ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2008 р.                                                             Справа № 02/3888

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Давиденко В.Г.,

за участю представників: позивача за первісним позовом: не з’явився;

відповідача за первісним позовом: не з’явився,

СВАТ “Росток”: Нікіфоров І.К. –ліквідатор,

І П “Аграрпродукти Вільд Україна”: Гончарук О.М. –за довіреністю,

РВ ФДМУ по Черкаській області, Вільшанської сільської ради, ПОП “Деркачів Хутір”: не з’явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Енергогазінвестсоюз”

до Міжнародної інноваційної корпорації трансферу захищених технологій “Мікта”

про визнання недійним договору купівлі-продажу від 22.12.2003 року

та за зустрічним позовом Міжнародної інноваційної корпорації трансферу захищених технологій “Мікта”

до товариства з обмеженою відповідальністю “Енергогазінвестсоюз”

про визнання права власності,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство “Росток”, Іноземне підприємство “Аграрпродукти Вільд Україна”, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, Вільшанська сільська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом –приватно-орендне підприємство “Деркачів Хутір”,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “Енергогазінвестсоюз” подано позов до корпорації “Мікта (повна назва якої “Міжнародна інноваційна корпорація трансферу захищених технологій “Мікта”- а.с. 28) про визнання недійним договору купівлі-продажу № 86/21 від 22.12.2003 року. Підставами для визнання названого договору недійсним у первісному позові вказано: - відсутність нотаріального посвідчення оспорюваного договору, який відповідно до частини 1 статті 209 та статті 657 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки предметом купівлі-продажу вказане рухоме та нерухоме майно; - відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке вказане предметом купівлі-продажу оспорюваного договору.

Міжнародною інноваційною корпорацією трансферу захищених технологій “Мікта” подано зустрічний позов до ТОВ “Енергогазінвестсоюз” про визнання права власності на майно, яке є предметом купівлі-продажу за оспорюваним договором № 86/21 від 22.12.2003 року (а.с. 13), з мотивів законності договору купівлі-продажу відповідно до законодавства, яке діяло на час його укладення, а саме відсутністю в чинному станом на 22 грудня 2003 року законодавстві вимоги щодо обов’язкового нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу нерухомості (крім жилого будинку, квартири). Також позивач за зустрічним позовом зазначає в ньому про незалежність права розпорядження нерухомим майном від його попередньої державної реєстрації. Тому позивач за зустрічним позовом вважає перехід права власності на майно за оспорюваним договором купівлі-продажу правомірним та просить суд визнати за ним право власності на майно, що вказане предметом купівлі-продажу за договором № 86/21 від 22.12.2003 року.

ТОВ “Енергогазінвестсоюз” у відзиві на зустрічну позовну заяву (а.с. 35) заперечив проти задоволення зустрічного позову з мотивів недійсності договору купівлі-продажу як такого, що укладений з порушенням встановленої законом форми, а саме недотриманням нотаріальної форми договору, та відсутності його державної реєстрації, та зазначив, що фактичне виконання договору купівлі-продажу відбулося лише в травні 2004 року, тобто після набрання чинності новим ЦК України, тому вимоги щодо форми договору, визнання його недійсним повинні врегульовуватися нормами Цивільного кодексу України, прийнятого 16.01.2003 року.

ТОВ “Енергогазінвестсоюз” і Міжнародна інноваційна корпорація трансферу захищених технологій “Мікта” (позивач та відповідач за первісним позовом) належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, однак не направили своїх представників у жодне із судових засідань, не надіслали суду заяви про розгляд справи за участі їх представників. Стороною у даному спорі є підприємство –юридична особа, представником підприємства може бути будь-яка особа, визначена керівником, чи керівник особисто, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обов’язком. Суд вважає, що неявка представників позивача та відповідача за первісним позовом у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті і вважає можливим розглянути справу за відсутності представників.

Вказані позовні заяви розглядалися господарським судом м. Києва у справі № 22/281, рішенням у якій судом повністю відмовлено в задоволенні первісного позову про визнання договору купівлі-продажу від 22.12.2003 року недійсним та задоволено зустрічний позов і визнано за Міжнародною інноваційною корпорацією трансферу захищених технологій “Мікта” право власності на майно, що знаходиться в с. Вільшанка Жашківського району Черкаської області і було предметом договору купівлі-продажу № 86/21 від 22 грудня 2003 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 27 червня 2007 року задоволено касаційну скаргу Іноземного підприємства “Аграрпродукти Вільд Україна”, скасовано рішення господарського суду м. Києва від 09.06.2005 року у справі № 22/281, вказану справу передано на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області за територіальною підсудністю.

Вказаній справі було присвоєно № 02/3888.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27.07.2007 року у справі № 02/3888 були залучені до участі у справу як треті особи без самостійних вимог на стороні позивача за первісним позовом - Іноземне підприємство “Аграрпродукти Вільд Україна”, сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство “Росток”, та за клопотанням учасників процесу залучені треті особи - Регіональне відділення Фонду державного майна України у Черкаській області, Вільшанська сільська рада. Також за клопотанням СВАТ “Росток” було залучено до участі у справу приватно-орендне підприємство “Деркачів Хутір” як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом.

У судовому засіданні треті особи:

Представник СВАТ «Росток» у судовому засіданні просив суд вийти за межі позовних вимог та визнати недійсним договір купівлі-продажу № 86/21 від 22.12.2003 року в зв’язку з визнанням недійсним з дати укладення договору купівлі-продажу № 59-14/02-2002 від 14.02.2002 р., на підставі якого ТОВ “Енергогазінвестсоюз” вважало себе продавцем майна, просив відмовити Корпорації “Мікта” у визнанні права власності на майно, так як майно не передавалося; вважав можливим розглянути справу за відсутності представників позивача, відповідача, третіх осіб, просив розглянути справу у даному судовому засіданні.

Представник Іноземного підприємства “Аграрпродукти Вільд Україна” заперечив проти задоволення зустрічного позову, просив суд вийти за межі позовних вимог та визнати недійсним договір купівлі-продажу №86/21 від 22.12.2003 року як такий, що суперечить чинному на момент його укладення законодавству. Також представник подав суду копії судових рішень, у яких вказані підприємства були сторонами, та просив звернути увагу, що представники ТОВ “Енергогазінвестсоюз” та Корпорації “Мікта” не з’влялися у жодне із судових засідань, навіть якщо були позивачем у справі; вважав можливим розглянути справу за відсутності представників позивача, відповідача, третіх осіб, просив розглянути справу у даному судовому засіданні.

У судове засідання не з’явилися представники Регіонального відділення Фонду державного майна України у Черкаській області, Вільшанської сільської ради, приватно-орендного підприємства “Деркачів Хутір”. Суд вважає, що неявка представників третіх осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті та вважає можливим розглядати справу за відсутності представників третіх осіб.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи представників третіх осіб, суд встановив наступне.

Предметом спору у даній справі є договір № 86/21 купівлі –продажу від 22 грудня 2003 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю “Енергогазінвестсоюз” та Корпорацією “Мікта”, за умовами якого ТОВ “Енергогазінвестсоюз”, як продавець, передає у власність покупця - Корпорації “Мікта” - рухоме та нерухоме майно за Додатком, який є невід’ємною частиною договору.

Договір № 86/21 купівлі –продажу від 22 грудня 2003 року (далі –договір, оспорюваний договір) скріплений печатками обох сторін, в тому числі печаткою покупця, відповідно до якої покупцем вказана Міжнародна інноваційна корпорація трансферу захищених технологій “Мікта”, ідентифікаційний код якої 32490899, а скорочено іменується як Корпорація “Мікта”.

Відповідно до пункту 1.2. договору майно знаходиться за адресою: Черкаська область, Жашківський район, с. Вільшанка на території сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства “Росток”.

В пункті 1.3. договору вказано, що майно, що передається покупцеві на умовах даного договору, є власністю продавця.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, із протоколу судового засідання Господарського суду міста Києва від 30.05.2005 року у справі № 22/281 (а.с. 32), представник ТОВ “Енергогазінвестсоюз” подав у судовому засіданні копії договору № 59-14/02-2002 від 14.02.2002 р. із додатком до нього та акту приймання-передачі по договору № 59-14/02-2002 від 14.02.2002 р. У цьому договорі вказано, що сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство “Росток”, як продавець, передає у власність покупця –товариства з обмеженою відповідальністю “Енергогазінвестсоюз” рухоме та нерухоме майно за Додатком, який є невід’ємною частиною даного Договору.

Тобто, договором купівлі-продажу № 59-14/02-2002 від 14.02.2002 р. ТОВ “Енергогазінвестсоюз” підтверджувало своє право власності на вказане у оспорюваному договорі майно.

Однак, як вбачається із постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 15 липня 2008 року у справі № 05/2870 за позовом сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства “Росток” до товариства з обмеженою відповідальністю “Енергогазінвестсоюз” про визнання договору купівлі-продажу недійсним, судом визнано недійсним договір купівлі-продажу № 59-14/02-2002 від 14 лютого 2002 року між СВАТ “Росток” та ТОВ “Енергогазінвестсоюз” з дня його укладення. Підставами для прийняття названої постанови апеляційного суду вказано: 1) відсутність у особи, яка з боку позивача уклала договір, цивільної дієздатності (оскільки відповідно до статуту СВАТ “Росток” для укладення договору купівлі-продажу від 14.02.2002 року потрібно було отримати згоду загальних зборів товариства); 2) відсутність з боку податкового органу, який наклав податкову заставу на активи, письмового дозволу на відчуження активів.

Постанова апеляційного суду набрала законної сили.

До правовідносин, які виникли в період дії Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, далі ЦК УРСР, повинні застосовуватися приписи вказаного Кодексу та чинного на той час законодавства.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов’язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом. Щодо угод, вчинених до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року, підстави і наслідки їх недійсності визначаються статтями 47 –58 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, якщо угода не підпадає під дію інших законів, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод.

Згідно статті 48 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Оскільки постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 15 липня 2008 року у справі № 05/2870 визнано недійсним договір купівлі-продажу № 59-14/02-2002 від 14 лютого 2002 року між СВАТ “Росток” та ТОВ “Енергогазінвестсоюз” з дня його укладення, а недійсна угода не породжує для сторін прав та обов’язків, на які вона направлена, тому ТОВ “Енергогазінвестсоюз” не набуло прав власника вказаного у договорі майна, отже, не мало права укладати договір купівлі-продажу від 22 грудня 2003 року.

З огляду на викладене, на підставі клопотань представників третіх осіб та виходячи із припису пункту 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне визнати недійсним повністю договір купівлі-продажу № 86/21 від 22 грудня 2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю “Енергогазінвестсоюз” та Корпорацією “Мікта”, з дати його укладення.

Однак, оскільки договір визнається недійсним з інших підстав, ніж це вказано у позовній заяві ТОВ “Енергогазінвестсоюз”, тому вказаному товариству слід відмовити у задоволенні первісного позову.

Зустрічний позов також не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

В пункті 2.2. договору від 22 грудня 2003 року було вказано, що право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання договору.

Однак, договір від 22 грудня 2003 року визнаний судом недійсним з дати укладення, тобто, відсутня умова про набуття покупцем права власності з моменту підписання договору.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, із зустрічного позову Корпорації “Мікта” (а.с. 13) та із листа за підписом директора ТОВ “Енергогазінвестсоюз” (а.с. 16), передача майна, яке вказане у договорі купівлі-продажу від 22 грудня 2003 року, не була здійснена, майно не було передане.

Отже, Міжнародна інноваційна корпорація трансферу захищених технологій “Мікта” не набула права власності на майно, вказане у договорі купівлі-продажу від 22 грудня 2003 року, тому вимога Корпорації у зустрічному позові про визнання права власності на майно є безпідставною, тобто, такою, що не підлягає задоволенню, тому Корпорації необхідно відмовити в позові.

На підставі статті 49 ГПК України понесені ТОВ “Енергогазінвестсоюз” та Корпорацією “Мікта” судові витрати повністю покладаються на них і не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 49, 82-85, п. 1 ст. 83 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю “Енергогазінвестсоюз” відмовити повністю.

2. У задоволенні зустрічного позову Міжнародної інноваційної корпорації трансферу захищених технологій “Мікта” відмовити повністю.

3. Визнати недійсним договір № 86/21 купівлі-продажу від 22 грудня 2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю “Енергогазінвестсоюз” та Корпорацією “Мікта” з дати його укладення.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя           А.Д.Пащенко

Рішення підписане суддею 26.08.2008 року.