ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.09.2008

Справа
№2-7/8187-2008

За
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1

До
відповідача  Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Про
стягнення  5 185,70 грн.

Суддя
Дворний І. І.

представники:

Від
позивача -ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1

Від
відповідача  - не з'явився.

Суть справи: Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду АР Крим з позовом до
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про стягнення 5 185,70 грн.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що відповідачем не в повному обсязі був оплачений
поставлений позивачем товар за договором від 13.09.2007 р., через що
заборгованість СПД ОСОБА_2 перед СПД ОСОБА_1складає 5 185,70 грн., яку позивач
просить стягнути в примусовому порядку.

Відповідач
у судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав, про причини неявки
суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним
чином рекомендованою кореспонденцією.

Статтею
77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський
відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд
справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття
22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторін добросовісно
користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове
засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки
матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін,  підстав для відкладення розгляду справи не
вбачається.

Суд
вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст.
75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

13.09.2007
р. між Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1(Продавець) та Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2(Покупець) був укладений договір поставки,
пунктом 1.1 якого передбачено, що Постачальник зобов'язується поставляти
(передавати) товар у власність Покупця, для використання його в підприємницькій
діяльності, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити за
нього на умовах договору.

Відповідно
до п. 2.1 Договору товар поставляється Покупцеві партіями, причому кожна партія
товару визначається специфікацією, в якій вказується: найменування товару,
загальна кількість товару, яка повинна бути поставлена.

Вартість
кожної партії товару, що поставляється, визначається в специфікації (п. 3.1
Договору).

В
пункті 3.2 Договору сторони передбачили, що розрахунки за кожну партію товару,
що поставляється, здійснюються в готівковому порядку протягом 30 днів з моменту
отримання товару.

З
матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору 13 та 17
вересня 2007 року позивачем за відповідними специфікаціями був переданий у власність
СПД ОСОБА_2 товар на загальну суму 5 385,70 грн. Товар був отриманий
відповідачем, про що свідчить його підписи у специфікаціях (а. с. 12-14).

Проте,
у зв'язку з несплатою отриманого товару, позивачем була направлена вимога від
29.11.2007 р. про необхідність погашення боргу, після чого товар частково був
оплачений на суму 200,00 грн. Однак, заборгованість у розмірі 5 185,70 грн.
залишилася несплаченою.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно
до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим
Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити
гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч.
1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають
між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
стосовно господарських зобов'язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського
кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються
відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно
до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст.
525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов
не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не
допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з
мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано
належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач
не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 5
185,70 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом,
передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів. Таким
чином, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов
договору від 13.09.2007 р. в частини повної та своєчасної оплати вартості
поставленого товару, через що позовні вимоги Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з
відповідача згідно з приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу
України.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-84  Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 суму заборгованості у розмірі 5 185,70 грн., 102,00 грн. державного мита
та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим                                        Дворний
І.І.