частиною 4 статті 7 Закону України "Про
Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних
паперів в Україні" передбачено, що депозитарії та зберігачі не мають право
укладати угоди щодо цінних паперів, які належать депоненту і зберігаються у них
на рахунках в цінних паперах, у власних інтересах чи інтересах третіх осіб, без
відповідного доручення.

Приписами
статті 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності правочину. Наведеною нормою, зокрема, визначено,
що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім того, особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі.

Скасовуючи
рішення господарського суду міста Києва, Київський апеляційний господарський
суд виходи з того, що укладені договори купівлі-продажу суперечать приписам
статті 18 Закону України "Про Національну депозитарну систему та
особливості електронного обігу цінних паперів в Україні". Проте,
апеляційним судом не було враховано, що заборона на здійснення професійної
діяльності на ринку цінних паперів стосується працівників прямих учасників
Національної депозитарної системи та державних органів, які здійснюють контроль
за діяльність Національної депозитарної системи. Вказаним особам заборонено,
бути засновником або учасником юридичних осіб, що здійснюють професійну
діяльність на ринку цінних паперів та виконувати будь-яку оплачувану роботу для
цих осіб.

Упродовж
усього розгляду справи позивач наголошував на відсутності у відповідача
необхідного обсягу правоздатності на укладення договору доручення. На
відсутність визначення строку, протягом, якого повірений мав право діяти від
імені довірителя, відсутності визначення моменту з якого цей  договір набуває чинності, що в свою чергу
заперечував відповідач. Крім того, відповідач звертав увагу попередніх судових
інстанцій на необхідності дослідження усіх обставин справи, з якими Закон
пов'язує визнання угоди недійсною. Усі ці доводи в повному обсязі не були
дослідження, як судом першої так судом апеляційної інстанції.

Відповідно
до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Передбачені  процесуальним законом межі
перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти
докази,та здійснювати процесуальні дії
які відносяться до повноважень суду першої чи апеляційної інстанцій.

З
огляду на зазначене, рішення господарського суду міста Києва  та постанова Київського апеляційного
господарського суду не можуть вважатися такими, що прийняті у повній  відповідності до наведених норм права, а тому
вони підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського
суду міста Києва  .

При
новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене,
здійснити всі необхідні процесуальні дії, всебічно і повно з'ясувати та
перевірити всі фактичні обставини справи, правильно застосувати норми
матеріального права, які регулюють спірні відносини та прийняти нове рішення.

З
урахуванням зазначеного, керуючись статтями
1115, 1117, 1119-11111,

11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
господарського суду міста Києва від 24.04.2008 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 11.06.2008
року у справі № 48/84 скасувати, а справу скерувати на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Касаційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна-банк"       - задовольнити частково.

Головуючий        суддя
Т. Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

Т.Дроботова