ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 25/139

26.06.08

За позовом Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України

до Київської міської ради

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Л-Медика»

про визнання недійсним рішення

Суддя Морозов С.М.

Секретар судового засідання Денисенко А.В.

Представники:

від заявника: Атаманюк І.О. (посвідчення №56)

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

від третьої особи: не з’явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним рішення Київської міської ради №1525/4358 від 27.12.2007р. «Про передачу ТОВ «Л-Медика»земельних ділянок для будівництва малоповерхових житлових будинків на проспекті Перемоги (15 км) у Святошинському районі м. Києва».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте всупереч положенням Земельного кодексу України.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, участь свого представника в даному судовому засіданні не забезпечив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2007 року Київською міською радою (далі по тексту - відповідач) було прийнято рішення №1225/4358 «Про передачу ТОВ «Л-Медика»земельних ділянок для будівництва малоповерхових житлових будинків на проспекті Перемоги (15 км) у Святошинському районі м. Києва».

Пунктом 2 вказаного рішення передано ТОВ «Л-Медика»у довгострокову оренду на 10 років земельні ділянки загальною площею 9,90 га для будівництва малоповерхових житлових будинків на проспекті Перемоги (15 км) у Святошинському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування в тому числі:

- ділянку №1 площею 4,90 га;

- ділянку №2 площею 5,00 га.

Пунктом 5 Постанови Верховної Ради України №562-ХІІ від 18.12.1990р. «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР»встановлено, що рішення про надання і вилучення земельних ділянок, прийняті до 15 березня 1991 року відповідними органами в межах їх компетенції, але не виконані на час введення Земельного Кодексу Української РСР в дію, підлягають виконанню відповідно до вимог Кодексу. Підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

29 квітня 1969 року Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих було прийнято рішення №663 «Про закріплення земельної ділянки за Республіканською станцією технічного радіоконтролю Міністерства зв’язку УРСР»(належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи), яким було закріплено за Республіканською станцією технічного радіоконтролю земельну ділянку площею біля 49 га під будівництво радіостанції на 15 км Брест –Литовського проспекту в Жовтневому районі.

Правонаступником Республіканською станцією технічного радіоконтролю є ДП «Центр технічної експлуатації та управління радіорелейних ліній, радіомовлення, радіозв’язку і телебачення».

Згідно з положеннями частини п’ятої статті 116 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною третьою статті 142 Земельного кодексу України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

В пункті 2 оспорюваного рішення відповідача міститься посилання на заяву землекористувача, а саме «лист – згода ДП ЦТЕ УРРТ від 07.05.2007р. №156».

Проте, 26.07.2007р. ДП «Центр технічної експлуатації та управління радіорелейних ліній, радіомовлення, радіозв’язку і телебачення»звернулось до Київського міського голови з листом №248 (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи) про відкликання листа - згоди №156 від 07.05.2007р.

Лист землекористувача (ДП ЦТЕ УРРТ) було отримано виконавчим органом відповідача (Київською міською державною адміністрацією) 03.08.2007р. за вхідним номером 28411.

06.08.2007р. секретарем Київської міської ради було дано доручення Головному управлінню земельних ресурсів розглянути лист ДП ЦТЕ УРРТ №248 від 26.07.2007р.

Частиною четвертою статті 142 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Таким чином, станом на день винесення оспорюваного рішення (27.12.2007р.), враховуючи отримання листа ДП ЦТЕ УРРТ №248 від 26.07.2007р., у власника земельної ділянки (Київська міська рада) була відсутня заява землекористувача (ДП ЦТЕ УРРТ) про добровільну відмову від користування земельною ділянкою на проспекті Перемоги (15 км) у Святошинському районі м. Києва.

Відповідно до частини десятої статті 149 Земельного кодексу України у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ним у відповідності до приписів статей 142, 149 Земельного кодексу України було прийнято рішення про припинення права користування ДП ЦТЕ УРРТ земельною ділянкою на проспекті Перемоги (15 км) у Святошинському районі м. Києва чи було вирішено дане питання в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, оспорюване рішення Київської міської ради було прийнято в порушення приписів статей 116, 142 та 149 Земельного кодексу України.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати на наступне:

Пунктом 2 оспорюваного рішення Київської міської ради земельні ділянки передано в оренду за умови виконання пункту 3 даного рішення, яким ТОВ «Л-Медика»зобов’язано виконати вимоги, викладені в листі №19-11842 від 19.10.2007р. Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища.

Вказаним листом ТОВ «Л-Медика»було зобов’язано, зокрема, отримати згоду Святошинської РДА, як замовника містобудівної документації.

В матеріалах справи міститься копія листа Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації №3029/14-19/25 від 17.04.2008р., відповідно до якого ТОВ «Л-Медика»до Святошинською районної у м. Києві державної адміністрації з проханням погодити проект землеустрою не зверталось.

Також, в листі №19-11842 від 19.10.2007р. Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища зазначено, що Головне управління не заперечуватиме проти надання в оренду земельної ділянки в установленому порядку за умови прийняття рішення Київради щодо внесення змін до Генерального плану міста.

Відповідно до листа Головного управління земельних ресурсів КМДА №03/25 інформація про внесення змін до Генерального плану розвитку міста Києва у зв’язку з відведенням земельних ділянок ТОВ «Л-Медика»в управлінні відсутня.

Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно обґрунтовує та визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, а органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах можуть виступати органи державної влади чи місцевого самоврядування, яким законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Пунктом 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України (затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №614 від 14.04.2007р.) визначено, що Держземагентство є центральним органом виконавчої влади.

Пунктом 39 вказаного Положення Держземагентству надано право порушувати в установленому законодавством порядку клопотання про зупинення дії або скасування актів місцевих державних адміністрацій, органів і посадових осіб місцевого самоврядування з питань, що належать до його компетенції.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 49 ГПК України судові витрати в розмірі 203,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення Київської міської ради №1525/4358 від 27.12.2007р. «Про передачу ТОВ «Л-Медика» земельних ділянок для будівництва малоповерхових житлових будинків на проспекті Перемоги (15 км) у Святошинському районі м. Києва»

Стягнути з Київської міської ради (ідентифікаційний код 22883141, адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик 36) на користь державного бюджету (рахунок 0011, одержувач УДК Шевченківського району м. Києва, банк ГУ ДКУ у м. Києві, код банку 820019, , код бюджетної класифікації 22090200, символ звітності 095) державне мито в розмірі 85,00 (вісімдесят п’ять гривень) грн.

Стягнути з Київської міської ради (ідентифікаційний код 22883141, адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик 36) на користь державного бюджету (рахунок 0011, ідент. код 26077968, одержувач УДК Шевченківського району м. Києва, банк одержувача ГУ ДКУ у м. Києві, МФО 820019, код економічної класифікації доходів 22050000) 118,00 (сто вісімнадцять гривень) грн. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня виготовлення рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя С.М. Морозов

Суддя Морозов С.М.