ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№ 24/178-33/287

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Дерепи В.І.,

суддів

Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дума"

на

постанову Київського апеляційного господарського суду від 31 січня 2008 року

у справі 24/178-33/287

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна компанія "Віндор"

до

товариства з обмеженою відповідальністю "Дума"

про

стягнення 7 009,84 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився

відповідача –Штельмах О.С.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2006 року товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна компанія "Віндор" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Дума" про стягнення 7009,84 грн. Даний спір розглядався господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду м. Києва від 13 листопада 2007 року (суддя С.Мудрий) у задоволенні позову було відмовлено.

31 січня 2008 року Київським апеляційним господарським судом було ухвалено постанову (судді О.Синиця, Л.Рєпіна, Н.Капацин), якою зазначене рішення місцевого суду було скасовано, позов задоволено повністю, зобов'язано відповідача підписати акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.09.2004 р. і стягнуто 7 009,84 грн. заборгованості.

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Дума", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначений судовий акт скасувати, а рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2007 року залишити в силі.

Заслухавши представника відповідача, розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом м. Києва та Київським апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, і з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом 29.03.2004 року між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) було укладено договір № 15 (надалі –Договір), відповідно до умов якого позивач виготовляє металопластикові вікна, а відповідач приймає та оплачує їх вартість ( пункт 1.1. Договору).

Частиною 1 статті 625 ЦК України договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з пунктом 2.1. Договору предмет договору вважається виконаним після підписання акту здачі –приймання або накладної на відпуск товару обома сторонами.

Пункт 3.1. Договору встановлює, що замовник здійснює 100% передоплату в розмірі –7 009,84 грн. Оплата відбувається шляхом перерахування грошових коштів на р/р підрядника згідно виставленого рахунку-фактури (пункт 3.2. Договору).

Підпункт 4.1.1. Договору визначає обов`язок підрядника виготовити продукцію по даному договору протягом п`яти робочих днів з моменту надходження грошових коштів на рахунок підрядника.

Отже, згідно з умовами Договору, обов`язок на виконання робіт виникає у підрядника лише за умови і з моменту перерахування замовником грошових коштів на зазначений у рахунку –фактурі р/р у розмірі 7 009,84 грн. в якості 100% передоплати.

Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000374 від 07.09.2005 року на суму 7 009,84 грн. за віконний блок м/п тип профіля "Roplasto" 1460х1450 загальною площею 10,60 кв.м. (а.с. 17).

Відповідно до обставин справи, акт здачі–прийняття робіт (наданих послуг) від 17.09.2004 року сторонами не підписувався, а грошові кошти згідно рахунку-фактури відповідачем не перераховувались.

Отже, визначене договором зобов`язання по виготовленню продукції у позивача не виникло. Відповідно, і права вимоги до відповідача щодо оплати його виконання позивач не набув.

Таким чином, апеляційний господарський суд помилково прийшов до висновку про наявність у відповідача заборгованості по Договору.

Крім того, при винесенні постанови апеляційний господарський суд не взяв до уваги, ту обставину, що змінений 31.10.2007 року позов не містив вимогу про зобов`язання відповідача підписати акт здачі-прийняття робіт.

Натомість, скасовуючи рішення місцевого суду і задовольняючи позов, Київський апеляційний господарський суд постановою від 31.01.2008 року зобов`язав ТОВ "Дума" підписати акт здачі –прийняття робіт (надання послуг) від 17.12.2004 року на суму 7009,84 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд міста Києва правомірно дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення боргу за виконані роботи, у зв`язку з тим, що позивачем не було надано належних доказів виконання робіт та передачі її результатів відповідачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дума" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31 січня 2008 року у справі за № 24/178-33/287 скасувати, а рішення господарського суду міста Києва від 13 листопада 2007 року залишити в силі.

Головуючий, суддя

В.І.Дерепа

Суддя

Б.М.Грек

Суддя

Л.В.Стратієнко