ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 р.

№ 38/111-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега-С"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2008 р.

у справі

№ 38/111-08

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега-С"

до

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області

про

зобов'язання вчинити дії

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

Поколодна Н.Ю., дов. № б/н від 06.07.2008 р.;

відповідача:

не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вега-С" (далі –Товариство) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просило зобов'язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі –Відділення) виконати умови договору оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р. (зі змінами та доповненнями від 23.02.2007 р. та від 19.10.2007 р.) та надати згоду на проведення поліпшення орендованого державного майна, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комісара Крилова, 21, на суму у розмірі 460 869,60 грн.

Позовні вимоги Товариство, посилаючись на ст. ст. 767, 776, 778 Цивільного кодексу України, ст. 181 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", обґрунтовувало тим, що Дніпропетровська державна інспекція промислової безпеки та охорони праці в агропромисловому комплексі та соціально-культурній сфері приписом № 12/3-48 від 29.08.2007 р. заборонила експлуатацію орендованого ним за укладеним з Відділенням договором оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р. майна та зобов'язала його провести поліпшення цього майна з метою приведення у відповідність до нормативно-правових актів України з охорони праці, проте Відділення не надало йому згоди на таке поліпшення, що унеможливлює користування зазначеним майном.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.03.2008 р. (суддя Бишевська Н.А.) позовні вимоги Товариства задоволено. Рішення прийнято з посиланням на норми Цивільного кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і мотивовано тим, що ненадання Відділенням згоди Товариству на проведення поліпшення майна, яке є об'єктом договору оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р., не ґрунтується на вимогах законодавства України та порушує право Товариства на користування вказаним майном.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2008 р. (колегія суддів: Логвиненко А.О., Головко В.Г., Стрелець Т.Г.) рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2008 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства відмовлено. Постанова мотивована тим, що:

– частина робіт, які Товариство вважає за необхідне провести на майні, яке об'єктом договору оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р., є ремонтними, а тому їх проведення є обов'язком Товариства та не потребує згоди Відділення;

– відмова Відділення у наданні Товариству згоди на проведення поліпшення орендованого за договором оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р. майна здійснена у відповідності до Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 03.102006 р. № 1523;

– обраний Товариством спосіб захисту його інтересів не передбачено законодавством України.

Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2008 р. скасувати та залишити в силі рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2008 р. Викладені у касаційній скарзі вимоги Товариство, посилаючись на ст. 767 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону України "Про охорону праці", ст. 4 Закону України "Про пожежну безпеку", ст. ст. 13, 181 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Порядок надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 03.10.2006 р. № 1523 та інші законодавчі акти України, обґрунтовує тим, що господарським судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було не в повному обсязі досліджено обставини справи, внаслідок чого він дійшов до неправильних висновків.

Відділення скористалось правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та надіслало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Товариства, у якому просить залишити її без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2008 р. –без змін. Викладені у відзиві на касаційну скаргу вимоги Відділення обґрунтовує тим, що постанова, яка оскаржується, прийнята при правильному застосуванні ст. ст. 776 та 778 Цивільного кодексу України, Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 03.102006 р. № 1523.

15.10.2008 р. Товариство подало до Вищого господарського суду України доповнення до касаційної скарги, у яких просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2008 р. і рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2008 р. скасувати та передати справу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на новий розгляд за нормами Кодексу адміністративного судочинства України. Викладені у доповненнях до касаційної скарги вимоги Товариство обґрунтовує тим, що ним фактично оскаржується рішення Відділення як суб'єкта владних повноважень.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 15.10.2008 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим господарським судом України у складі колегії суддів: Кравчук Г.А. –головуючий, судді Мачульський Г.М. та Шаргало В.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що

– між Відділенням та Товариством укладено договір оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р., об'єктом якого є нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комісара Крилова, 21;

– Товариство листом № 705 від 21.09.2007 р. (т. 1, а. с. 58) звернулось до Відділення з пропозицією погодити виконання невід'ємних поліпшень майна, орендованого за договором оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р.;

– Відділення листом № 12/1-9015 від 23.11.2007 р. (т. 1, а. с. 7) повідомило Товариство про неможливість надання згоди на проведення поліпшень орендованого за договором за договором оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р. майна.

Відповідно до частини першої ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з частиною другою ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

П. 1 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 р. № 2558-XII, визначає, що Фонд державного майна України (Фонд) є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

Абзац другий ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає, що Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук.

Між тим, ні норми вказаних положення та закону України, ні будь-які інші норми законодавства України не зобов'язують Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва надавати орендарям відповідного нерухомого майна згоду на проведення поліпшення орендованого майна.

Таким чином, Відділення, відмовляючи Товариству у наданні згоди на проведення поліпшень орендованого за договором оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р. майна, діяло у відповідності до змісту частини першої ст. 19 Конституції України та частини другої ст. 14 Цивільного кодексу України.

Тобто, господарський суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив Товариству у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Відділення надати згоду на проведення поліпшення майна, яке є об'єктом договору оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р.

Крім того, господарський суд другої інстанції обґрунтовано відмовив Товариству у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Відділення виконати умови договору оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р., оскільки як вбачається зі змісту вказаного договору, і про це зазначено в оскаржуваній постанові, він не покладав на Відділення обов'язку надати Товариству згоду на проведення поліпшення відповідного орендованого майна, а передбачав обов'язок Товариства звернутись за відповідною згодою до Відділення.

Твердження Товариства, наведене у доповненнях до касаційної скарги, про те, що дана справа має розглядатись за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованим, оскільки, по-перше, у даному випадку Відділення виступає не як суб'єкт владних повноважень, рішення якого оскаржується, а як орендодавець державного майна, а по-друге, спір виник щодо обов'язків Відділення саме як орендодавця (сторони) за договором оренди № 12/02-2692-ОД від 01.11.2006 р.

Відповідно ж до п. 1 частини першої ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2008 р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Товариства не спростовують висновків господарського суду другої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Товариства, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вега-С" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2008 р. у справі № 38/111-08 господарського суду Дніпропетровської області –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало