ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2008 р.

№ 9/328пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В.,

Рогач Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю (далі –ТОВ) “Постулат”

на постанову

від 06.05.2008 року Донецького апеляційного

господарського суду

у справі

№ 9/328пд

господарського суду

Донецької області

за позовом

ТОВ “Постулат”

до

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

про

визнання недійсними окремих пунктів договору

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

не з’явились

від відповідача:

не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Донецької області (суддя Марченко О.А.) від 19.02.2008 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Алєєва І.В., судді –Величко Н.Л., М’ясищев А.М.) від 06.05.2008 року, у справі № 9/328пд позов залишено без задоволення.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені по справі судові акти і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.203, 215, 509 ЦК України, ст.ст.7, 10 Закону України “Про податок на додану вартість”, ст.ст.43, 83 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач не надіслав.

Сторони не скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними пунктів 7.1 та 7.4 договору купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва - 5-поверхового цегляного житлового будинку з вбудовано-прибудованим магазином, розташованого за адресою: 86108, Донецька область, м. Макіївка, вул. Репіна, б/н, що знаходиться на балансі ВАТ “Макіївський труболиварний завод”, укладеного 23.03.2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Постулат”, посилаючись на те, що при укладенні даних пунктів договору були порушені вимоги чинного законодавства України, а саме ст.509 ЦК України, ст.ст.7, 10 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.03.2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (“Продавець”) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Постулат” (“Покупець”) укладено договір купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва - 5-поверхового цегляного житлового будинку з вбудовано-прибудованим магазином, що знаходиться на балансі ВАТ “Макіївський труболиварний завод”, розташованого за адресою: 86108, Донецька область, м. Макіївка, вул. Репіна, б/н на земельній ділянці площею 0,4га, відведеної рішенням Виконавчого комітету Макіївської міської ради народних депутатів від 17.08.1998 року №240, згідно якого продавець зобов’язується передати у власність покупцеві об’єкт незавершеного, а покупець зобов’язується прийняти об’єкт незавершеного будівництва та сплатити за нього ціну, визначену цим Договором (а.с.8-13).

Відповідно до п.1.5 даного договору об’єкт незавершеного будівництва продано з урахування податку на додану вартість за 406181,89 грн. без вартості земельної ділянки.

Згідно п.7.1 вищезазначеного Договору у разі якщо покупець не сплатить протягом 30 днів з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу 30% ціни продажу об’єкта, він втрачає право на розстрочку платежу, при цьому за рішенням органу приватизації строк сплати може бути продовжено ще на 30 днів, протягом яких покупець зобов’язаний сплатити повну суму за об’єкт. У разі, якщо у цей строк покупець не сплатить повну суму за об’єкт незавершеного будівництва, то він зобов’язаний сплатити продавцю неустойку у розмірі 20% від ціни продажу об’єкта незавершеного будівництва.

Звертаючись до суду з позовом щодо визнання недійсним вищенаведеного пункту, позивач зазначив, що передбачена ним відповідальність покупця по сплаті неустойки у розмірі 20 відсотків від ціни продажу об’єкта незавершеного будівництва є необґрунтованою, перевищеною та такою, що не відповідає вимогам ст.509 ЦК України, відповідно до якої зобов’язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Судами встановлено, що за умовами договору відчужувався об’єкт приватизації. Відповідно до п.4 ст.29 Закону України “Про приватизацію державного майна”, покупці, що не сплатили за об’єкт приватизації, включаючи земельну ділянку, придбаний шляхом викупу, на аукціоні або за конкурсом, протягом 60 днів з моменту укладення чи реєстрації відповідної угоди сплачують на користь органу приватизації неустойку в розмірі і порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В силу пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.1997 року №910 “Про порядок сплати і розмір неустойки за повну або часткову несплату покупцями коштів за об’єкти приватизації”, розмір неустойки, яку сплачують покупці у разі повної або часткової несплати в установлений Законом України “Про приватизацію державного майна” термін коштів за об’єкт приватизації, становить 20 відсотків ціни, за яку куплено цей об’єкт. При цьому, неустойка сплачується протягом двадцяти календарних днів з моменту закінчення терміну сплати коштів за об’єкт приватизації; у разі несплати неустойки в установлений термін на її суму нараховується пеня згідно із законодавством.

За приписами ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивачем не представлено суду доказів того, що він звертався до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області з метою зміни п.7.1 договору, а саме, зменшення розміру неустойки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Судами встановлено, що спірний договір був укладений при врахуванні волевиявлення обох сторін, тобто в момент укладення договору сторони дійшли згоди щодо всіх суттєвих умов договору, про що свідчать підписи сторін на договорі купівлі-продажу від 23.03.2006 року.

Колегія суддів вважає, що суди дійшли вірного висновку, що умови п. 7.1 договору, які встановлюють відповідальність покупця по сплаті неустойки в розмірі 20% від ціни продажу об’єкту незавершеного будівництва за порушення строків сплати коштів, відповідають вимогам зазначених норм.

Пунктом 7.4 договору купівлі-продажу від 23.03.2006 року передбачено, що у разі невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю “Постулат” (“Покупець”) умов цього договору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (“Продавець”) має право у встановленому порядку на розірвання Договору та повернення об’єкта незавершеного будівництва у державну власність за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст.651 ЦК України).

На підставі наведених норм, колегія суддів погоджується з висновками судів, що зміст п.7.4 договору купівлі-продажу не суперечить нормам чинного законодавства та не порушує прав позивача, а відтак не може бути визнаний недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач у позовній заяві вказав на недійсність п.7.5, а суд розглянув вимоги стосовно недійсності п.7.4, колегія суддів вважає такими, що не відповідають матеріалам справи.

Предмет спору –це певна матеріально правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову –це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Незважаючи на обґрунтування позивачем заявлених вимог, предмету спору, яким було визнання недійсним пунктів 7.1 та 7.4 договору (а.с.3), він не змінював.

Згідно пунктів 1 та 2 ч.1 ст.83 ГПК України приймаючи рішення, суд має право: 1) визнати недійсним повністю чи у певній частині пов’язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству; 2) виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи, що недійсність п.7.4 договору як раз і була предметом спору, сторонами клопотань про вихід суду за межі позовних вимог не заявлялось, не вбачається порушення судами при розгляді справи вимог процесуального законодавства України.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Донецького апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ТОВ “Постулат” на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.05.2008 року у справі № 9/328пд залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.05.2008 року у справі № 9/328пд –без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

Л.Рогач