ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
УХВАЛА

26.05.08                                                                                 Справа № 10/4б.

Суддя Палей О.С, розглянувши матеріали за заявою

кредитора - Відкритого акціонерного товариства "Луганськгаз", м.Луганськ

до боржника - Відкритого акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м.Алчевськ

Про визнання недійсною мирової угоди

від кредитора - Кузьмін Ю.Л., нач. відділу юр., правової роботи, довіреність № 18 від 18.12.07, ВАТ "Луганськгаз";

від кредитора - Мажар З.В., юрисконсульт, довіреність № 21 від 20.12.07, ВАТ "Луганськгаз";

від боржника - Зубова Л.І., інженер- претензіоніст юр. відділу, довіреність № 01-026-892 від 07.12.07, ВАТ "АМК";

Обставини справи: банкрутство; розглядається заява кредитора ВАТ "Луганськгаз" про визнання недійсною мирової угоди, укладеної в межах судової справи про банкрутство № 10/4б.

Розглянувши матеріали справи, заяву кредитора, заслухавши доводи сторін, суд

встановив:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.07.2004 р. по справі № 10/4б було затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство ВАТ "Алчевський металургійний комбінат".

До реєстру вимог кредиторів увійшли вимоги конкурсного кредитора –ВАТ "Луганськгаз" в сумі 998776 грн.78 коп., що виникли за зобов‘язаннями з постачання боржникові природного газу та проведення розрахунків за газ.

28.07.2004 року у справі було укладено мирову угоду. Відповідно до умов мирової угоди (п.9) виконання зобов‘язань перед кредиторами 4-ї черги (до якої відноситься і ВАТ "Луганськгаз") провадиться наступним чином: 5 % від суми непогашених вимог сплачує Боржник ВАТ "АМК"; зобов‘язання у розмірі 95 % від суми непогашених вимог приймає на себе Поручитель (Корпорація "Індустріальна спілка Донбасу"). Пунктом13 мирової угоди встановлено, що Поручитель виконує свої зобов‘язання шляхом передачі цінних паперів за номінальною вартістю кожному конкурсному кредитору у строк до 25.01.2006 р.

29.04.2008 р. кредитор –ВАТ "Луганськгаз" –звернувся до суду з заявою про визнання мирової угоди частково недійсною в порядку, передбаченому ст.39 ч.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( далі за текстом –Закон про банкрутство.)

22.05.08 кредитор подав заяву про зміну вимог, викладених у первинно поданій заяві, та просить визнати мирову угоду недійсною повністю.

Підстави заявлених вимог не змінені.

На обгрунтування заявлених вимог кредитор посилається на наступне.

ВАТ "Луганськгаз" не входив до комітету кредиторів; на засідання суду, на якому було затверджено мирову угоду не був викликаний; про зміст затвердженої судом угоди ВАТ "Луганськгаз" дізнався з мотивувальної частини ухвали, де був викладений порядок розрахунків за угодою.

Умовами мирової угоди (п.13), затвердженої судом 28.07.2004р. передбачено, що майновий поручитель зобов'язався перед боржником погасити 95% його заборгованості перед кредиторами 4-ї черги шляхом передачі їм цінних паперів ( акцій та інших цінних паперів відповідно діючому законодавству України).

Зобов'язання боржника перед кредитором виникло з обов'язку сплатити грошову суму за надані послуги з транспортування газу, тому у відповідності до п. 13 "Порядку забезпечення споживачів природним газом", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1729, постачання природного газу усім категоріям споживачів здійснюється тільки за умови забезпечення його 100-відсоткової оплати грошима. По відношенню до кредитора ВАТ "Луганськгаз" в умовах мирової угоди не була врахована вказана вище норма діючого законодавства України тому кредитор вважає, що це є однією з підстав визнання мирової угоди недійсною.

Крім того невиконання по відношенню до кредитора ВАТ "Луганськгаз" вимог ч.З ст 36 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" також є підставою для визнання мирової угоди недійсною, оскільки кредитору ВАТ "Луганськгаз" передаються цінні папери збиткових підприємств, які належали також кредитору по цій справі Корпорація "Індустріальна Спілка Донбасу", а йому вже боржник на підставі ст. 556 ЦК України після виконання умов мирової угоди передасть гроші.

За ствердженням заявника, запропоновані в мировій угоді умови розрахунків суперечать загальним засадам цивільного законодавства України, передбаченим п.6 ст.З ЦК України, таким як справедливість, добросовісність та розумність, що також є підставою для визнання угоди частково недійсною.

ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" проти викладених в заяві доводів заперечує, посилаючись на те, що:

-при затвердженні мирової угоди господарський суд вже перевірив її відповідність вимогам чинного законодавства;

-викладені в заяві про визнання мирової угоди недійсною обставини підлягають повторному розгляду тільки при оскарженні ухвали в апеляційному чи касаційному порядку, втім кредитором пропущений строк на оскарження;

-відповідно до п.4 ст.37 Закону мирова угода може містити зокрема, умови про виконання зобов‘язань боржника третіми особами, а акції можуть бути використані для здійснення розрахунків;

-процедури, передбачені відносно мирової угоди регулюються виключно нормами розділу ІV "Мирова угода" Закону про банкрутство, які є спеціальними.

Поручитель –Корпорація "ІСД" також заперечує проти заявлених доводів, посилаючись на те, що вимоги кредитора про визнання мирової угоди недійсною в частині, яка стосується порядку розрахунків з конкурсним кредитором, не грунтуються на підставах, встановлених цивільним законодавством, а поручитель виконує зобов‘язання саме за мировою угодою, а не по розрахунках за природний газ.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності доводи сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог в заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

На обгрунтування однієї з підстав недійсності мирової угоди кредитор посилається на приписи п.13 Порядку забезпечення споживачів природним газом, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1729. Зазначена постанова регулює передусім, порядок проведення розрахунків споживачів за поставлений природний газ.

Відповідно до ст.ст. 4,35 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон) мирова угода у справі про банкрутство є не тільки правочином, а одночасно і судовою процедурою, тому умови та порядок виконання мирової угоди регулюються нормами Закону, які є спеціальними.

Внаслідок укладення мирової угоди виникла заміна первісного зобов'язання новим зобов'язанням між боржником та кредитором відповідно до мирової угоди.

Отже, у даному випадку розрахунок здійснюється не за постачання природного газу, а в рахунок виконання зобов'язання за мировою угодою.

Відповідно до п.4 ст.37 Закону, мирова угода може містити, зокрема, умови про: виконання зобов'язань боржника третіми особами; задоволення вимог кредиторів іншими способами, що не суперечать закону.

Тобто, в мирову угоду можуть бути включені положення про третю особу, якою в даному випадку є поручитель, і який прийняв на себе зобов'язання по погашенню заборгованості боржника перед кредиторами.

Частиною 4 статті 1 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу»встановлено, що цінні папери можуть бути використані для здійснення розрахунків.

Відповідно до ст. З Закону «Про цінні папери і фондову біржу», акції є одним з видів цінних паперів.

Тобто обраний поручителем спосіб для погашення заборгованості боржника перед кредиторами, в т.ч. ВАТ "Луганськгаз", не суперечить нормам чинного законодавства.

Суд також погоджується з доводами ВАТ "АМК" та Корпорації "ІСД", що вимоги Постанови КМ України від 27.12.2001 р. № 1729 не розповсюджуються на правовідносини, які виникли з мирової угоди, оскільки корпорація, як поручитель за угодою, не виступає споживачем (покупцем) газу.

Згідно приписів ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п‘ятою та шостою ст.203 цього Кодексу , тобто: невідповідність змісту правочину актам цивільного законодавства; відсутність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення учасника правочину; неспрямованість правочину на реальне настання правових наслідків.

Мирова угода по справі про банкрутство укладена у відповідності до вимог чинного законодавства, що перевірялося й судом при її затвердженні, а доводи кредитора у даному провадженні не містять жодних підстав для визнання угоди недійсною.

Посилання кредитора на те, що він не входив до комітету кредиторів та не міг впливати на її зміст при укладенні можно розцінити як посилання на "порок волі", що згідно частини 3 ст.203 ЦК України, є підставою для визнання угоди недійсною.

Слід зазначити, що мирова угода –це окрема процедура в провадженні у справі про банкрутство, особливості якої регламентовані спеціальним законом –"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до п.3 ст.35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" рішення про укладення мирової угоди від імені кредиторів приймається комітетом кредиторів більшістю голосів кредиторів –членів комітету та вважається прийнятим за умови, що всі кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника, висловили письмову згоду на укладення мирової угоди.

Згідно п.4 ст.35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" рішення про укладення мирової угоди приймається від імені боржника керівником боржника чи арбітражним керуючим (керуючим санацією, ліквідатором), які виконують повноваження органів управління та керівника боржника і підписують її.

Згідно п.5 ст.35 вказаного Закону від імені кредиторів мирову угоду підписує голова комітету кредиторів.

З огляду на викладені норми Закону "консенсус", як спосіб волевиявлення, що притаманний цивільним багатостороннім правочинам, у мировій угоді, укладеній в межах справи про банкрутство, не застосовується.

Тобто у цій судовій процедурі наявні ознаки відсутності волі та волевиявлення всіх конкурсних кредиторів.

Зазначене становить особливість мирової угоди, як судової процедури банкрутства, яка притаманна відносинам неплатоспроможності, що слід враховувати при застосуванні загальних підстав недійсності правочинів, визначених цивільним законодавством.

Судом також не можуть бути прийняті до уваги посилання ВАТ "Луганськгаз" на те, що умови мирової угоди суперечать п.3 ст.36 Закону, стосовно встановлення для кредиторів, що не брали участь у голосуванні, умов гірших, ніж для решти кредиторів тієї ж черги.

Мировою угодою у справі про банкрутство № 10/4б встановлені однакові умови розрахунків для всіх кредиторів однієї черги, а жодних обмежень щодо особи, яка може виступити поручителем, Закон про банкрутство не містить.

На підставі вищевикладеного, суд заяву кредитора –ВАТ "Луганськгаз" залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст.36-39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.86 ГПК України, суд

ухвалив:

Заяву кредитора ВАТ "Луганськгаз" про визнання мирової угоди, затвердженої господарським судом 28.07.04 по справі № 10/4б, недійсною та поновлення провадження у справі № 10/4б залишити без задоволення.

Суддя О.С. Палей