Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22»липня 2008 року Справа №14/244-08

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді Олійника В.Ф., суддів Кравець Т.В., Істоміної О.А.

при секретарі –Бухановій Т. А.

за участю представників:

позивача – не з’явився,

відповідача – Череповський Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" (вх. № 1594С/2-5)

на рішення господарського суду Сумської області від 28.05.08 по справі №14/244-08 (суддя Миропольський С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка-тепло", м. Шостка

до Дочірнього підприємства "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

про визнання частково недійсним договору

встановила :

У квітні 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Шостка-тепло" (далі ТОВ "Шостка-тепло") звернулось в суд з позовом до Дочірнього підприємства "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" (далі ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України") про визнання недійсним пункту 4.9 договору комісії №12/05-427/2 від 01.10.2005 р., укладеного між ТОВ "Шостка-тепло" та ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України".

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.05.2008 р. по справі №14/244-08 позов ТОВ "Шостка-тепло" був задоволений та постановлено пункт 4.9 договору комісії №12/05-427/2 від 01.10.2005 р., укладеного між ТОВ "Шостка-тепло" та ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" визнати недійсним.

З даним рішенням не погодилось ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" та подало апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з посиланням на те, що під час прийняття рішення по справі судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Як видно із матеріалів справи судом першої інстанції було визнано встановленим, що 1 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір комісії №12/05-427/2. Відповідно до пункту 2.1. даного договору ДП „Газ-тепло” (комітент) доручав, а ТОВ „Шостка-тепло” (комісіонер) брав на себе зобов’язання укласти від свого імені правочини з реалізації теплової енергії, відповідно до умов цього договору, зі споживачами за рахунок комітента.

У пункті 4.9. вказаного договору зазначено, що „Комісіонер приймає на себе поруку (делькредере) перед Комітентом за невиконання Споживачами своїх зобов’язань за Правочинами, укладених між Комісіонером та такими Споживачами. Сторони домовились, що забезпеченим поруки є сума винагороди Комісіонеру, визначена Сторонами в п. 5.2. цього договору”.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції встановив наявність підстав для визнання недійсним пункту 4.9 договору комісії №12/05-427/2 від 01.10.2005 р. відповідно до ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”, якою передбачено, що фінансовою послугою вважається також і надання поручительства. Відповідно до статті 5 вказаного закону фінансові послуги надаються фінансовими установами. Фінансовою установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного державного реєстру фінансових установ у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Особа набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до державного реєстру фінансових установ, про що видається свідоцтво встановленого зразка. Порядок внесення такого запису та видачі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи визначений в Положенні про Державний реєстр фінансових установ, затвердженому Розпорядженням № 41 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 р. На момент укладення договору комісії №12/05-427/2 запис про ТОВ „Шостка-тепло” не був внесений до Державного реєстру фінансових установ, свідоцтво про реєстрацію фінансової установи позивач не отримав, і тому він не мав статусу фінансової установи та дозволу з надання фінансових послуг. Надання поручительства за договором комісії №12/05-427/суперечить вимогам Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки спеціальна запорука-делькредере є додатковим зобов’язанням, яке бере на себе комісіонер за комісійну винагороду, визначеним лише для цього виду договору з огляду на правовий статус суб’єктів договору комісії – комісіонера і комітента - та характер правовідносин між ними.

Вказане додаткове зобов’язання-делькредере відрізняється від поруки, зокрема тим, що зобов’язання поруку-делькредере може взяти на себе лише комісіонер, а не будь-яка інша особа, чию поруку приймає кредитор. На відміну від договору поруки, врегульованого § 3 глави 59 ЦК України, саме комісіонер визначає осіб, з якими укладає угоди за рахунок комітента, законом саме на комісіонера покладено обов’язок негайно повідомити комітента про невиконання зобов’язання 3-ю особою, зібрати та забезпечити необхідні докази порушення зобов’язання, саме комісіонер, за правилом ст.1016 ЦК України, набуває права за договором комісії, а комітент згідно цієї ж норми наділений правом вимагати від комісіонера відступлення права вимоги до цієї особи, але не зобов’язаний це робити.

Таким чином, договір поруки має відмінну від договору комісії правову природу, а правовий статус комісіонера у випадку, якщо він поручився за виконання правочину третьою особою, відрізняється від правового статусу поручителя за договором поруки.

З огляду на викладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції помилково ототожнив поняття договору поруки і зобов’язань за ним з поняттям делькредере в договорі комісії, тому норми Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Наведене дає підстави колегії суддів прийти до переконливого висновку, що вимоги ТОВ "Шостка-тепло" визнання недійсним пункту 4.9 договору комісії №12/05-427/2 від 01.10.2005 р. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а рішення господарського суду Сумської області від 28.05.2008 р. підлягає скасуванню.

З цих підстав апеляційна скарга ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції колегія суддів приймає нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ "Шостка-тепло".

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 3 ч. 1 ст. 104, ст. 105, 110 ГПК України колегія суддів апеляційного суду одностайно

постановила:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 28.05.2008р. по справі №14/244-08 скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка-тепло", м. Шостка відмовити.

Роз’яснити сторонам, що вони на дану постанову можуть подати касаційну скаргу до Вищого господарського суду України протягом місяця через Харківський апеляційний господарський суд.

Судді В. Олійник

Т. Кравець

О. Істоміна

Постанову підписано 22.07.2008 р.