ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2008 р. Справа № 37/57-08

вх. № 1153/4-37

Колегія суддів господарського суду в складі:

Головуючий суддя Доленчук Д. О.

суддя Шарко Л.В.

суддя Хачатрян В.С.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

за участю представників сторін:

позивача - Маринушкіна Л.В. за довіреністю № 08-11/4104/2-07 від 10.12.2007 р. відповідача - Ізюмський Д.М. за довіреністю № 15/10/07 від 15.10.2007 р.

розглянувши справу за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до ТОВ "ВП "Укрпобут", м. Харків

про розірвання договору оренди землі

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада (позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Укрпобут" (відповідач) в якій просить розірвати договір оренди землі від 27.07.2006 р. за № 62, укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Укрпобут".

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що істотною умовою договору оренди є заборона самовільного будівництва на орендованій земельній ділянці. Рішенням господарського суду Харківської області від 20.02.2007 р. по справі № 37/312-07 встановлено, що 19.09.2006 р. було здійснено демонтаж павільйону з пошиву та ремонту одягу, розташованого за адресою; м. Харків ст. „Левада". В результаті демонтажу було повністю зруйновано павільйон з пошиву та ремонту одягу за цією адресою. На орендованій земельній ділянці Червонозаводським районним судом м. Харкова було визнано право власності на самовільно побудований об'єкт нерухомості - кафе будинок побуту (літ. „X"), та присвоєна нова адреса: пров. Сидельниківський, 10Б. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 03.2007 р. дане рішення скасовано. Пунктом 15 договору оренди передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для обслуговування павільйону (майстерня по ремонту одягу.) Пунктом 19 договору забороняється зміна цільового призначення землі. Відділом самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин 19.03.2008 р. обстежено земельну ділянку на ст. „Левада" пров. Сидельниківський, 10-Б. Під час обстеження встановлено, що земельна ділянка за вищезазначеної адресою використовується ТОВ „Виробниче підприємство „Укрпобут" в межа договору оренди землі від 27.07.2006 р., реєстраційний № 62, яка надавалася для обслуговування павільйону (майстерня по ремонту годинників та одягу). На зазначеній земельній ділянці розміщено кафе та кіоск з продажу продуктів харчування. Вищезазначена земельна ділянка знаходиться на відстані 8м від ст.м. Гагаріна.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому вказує на те, що відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі його знищення. Відповідач за весь час оренди земельної ділянки самовільно не збудував на ній жодного об'єкту нерухомості. На сьогоднішній день на орендованій земельній ділянці знаходиться кафе, будинок побуту (літ. „Х-1"), загальною площею 75,9 кв.м., який було збудовано Беруненко М.В. Право власності на кафе зареєстровано на сьогоднішній день за Скринниковою Л.Г. та Вайнер С. Відповідач не є власником вказаного вище об'єкту нерухомості та не будував його, а тому не можливо стверджувати, що відповідачем порушено п. 17 договору оренди землі від 27.07.2006 року за № 62. Також, відповідач вказує на те, що на підставі наданих позивачем доказів не вбачається того, що відповідачем було змінено цільове призначення орендованої земельної ділянки. Землі орендованої земельної ділянки, як відносилися до земель житлової та громадської забудови так і відносяться, та використовуються саме в межах цієї категорії, у зв’язку з чим порушення земельного законодавства щодо нецільового використання земельної ділянки відсутнє.

Сторони до початку судового засідання надали клопотання про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Дане клопотання не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

Позивач, через канцелярію господарського суду 03.06.2008 р. за вх. № 9632, надав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв’язку з необхідністю отримання від Управління з контролю за використанням та охороною земель у Харківської області відповіді на лист позивача № 2791/9-08 від 20.05.2008 р. Господарський суд, розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, вважає за необхідне в його задоволенні відмовити, оскільки відповідно до ч.1 ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а позивачем в клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено, що саме відповідь Управління з контролю за використанням та охороною земель у Харківської області на даний лист позивача буде доказувати у даній справі та яке значення дана відповідь буде мати для даної справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

27 липня 2006 року між Харківською міською радою, в особі міського голови Добкіна М.М., та ТОВ „Виробничим підприємством „Укрпобут” в особі директора Шевченко Л.М. було укладено договір оренди землі. Відповідно до предмету договору оренди орендодавець на підставі рішення ХLIV сесії Харківської міської ради IV скликання від 23.12.2005 року № 257/05 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення – землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у м. Харкові на станції „Левада”. В оренду була передана земельна ділянка загальною площею 0,0086 га. Договір оренди було зареєстровано у Харківській філії Державного підприємства „ Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” в Державному реєстрі земель від 27 липня 2006 року за № 62.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20 лютого 2008 року по справі № 37/312-07 було встановлено, що рішенням Харківського обласного постійного діючого третейського суду від 31 серпня 2006 року по справі № 2/12-06 задоволені позовні вимоги ТОВ „ВП „Укрпобут” до Ігнатієва В.А. про спонукання до демонтажу павільйону та споруди нового павільйону. Суд зобов’язав Ігнатієва В.А. здійснити демонтаж павільйону з пошиву та ремонту одягу, розташованого за адресою: м. Харків, станція „Левада” та укласти договір з організацією, яка має ліцензію на здійснення будівельної діяльності, на будівництво за адресою: м. Харків, станція „Левада” павільйону з пошиву та ремонту одягу, який би відповідав Правилам пожежної безпеки та проектно–кошторисної документації. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.09.2006 року задоволена заява ТОВ „ВП „Укрпобут” про видачу виконавчого листа за вищевказаним рішенням третейського суду.

07.09.2006 року Харківській обласний постійно діючий третейській суд постановив додаткове рішення по справі № 2/12-06 яким зобов’язав Ігнатієва В.А. здійснити демонтаж павільйону з пошиву та ремонту одягу, розташованого за адресою: м. Харків, станція „Левада” та укласти договір з організацією, яка має ліцензію на здійснення будівельної діяльності, на будівництво за адресою: м. Харків, станція „Левада” павільйону з пошиву та ремонту одягу, який би відповідав Правилам пожежної безпеки та проектної – кошторисної документації, власними зусиллями за сприянням ДВС у Червоно заводському районі, з залученням працівників органів внутрішніх справ для охорони громадського порядку, проведення дій, передбачених Законом України „Про виконавче провадження” щодо збереження майна, яке буде демонтовано та буде знаходитися в павільйоні з пошиву та ремонту одягу, розташованого за адресою: м. Харків, станція „Левада”. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.09.2006 року задоволена заява ТОВ „ВП „Укрпобут” про видачу виконавчого листа за вищевказаним рішенням третейського суду.

19.09.2006 року було здійснено демонтаж павільйону з пошиву та ремонту одягу, розташованого за адресою: м. Харків, станція „Левада”, про що було складено Акт державного виконавця від 19.09.2006 року. В результаті демонтажу було повністю зруйновано павільйон з пошиву та ремонту одягу, розташованого за адресою: м. Харків, станція „Левада” та він перестав існувати в натурі.

21.09.2006 року ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова було заборонено проводити демонтаж павільйону з пошиву та ремонту одягу, розташованого за адресою: м. Харків, станція „Левада”. Судом встановлено, що зазначений об’єкт нерухомості перестав існувати ще 19.09.2006 року, коли його було демонтовано. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2006 року було скасовано рішення Харківського обласного постійного діючого третейського суду від 31 серпня 2006 року по справі № 2/12-06 та додаткове рішення, яке Харківській обласний постійно діючий третейській суд постановив по справі № 2/12-06 від 07.09.2006 року. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2006 року ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2006 року була залишена без змін.

За таких обставин господарським судом по справі № 37/312-07 було встановлено, що на підставі рішення Харківського обласного постійного діючого третейського суду від 31 серпня 2006 року по справі № 2/12-06 та додаткового рішення Харківській обласного постійно діючого третейського суду по справі № 2/12-06 від 07.09.2006 року, які на момент виконання не були скасовані, було здійснено демонтаж павільйону з пошиву та ремонту одягу, розташованого за адресою: м. Харків, станція „Левада”, та який належав приватному підприємцю Гавриленко З.Є., в результаті якого було повністю зруйновано павільйон з пошиву та ремонту одягу, розташований за адресою: м. Харків, станція „Левада” та він перестав існувати в натурі.

За таких обставин посилання позивача на п. 40 договору оренди землі від 27.07.2006 р., де зазначається, що перехід права власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці до другої особи є підставою для розірвання договору та укладання договору оренди з новим власником будинків та споруд, господарським судом до уваги не приймаються, оскільки перехід права власності фактично не відбувся та зазначений об’єкт взагалі перестав існувати, а разом з цим було припинено право власності, право власності не може існувати на об’єкт, якого не існує.

Також, рішенням господарського суду Харківської області від 20.02.2008 р. по справі № 37/312-07 було встановлено, що Скринникова Л. Г. є законним власником 1/2 частини нежитлову будівлю (літ. „Х-1”), загальною площею 75,9 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Харків, пров. Сидельниківський, буд. 10-б., а Вайнер Станіслав є законним власником іншої 1/2 частини нежитлову будівлю (літ. „Х-1”), загальною площею 75,9 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Харків, пров. Сидельниківський, буд. 10-б.

Головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин 19.03.2008 р. було обстежено земельну ділянку на ст. „Левада" (пров. Сидельниківський, 10-Б) загальною площею 0,0086 га про що було складено акт обстеження земельної ділянки на станції «Левада» (пров. Сидельниківський, 10-б). Обстеженням було встановлено, що земельна ділянка використовується ТОВ „Виробниче підприємство „Укрпобут" в межах договору оренди землі від 27.07.2006 р., реєстраційний № 62. Крім того, обстеженням було встановлено, що має місце порушення цільового використання вищевказаної земельної ділянки - на зазначеній земельній ділянці розміщено кафе та кіоск з продажу продукті харчування.

Враховуючи те, що в акті обстеження земельної ділянки прямо не вказується на те, що ТОВ „Виробниче підприємство „Укрпобут" використовує земельну ділянку на станції «Левада» (пров. Сидельниківський, 10-б) загальною площею 0,0086 га не за цільовим призначенням, господарський суд приходить до висновку, що з даного акту не вбачається порушень земельного законодавства з боку відповідача.

Пунктом 17 договору оренди землі від 27.07.2006 року було передбачено, що забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

Пунктом 16 договору оренди землі від 27.07.2006 року було передбачено, що цільове призначення земельної ділянки – землі житлової та громадської забудови.

Враховуючи те, що з наданих позивачем доказів не вбачається того, що відповідачем було змінено цільове призначення орендованої земельної ділянки, а судом встановлено те, що орендована земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови та використовуються саме в межах цієї категорії, господарський суд приходить до висновку, що посилання позивача не те, що відповідачем вищевказана земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням не може бути прийнято до уваги.

Також, господарський суд вважає за необхідне прийняти до уваги Лист Державного комітету України по земельних ресурсах від 27.12.2006 року № 14-17-7/9942, який вказує на те, що якщо земельна ділянка була надана для розміщення об’єкту чи для використання в межах будь якої категорії відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, але через якийсь час там було розташовано інший об’єкт чи вона використовується по іншому, але в межах тієї категорії, що була першочергово надана, то використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в цьому випадку відсутнє.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 35 ГПК України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України підставами припинення права власності є знищення майна.

Згідно з ч. 1. ст. 349 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Частиною 1 ст. 19 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, борони та іншого призначення.

Статтею 21 Земельного кодексу України передбачено те, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:

а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;

в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;

г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби.

Пунктом 39 договору оренди землі від 27.07.2006 року було зазначено, що умовами розірвання договору оренди в односторонньому порядку є: несплата розміру орендної плати протягом більш ніж три місяці; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; передача в суборенду земельної ділянки без письмової згоди орендодавця. Це є вичерпний перелік умов, на підставі яких договір оренди може бути розірвано в односторонньому порядку.

Господарським судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 27 липня 2006 року було укладено у відповідності до всіх вимог, які пред’являються Земельним кодексом України та Законом України „Про оренду землі” до договорів оренди землі та в договорі зазначені всі істотні умови договору оренди, зокрема: об’єкт оренди, строк дії договору, орендна плата, умови використання та цільове призначення, умови збереження стану об’єкту оренди, умови і строки передачі земельної ділянки, умови повернення земельної ділянки, існуючі обмеження, порядок відповідальності та визначення того, хто несе ризик випадкового знищення майна та інше. В матеріалах справи не міститься доказів визнання даного договору недійсним та його скасування.

Враховуючи те, що судом не встановлено порушень з боку відповідача умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства щодо оренди землі, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставним, не обґрунтованими та такими, які не підтверджені документально, у зв'язку з чим вони не підлягають задоволенню.

За таких обставин господарський суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, сплачене позивачем державне мито та судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у разі відмови в позові повністю покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 346, 349 Цивільного кодексу України, ст. 19, 21 Земельного кодексу України, ст. 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 1, 4, 12, 21, 32, 33, 34, 35, 43-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

В задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи відмовити.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення підписаний 09.06.2008 року.

Головуючий суддя Доленчук Д. О.

суддя Шарко Л.В.

суддя Хачатрян В.С.