ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

09.09.2008 року                                                            Справа № 13/135(17/77(18/305))

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді:                    Журавльової Л.І.

суддів:                                        Парамонової Т.Ф.

Семендяєвої І.В.

За участю секретаря

судового засідання: Наумова Б.Є.

та

представників сторін:

від позивача:           Берладин В.В., довіреність №2/124 від

12.01.08, представник за довіреністю;

від відповідача:           Петренко Ю.О., довіреність №02-07/46 від

04.06.08, представник за довіреністю;

від третьої особи:          Ратіхіна Є.О., довіреність №20 від 19.03.07,

головний спеціаліст юридичного відділу;

від прокуратури: Кострицька М.В., посвідчення №167 від

20.12.06, прокурор відділу представництва

інтересів громадян та держави в судах;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги:                    Державного комітету України з державного

матеріального резерву, м.Київ

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від          21.07.08 (підписано 28.07.08)

у справі                                        №13/135(17/77(18/305)) (колегія суддів у

складі: головуючого судді Яресько Б.В.,

суддів –Пономаренко Є.Ю., Седляр О.О.)

за позовом:                                        Державного комітету України з державного

матеріального резерву, м.Київ

до відповідача:                              Відкритого акціонерного товариства

„Луганськмлин”, м.Луганськ

за участю третьої особи, що

не заявляє самостійних

вимог на предмет спору

на стороні відповідача:           Луганської обласної державної адміністрації,

м.Луганськ

за участю: Прокуратури Луганської області

про стягнення 39011 грн. 186 т. зерна пшениці,

7166355 грн. 26 коп. та 17994861 грн. 12 коп.

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2002 року Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Луганськмлин” про повернення 42522,236 тонн зерна державного матеріального резерву, в тому числі 32000,464 тонн пшениці - 3-го класу та 7010,722 тонн пшениці 4 класу основного боргу і 2880,03 тонни пшениці 3-го класу та 630,97 тонн пшениці 4-го класу - відсотки за користування та сплату штрафних санкцій в сумі 20251785,64 грн., з яких штраф 16287426,12 грн. і пені 3964359,52 грн., посилаючись на те, що останній не виконує умов договору про позичання.

У травні 2003 року ВАТ "Луганськмлин" звернувся до господарського суду з зустрічним позовом про визнання договору про позичання від 18.05.98 недійсним, як удавану угоду.

04.07.03 Державний комітет України з державного матеріального резерву уточнив та збільшив свої позовні вимоги і просив зобов'язати ВАТ "Луганськмлин" повернути до державного резерву заборгованість у розмірі 32000,464 тонни пшениці 3-го класу та 7010,772 пшениці 4 класу. Стягнути з ВАТ "Луганськмлин" на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву відсотки за користування позичкою в сумі 7166355,26 грн. та штрафні санкції в сумі 17994861,12 грн. в тому числі штраф - 16287426,12 грн. і пені 1707435 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 23 квітня 2004 року в задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06 вересня 2004 року рішення господарського суду Луганської області від 23.04.04 у справі №17/77(18/305) в частині відмови в задоволенні вимог про зобов’язання відповідача повернути до державного резерву 32000,464 тонн пшениці 3-го класу та 7010,722 тонн пшениці 4-го класу –скасовано.

Задоволено позовні вимоги Державного комітету з державного матеріального резерву до Відкритого акціонерного товариства “Луганськмлин” про зобов'язання відповідача повернути до державного резерву 32000,464 тонн пшениці 3-гс класу та 7010,722 тонн пшениці 4-го класу.

Зобов’язано Відкрите акціонерне товариство “Луганськмлин” повернути на користь Державного комітету з державного матеріального резерву зерно в кількості 32000,464 тонн, пшениці 3-го класу та 7010,722 тонн пшениці 4-го класу.

В решті вимог про стягнення з Відкритого акціонерного товариства „Луганськмлин" на користь Державного комітету з державного матеріального резерву 7166355,26 грн. відсотків за користування позичкою, штрафних санкцій в розмірі 17994861,12 грн., а також в частині вимог за зустрічним позовом рішення господарського суду Луганської області від 23.04.04 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13 січня 2005 року постанову Донецького апеляційного господарського суду від 6 вересня 2004 року в частині стягнення відсотків за користування позичкою в сумі 7166355,26 грн. та штрафних санкцій у розмірі 17994861,12 грн. скасовано і справу в цій частині направлено господарському суду Луганської області на новий розгляд в іншому складі суду.

Заявою від 01 липня 2005 року №282-1/юр (а.с.61 т.VIII) позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача відсотки за користування позикою в сумі 14006947 грн. 60 коп., штраф в сумі 16 287426 грн. 12 коп. та 2373179 грн. 96 коп. пені.

Рішенням господарського суду Луганської області від 21 липня 2008 року у справі №13/135(17/77(18/305)) (колегія суддів у складі: головуючого судді Яресько Б.В., суддів –Пономаренко Є.Ю., Седляр О.О.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення господарського суду Луганської області мотивовано наступним.

З посиланням на ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України господарським судом Луганської області зазначено, що позовні вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем зобов’язань за договором №юр-2/75-98 від 18.05.98.

Як вбачається з матеріалів справи, договір позики №юр-2/75-98 від 18.05.98 визнаний рішенням господарського суду міста Києва від 01.11.06 у справі №46/448 недійсним.

Відповідно до положень ст.216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю.

Таким чином, у відповідача відсутні зобов’язання, що були передбачені договором позики №юр-2/75-98 від 18.05.98, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням господарського суду Луганської області від 21 липня 2008 року у справі №13/135(17/77(18/305)) Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся з апеляційною скаргою №б/н від 07 серпня 2008 року, якою просить рішення господарського суду Луганської області від 21 липня 2008 року у справі №13/135(17/77(18/305)) скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву.

Заявник вважає, що господарським судом Луганської області були неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а також не в повному обсязі досліджені всі матеріали справи.

Заявником зазначено, що в матеріалах справи є акти звірки заборгованості від 14.12.99 та від 31.10.00, які не враховані і не досліджені судом першої інстанції та свідчать про те, що Держкомрезерв України фактично відпустив в установленому порядку ВАТ „Луганськмлин” 32 000, 464 тонни пшениці 3-го класу та 7010, 772 тонн пшениці 4-го класу.

На думку скаржника, вищезазначені факти є доказами того, що між Держкомрезервом України та ВАТ „Луганськмлин” існували відносини, які мають ознаки позичання. До відносин позичання, у разі неповернення позичальником, яким в даному випадку є ВАТ „Луганськмлин”, позичених матеріальних цінностей державного резерву, необхідно застосовувати положення п.8 статті 14 Закону України „Про державний матеріальний резерв”.

Відзивом на апеляційну скаргу №б/н та дати ВАТ „Луганськмлин” просить рішення господарського суду Луганської області від 21.07.08 у справі №13/135(17/77(18/305) залишити без змін, апеляційну скаргу державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення.

Відповідач вважає, що господарським судом Луганської області в повному обсязі виконано вказівки Вищого господарського суду України та винесено законне та обґрунтоване рішення.

Відзивом на апеляційну скаргу №б/н та дати Луганська обласна державна адміністрація просить рішення господарського суду Луганської області від 21.07.08 у справі №13/135(17/77(18/305)) залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 14.08.08 у справі №13/135(17/77(18/305)) для розгляду апеляційної скарги Державного комітету України з державного матеріального резерву на рішення господарського суду Луганської області від 21.07.08 у справі №13/135(17/77(18/305)) призначено судову колегію у складі: Баннової Т.М. –судді –головуючого, суддів –Парамонової Т.Ф., Семендяєвої І.В.

Розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 03.09.08 у справі №13/135(17/77(18/305)) здійснено заміну у складі колегії по розгляду апеляційної скарги. Виключено із складу колегії головуючого суддю Баннову Т.М., введено до складу колегії головуючим суддю Журавльову Л.І.

Згідно ст.99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України в процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Луганської області від 21 липня 2008 року у справі №13/135(17/77(18/305)) слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно статті 374 ЦК УРСР, чинної на момент укладення договору між сторонами, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.04.98 №262-р “Про дозвіл Держкомрезерву на видачу з державного резерву у позичку сільгосптоваровиробникам Луганської області продовольчого зерна” для надання допомоги у забезпеченні сільськогосподарських товаровиробників матеріальними ресурсами було дозволено Держкомрезерву видати з державного резерву у позичку господарствам Луганської області 40 тис. тонн продовольчого зерна. Держкомрезерву було доручено забезпечити до 01.10.98 повернення до державного резерву продовольчого зерна у позиченій згідно з цим розпорядженням кількості.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.98 між Державним комітетом України з державного матеріального резерву та Орендним підприємством „Луганський комбінат хлібопродуктів", правонаступником якого, відповідно до Статуту є Відкрите акціонерне товариство „Луганськмлин", на виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України №262-р від 24.04.98, на підставі п.5 ст.12 Закону України „Про державний матеріальний резерв" укладено договір №юр-2/75-98 про відпуск матеріальних цінностей з державного резерву України в порядку тимчасового позичання.

Згідно з п.2.2. договору, відповідач прийняв на себе зобов'язання з повернення до державного резерву запозиченого зерна в строк до 01.10.98 та за умовами п.2.3 сплатити на користь позивача 2% від обсягу позичених матеріальних цінностей в натуральній формі.

14 жовтня 1998 року укладено доповнення №1 до Договору про позичання №юр-2/75-98, яке передбачало відстрочку повернення зерна, згідно з якою сільськогосподарським товаровиробникам Луганської області, які постраждали від посухи, було надано до 01.10.99 відстрочку повернення до державного резерву зерна за отримані ними натуральні насіннєві і фуражні позички.

15 вересня 1999 року між сторонами укладено Доповнення №2 до Договору про позичання №юр-2/75-98, яким пролонговано до 01.10.00 повернення зерна.

Матеріали справи свідчать, що рішенням господарського суду міста Києва від 01.11.06 у справі №46/448 за позовом ВАТ „Луганськмлин” до Державного Комітету України з державного матеріального резерву про визнання договору недійсним, договір №юр-2/75-98 від 18 травня 1998 року визнано недійсним.

З посиланням на статтю 56 Цивільного кодексу УРСР, судом зазначено, що угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 09 серпня 2007 року у справі №46/448 рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.06 у справі №46/448 залишено без змін.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Скаржник обґрунтовує свої вимоги невиконанням відповідачем зобов’язань з посиланням на положення ч.8 ст.14 Закону України “Про державний матеріальний резерв” та акти звірки заборгованості від 14.12.99 та 31.10.00.

Відповідно до частини 8 ст.14 Закону України „Про державний матеріальний резерв” за несвоєчасне повернення до державного резерву позичених матеріальних цінностей одержувач сплачує штраф у розмірі 100 відсотків вартості неповернених матеріальних цінностей виходячи з ринкових цін, що діють на день повернення, але не менше, ніж на день відпуску, і пеню за кожний день прострочення до повного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання повинне виконуватись належним чином, відповідно до умов договору і вимог даного кодексу.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що єдиною підставою для стягнення штрафних санкцій є існування зобов’язання, яке в свою чергу нерозривно пов’язане з договором.

Господарським судом Луганської області вірно, з посиланням на ст.216 Цивільного кодексу України вказано, що у відповідача відсутні зобов’язання, що були передбачені договором позики №юр-2/75-98 від 18.05.98.

За таких обставин, господарським судом Луганської області вірно у задоволенні позовних вимог відмовлено.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, рішення господарського суду ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин, відповідає чинному законодавству і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву на рішення господарського суду Луганської області від 21 липня 2008 року у справі №13/135(17/77(18/305)) залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Луганської області від 21 липня 2008 року у справі №13/135(17/77(18/305)) залишити без змін.

Відповідно ч.3, ч.5 ст.105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                  Л.І.Журавльова

Суддя                                                                      Т.Ф.Парамонова

Суддя                                                                      І.В.Семендяєва

Надруковано 7 примірників:

1.          до справи

2.          до наряду

3.          позивачу

4.          відповідачу

5.          третій особі

6.          Луганській обласній прокуратурі

7.          господарському суду Луганської області

Внесено 15.09.08