ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"15" липня 2008 р.

Справа № 14/176

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 14/176

за адміністративним позовом: Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Кіровоград, вул. 50 років Жовтня, 7А,

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес", Кіровоградська область, смт. Новгородка, вул. Пушкіна, 132,

про стягнення 17984 грн. 70 коп.,

Секретар судового засідання - А.В. Адаменко

Представники сторін:

від позивача - участі не брав;

від відповідача - участі не брав;

Час прийняття постанови: 09 год. 50 хв.

Кіровоградським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів подано позов про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" штрафних санкцій за невиконання нормативу створення робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2007 році в розмірі 17984 грн. 70 коп.

Позивач в судовому засіданні 15.07.2008 року участі не брав, однак подав клопотання без номера від 15.07.2008 року згідно якого позовні вимоги підтримує повністю та просить суд розглядати справу за відсутності повноважного представника Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Представник відповідача в судовому засіданні участі не брав, про причини неявки суд не повідомив. Як вбачається з відзиву ТОВ "Прогрес" №145 від 28.05.2008 року відповідач позов не визнає, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач посилається на те, що підприємством було проведено всі організаційні заходи по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів, у зв'язку з чим вина підприємства щодо не працевлаштування інвалідів відсутня.

Дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон), передбачено, що для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік – у кількості одного робочого місця.

Відповідно до статті 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” підприємства (об’єднання), установи і організації, фізичні особи, які використовують найману працю, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порядок сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями адміністративно-господарських санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 вищезазначеного Порядку, підприємства за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачують суму адміністративно-господарських санкцій та пені відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців на балансовий рахунок 3510 в установах Національного банку, відкритий в органах Державного казначейства, або на балансовий рахунок 2510 в установах комерційних банків до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

За даними звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 р. по формі № 10-ПІ, наданого до Кіровоградського обласного відділення Фонду та копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 6) вбачається, що середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві відповідача в 2007 році складала 149 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 3 осіб.

Однак, виходячи з нормативу, передбаченого ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", у товаристві з обмеженою відповідальністю "Прогрес" має бути працевлаштовано 6 інвалідів, що самостійно обліковано відповідачем у поданому звіті.

Виходячи з того, що середня річна заробітна плата у відповідача в 2007 році склала 5926 грн. 17 коп., сума адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів нарахована позивачем в розмірі 17778 грн. 51 коп.

Крім того, позивачем на підставі статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та відповідно до Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України 15.05.2007 р. №223, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нараховано відповідачу пеню в сумі 206 грн. 19 коп.

Так як в строки, визначені вищезазначеним Порядком, відповідач самостійно не сплатив штрафні санкції згідно вимог 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення штрафних санкцій в загальній сумі 17984 грн. 70 коп.

Проте, доводи позивача спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Наразі поняття робоче місце інваліда, спеціальне робоче місце інваліда визначено статтею 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" від 06.10.2005 N 2961-IV (набрав чинності з 01.01.2006), і розуміється як:

робоче місце інваліда - місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, в установах і організаціях;

спеціальне робоче місце інваліда - окреме робоче місце або ділянка виробничої площі, яка потребує додаткових заходів з організації праці особи з урахуванням її індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання тощо.

Обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені частиною третьою статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, а саме:

- виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць;

- створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством;

- надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів;

- звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, керівником товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" 29.05.2007 року видано наказ №9-г "Про створення робочих місць та працю інвалідів" (а.с. 26), яким створено робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів, які звертаються на підприємство та визнано службу охорони та службу молодшого обслуговуючого персоналу такими видами виробництва, де доцільно застосовувати працю інвалідів.

На даному підприємстві ще 20.02.2005 р. затверджено Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів (а.с. 24-25) та Типове положення про комісію з організації роботи по працевлаштуванню та соціальній захищеності інвалідів (а.с. 27-29).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес" в 2007 році направляло до Новгородківського районного центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН, в яких повідомляла про наявність вакантних посад, на яких можливе використання праці інвалідів ( а.с. 30-36).

Крім того, відповідач направляв 27.08.2007 р. до Новгородківського районного центру зайнятості та Новгородківської селищної ради окремі заяви з проханням направити на працевлаштування працівників, яким надано статус інвалідів за професіями: охоронник - 1 особа, прибиральник – 1 особа, слюсар - 5 осіб ( а.с. 21 -23).

Згідно довідки Новгородківського районного центру зайнятості №179 від 29.05.2008 року на обліку в Новгородківському районному центрі зайнятості в 2007 році перебували три особи з обмеженими можливостями, однак вони не направлялись на працевлаштування до ТОВ "Прогрес" (а.с. 19).

Згідно довідки № 610 від 29.05.2008 року Управління праці та соціального захисту населення Новгородківської РДА інваліди протягом 2007 року за сприянням у працевлаштуванні не звертались і відповідно для працевлаштування до відповідача не направлялись (а.с. 20).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо професійної і трудової реабілітації інвалідів" від 06.10.2005 штрафні санкції були визначені як адміністративно-господарські санкції.

Згідно статті 238 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб'єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Господарський суд вважає, що відповідачем вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, а тому на нього не може бути покладено відповідальність.

При цьому, господарський суд враховує, що згідно частини 1 статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

В матеріалах справи відсутні докази спрямування органами працевлаштування інвалідів до відповідача або докази безпосереднього звернення інвалідів до даного підприємства для працевлаштування.

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 71, 94, ч.ч. 1-3 ст. 160, ч. 1 ст. 162, ст. 163, ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1-4 ст. 254, ст. 258, п. 6 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

С. Б. Колодій