ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" липня 2008 р.

Справа № 28/66-08-1698

За позовом Приватне підприємство "Агентство 2500";

до відповідача Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк "Промінвестбанк" (закрите акціонерне товариство)

про визнання недійсним договору застави

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: Журавель В.О. - за дорученням,

Від відповідача: Дідік В.А. - за дорученням ,

Суть спору: позивач-приватне підприємство „Агентство-2500”, звернулася до господарського суду Одеської області з позовом про визнання недійсним договору застави без номера від 21 квітня 2005 року укладеного між приватним підприємством „Агентство-2500” та акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком „Промінвестбанк” в особі філії „Відділення Промінвестбанку в місті Білгород-Дністровський Одеської області.

Представник позивача в судове засідання з’явився, позов підтримує та просить суд позов задовольнити повністю та визнати недійсним договір застави.

Представник відповідача у судове засідання з’явився , відзив на позовну заяву надав, проти позову заперечує та просить суд у задоволені позову відмовити повністю.

По справі в порядку ст.77 ГПК України, оголошувалася перерва.

Матеріалами справи встановлено:

21 квітня 2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Білгород-Дністровський Одеської області»та ПП «Агентство - 2500»був укладений договір застави б/н в забезпечення виконання умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 030-60-01-15 від 21.04.2005р.

Білгород-Дністровською об'єднаною державною податковою інспекцією в забезпечення не погашеного у строк податкового зобов’язання 28 серпня 2003 року було зареєстровано в Одеській філії «Інформаційний центр»Міністерства юстиції України за № 2478-128 податкову заставу всіх активів ПП «Агентство 2500».

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу та підпункту 8.6.3 пункту 8.6 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань і платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»надання майна, що перебуває у податковій заставі, у наступну заставу або його використання для забезпечення дійсної чи майбутньої вимоги третіх осіб не дозволяється. За таких обставин позивач вважає, що договір застави є недійсним.

Також позивач звертає увагу суду на п. 15 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/451 від 12.05.1995р, згідно яких визначено, що порушення платником податків відповідних вимог Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»є підставою для визнання недійсними угод, пов'язаних з операціями з активами які перебувають у податковій заставі. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а ч.1 ст. 215 ЦК України визначено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідач проти позову заперечує та вказує, що на момент укладення договору застави позивачем до банку були надані документи, які підтверджували відсутність у підприємства податкового боргу та незнаход ження майна у податковій заставі, що підтверджується довідкою Білгород-Дністровської ОДПІ за № 2807/24 від 21.04.2005 року.

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач послався на ст.638 ЦК України, якою встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином відповідач звертає увагу суду на те, що при укладенні договору застави б/н від 21.04.2005 року сторони відповідно до вимог чинного законодавства України досягли усіх істотних умов.

Положення підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу втратив чинність, як таке, що визнане неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду N 2-рп/2005 від 24.03.2005р. Відповідно до вказаного рішення, зазначає відповідач, у разі наявності визначених законом підстав, право податкової застави автоматично поширюється не на всі активи боржника, а застосовується з урахуванням розміру заборгованості, тобто розмір майна боржника, яке перебуває у податковій заставі має відповідати розміру податкової заборгованості. Згідно балансу ПП «Агентство-2500»на кінець звітного періоду 31 грудня 2004 року на момент укладення договору застави активи підприємства складали 644 900 гривень. За договором застави б/н від 21.04.2005 року було оформлено рухоме майно ПП «Агентство-2500», залишкова балансова вартість якого склала 109 338,99 гривень, яке не було обтяжено податковою заставою про що свідчить довідка Білгород-Дністровської ОДПІ за № 2807/24 від 21.04.2005 року та лист ПП «Агентство-2500»за № 10 від 19.04.2005 р.

За таких обставин відповідач вважає, що договір застави б/н від 21.04.2005 р., укладений між позивачем та відповідачем, не суперечить вимогам статті 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", майно, яке було оформлено по договору застави б/н від 21.04.2005 року не було обтяжено податковою заставою, а витяг з Державного реєстру застав рухомого майна від 28.08.2003 р. № 2478-128, на якому позивач ґрунтує свої позовні вимоги, на підставі Рішення Конституційного Суду від 24.03.2005р. втратив чинність.

Дослідивши матеріали справи, в тому числі наявні докази, що мають значення для справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав:

28 серпня 2003 року Білгород-Дністровською об'єднаною державною податковою інспекцією в забезпечення не погашеного у строк податкового зобов'язання зареєстровано в Одеській філії «Інформаційний центр»Міністерства юстиції України за № 2478-128 податкову заставу всіх активів ПП «Агентство 2500».

Встановлення системи оподаткування, податків і зборів, їх розмірів та порядку сплати є виключно прерогативою закону. При унормуванні цих суспільних відносин держава має право визначати механізми, які забезпечують платником належну сплату податків і зборів. Одним із способів такого забезпечення є введений Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»інститут податкової застави. Положення пункту 1.17 статті 1, статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»регулюють виникнення права податкової застави, її змісту, реєстрації, зупинення, обмеження щодо її застосування тощо.

Підпунктом 8.6.3 пункту 8.6 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначено, що надання майна, що перебуває у податковій заставі, у наступну заставу або його використання для забезпечення дійсної чи майбутньої вимоги третіх осіб не дозволяється.

Сторони 21 квітня 2005 року уклали договір застави в забезпечення вимог ПП „Агентство-2500”, що випливають з кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 030-60-01-15 від 21.04.2005 року.

Суд зазначає, що позивачем, в порушення вимог підпункту 8.6.3 пункту 8.6 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», надано в заставу майно, яке перебувало в податковій заставі з 28.08.2003 року, за таких обставин спірний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, а згідно п.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК Кодексу, відповідно до п.1 ст.215 ЦК України.

Відповідачем в порушення ст.33 ГПК України, не надано доказів, що спростовують знаходження всіх активів позивача у податковій заставі.

Рішенням Конституційний суд України від 24.03.2005 року за № 2-рп/2005 у справі № 1-9/2005 вирішено, що право податкової застави поширюється не на всі активи платника податків, а залежно від суми його податкового боргу. Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України»у разі якщо закони, правові акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинним і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, з дня прийняття рішення Конституційним Судом України тобто з 24 березня 2005 року положення підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу, визнано неконституційними, тобто втратило чинність. При цьому положення підпункту 8.6.3 пункту 8.6 статті 8 цього Закону щодо заборони надання майна, що перебуває у податковій заставі, у наступну заставу або його використання для забезпечення дійсної чи майбутньої вимог третіх осіб, є чинним.

На підставі рішенням Конституційного суду України від 24.03.2005 року № 2-рп/2005 Державна податкова адміністрації України прийняла наказ за № 385 від 06.07.2006 року яким затверджено «Податкове роз'яснення положень статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Відповідно до абзацу другого Податкового роз'яснення: згідно з діючим підпунктом 8.9.1 пункту 8.9 статті 8.Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»передбачено, що за запитом платника податків, який має податковий борг, податковий орган може видати письмове повідомлення про звільнення окремих видів активів такого платника податків з-під податкової застави, якщо такий податковий орган визначає, що звичайна вартість інших активів, які залишаються у податковій заставі, більше суми податкового боргу, забезпеченого такою податковою заставою, у два чи більше разів, з урахуванням сум будь-яких інших прав дійсних вимог до активів такого платника податків, які мають пріоритет над таким правом податкової застави. За таких обставин суд не приймає заперечення відповідача.

Крім того суд звертає увагу відповідача на той факт, що позивач не звертався до Білгород-Дністровської ОДПІ з запитом про видачу письмового повідомлення про звільнення окремих видів активів підприємства з-під податкової застави.

Суд доходить висновку, що спірний договір не відповідає вимогам Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з відшкодуванням позивачу витрат по сплаті державного мито та ІТЗ судового процесу.

Керуючись ст.ст.44,49,82-85 ГПК України, суд:

В и р і ш и в:

1. Вимоги позивача задовольнити.

2. Визнати договір застави без номера від 21 квітня 2005 року, укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Білгород-Дністровський Одеської області»та ПП «Агентство - 2500»–недійсним.

3. Стягнути з Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ) в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Білгород-Дністровський Одеської області»/67700 Одеська область місто Білгород-Дністровський, вул.. Дзержинського, 7, р/р в філії „Відділення Промінвестбанку в місті Білгород-Дністровський, МФО 328458, / на користь Приватного підприємства „Агентство-2500” /67700 Одеська область місто Білгород-Дністровський, вул..Першотравнева,77, вул..Маяковського, 59, р/р 0813 в філії „Відділення Промінвестбанку в м. Білгород-Дністровський, МФО 328458, / витрати по сплаті державного мита в сумі 85 (вісімдесят п’ять) гривень та ІТЗ судового процесу в сумі 118 (сто вісімнадцять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Після набрання рішення законної сили видати накази.

Суддя Гуляк Г.І.