ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2008 р.                                                                      Справа №16/106

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Щедра"

до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України"Лубенський насіннєобробний завод

про визнання недійсним правочину, визнання права власності та зобов'язання вчинити дії

Суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача: Боровик Р.Л.

від відповідача: відсутні

У судовому засіданні 16.10.2008р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна заява про визнання недійсним правочину щодо складського переоформлення насіння соняшника, визнання права власності на 150 200 кг насіння соняшника та зобов'язання відповідача переоформити з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" Лубенський насіннеєобробний завод на позивача 150 200 кг насіння соняшника.

Позивач на задоволенні позову наполягає.

Відповідач у відзиві на позов та його представники в попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечували з мотивів, викладених у відзиві, зокрема, вказуючи, що Відповідач є добросовісним набувачем зерна.

У судове засідання 16.10.2008р. відповідач явку представника не забезпечив, причин неявки не повідомив. З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо доказів для її розгляду, відповідач повідомлявся судом належним чином про час і місце розгляду справи, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами без участі представника Відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Як зазначає Позивач, на підставі договору складського зберігання від 11 липня 2005 року № 14 Позивач передав на зберігання Відповідачу 158 775 кг насіння соняшнику на невизначений строк. На підтвердження прийняття зерна на зберігання Відповідач видав складські квитанції на зерно № 567 (41 723 кг зерна), № 806 (14 262 кг зерна), № 793 (27 023 кг зерна), № 718 (63 125 кг зерна), № 573 (12 642 кг зерна) (копії - в матер.справи).

19          липня 2005 року державним виконавцем винесено постанову "Про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження" АА № 084424, якою накладено арешт на все майно ТОВ "Щедра" та оголошено заборону на його відчуження.

20          жовтня 2005 року державним виконавцем описано та накладено арешт на майно ТОВ "Щедра", а саме: соняшник врожаю 2005 року в кількості 143 527 кг, що знаходився на зберіганні на ДП ДАК "Хліб України" "Лубенський НОЗ", про що складено акт опису й арешту майна серія АА № 325589 (копія - в матер.справи).

Факт арешту зерна ТОВ "Щедра", що знаходилося на зберіганні у Відповідача, підтверджується також Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 7930112, виданим 15 червня 2006 року (запис № 12), згідно з яким об'єкт обтяження - все рухоме майно.

Вказані факти були вже встановлені у судовому засіданні, що підтверджується постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду у справі № 22/483 від 18 травня 2006 року.

23 травня 2006 року господарський суд Полтавської області у справі № 7/57-06 виніс ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство, якою серед іншого постановив порушити провадження у справі про банкрутство стосовно ТОВ "Щедра" та ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів з наслідками, передбаченими ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

1 червня 2006 року Відповідач на підставі заяви директора ТОВ "Щедра" переоформив на себе 150 200 кг зерна ( наказ на переоформлення № 10692 від 1 червня 2006 року), що знаходилося на зберіганні у Відповідача та належало на праві власності ТОВ "Щедра".

За вказане переоформлення зерна Відповідач 1 червня 2006 року на підставі платіжних доручень № 520-525 згідно з накладними № 17-22 перерахував на рахунок Позивача 152 193,96 грн. У зв'язку з переоформленням зерна на складських квитанціях на зерно було проставлено відмітку "Погашено".

26 червня 2006 року постановою державного виконавця про зняття арешту з майна боржника за № 11З-5/05-з було знято арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить ТОВ "Щедра".

Позивач вважає, що дії ДП ДАК "Хліб України" "Лубенський НОЗ" щодо переоформлення зерна є незаконними, просить суд визнати недійсним правочин щодо складського переоформлення 150 200 кг зерна з ТОВ "Щедра" на ДП ДАК "Хліб України" "Лубенський НОЗ" та визнати право власності ТОВ "Щедра" на 150 200 кг зерна, зобов'язавши ДП ДАК "Хліб України" "Лубенський НОЗ" переоформити відповідну кількість зерна на ТОВ "Щедра".

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач вказує, що, по-перше, на зерно, яке стало предметом переоформлення, було накладено арешт, а тому будь-яка зміна власника не допускалася. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" та акту опису й арешту майна серія АА № 325589 від 20 жовтня 2005 року, вказане зерно було передане на відповідальне зберігання головному бухгалтеру Відповідача.

По-друге, на момент переоформлення зерна діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів ТОВ "Щедра", введений 23 травня 2006 року ухвалою господарського суду Полтавської області у справі № 7/57-06 про порушення провадження у справі про банкрутство.

По-третє, складська квитанція, яка видається при переоформленні зерна з одного поклажодавця на іншого, сама по собі не породжує права власності на цю продукцію, а лише підтверджує факт прийняття зерна складом на зберігання. Тобто, позивач наполягає, що договір купівлі-продажу зерна між ним та Відповідачем не укладався.

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечує, вказуючи, зокрема, на те, що 11.07.2005р. між сторонами дійсно було укладено договір "Про надання послуг по прийманню, сушці, зберіганню та відпуску зернових олійних культур", на виконання умов якого Позивач передав Відповідачу 200 тон насіння соняшнику та 100 тон насіння ріпаку, проте у п.7.1 зазначеного договору вказано, що строк зберігання зерна - до 01.04.2006р.

Відповідач також наполягає на тому, що на момент проведення переоформлення зерна не знав та не міг знати про те, що державним виконавцем було описано та накладено арешт на майно Позивача, а саме: соняшник врожаю 2005р. в кількості 143527 кг, що знаходився на зберіганні у Відповідача (акт опису і арешту майна АА №325589). відповідач зазначає, що опис та арешт зерна проводився без участі його представника, на відповідальне зберігання зерно було передане не Відповідачу як зберігачу згідно вищевказаного договору, а фізичній особі Стебло С.П., при цьому керівництво Відповідача не було повідомлено про опис та арешт майна, що знаходилося у нього на зберіганні.

Крім того, за твердженням Відповідача, він не знав та не міг знати про те, що ухвалою від 23.05.2006р. по справі №7/57-06 було порушено провадження у справі про банкрутство стосовно Позивача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

До того ж, Відповідач звертає увагу суду на те, що укладення спірного правочину не є задоволенням вимог кредиторів у розумінні Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки даний правочин було укладено у процесі господарської діяльності позивача, що не заборонено законодавством.

Відповідач також пояснює, що договір "Про надання послуг по прийманню, сушці, зберіганню та відпуску зернових та олійних культур" було підписано 11.07.2005р., строком дії по 01.04.2006р. Згідно ст.31 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" та п.7.3 вказаного договору, зерновий склад письмово, не пізніше ніж за 7 днів до закінчення строку зберігання зерна, повинен попередити поклажодавця про закінчення строку зберігання і визначити строк витребування зерна, що і було зроблено відповідачем згідно повідомлення від 20.03.2006р.

У даному випадку, як зазначає Відповідач, строк зберігання зерна за договором закінчився; 01.06.200р. згідно листа власника зерна - Позивача - було видано наказ на переоформлення насіння соняшника по довіреності ЯП №576085 через Дорошенко П.В.., у кількості 150200 кг, з Позивача на Відповідача. На підставі цього наказу було виписано складські квитанції на зерно №587,573,718,793,806 від 01.06.2006р. Згідно накладних №17-21 від 01.06.2006р. насіння соняшнику було реалізовано Відповідачу. Кошти за придбане насіння у сумі 152 193,60 грн. були перераховані Позивачу (Платіжне доручення №521-526 від 01.06.2006р.).

Таким чином, Відповідач доводить, що між сторонами фактично відбулися договірні відносини купівлі-продажу насіння, і він як покупець отримав насіння та сплатив відповідну суму коштів за нього.

З огляду на викладене, Відповідач наполягає на тому, що він є добросовісним набувачем зерна та просить позовні вимоги залишити без задоволення.

Суд витребував у сторін для дослідження договір складського зберігання від 11.07.2005р. №14, який як вказує позивач укладено між сторонами, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що договір був укладений у усній формі, факт передачі зерна відповідачу підтверджується складськими квитанціями на зерно №567, №806, №793, №718, №573.

У матеріалах справи є копія заяви директора СТОВ Агрофірма "Щедра" на ім'я директора Відповідача про переоформлення соняшнику у кількості 150 200,00 кг на ДП "Лубенський насіннєобробний завод", та документи, що підтверджують перерахування Позивачу грошових коштів у сумі 152193,60 грн. (платіжне доручення №521-526 від 01.06.2006р.).

Суд погоджується з відповідачем у тій частині, що він є добросовісним набувачем зерна (опис та арешт зерна соняшника проводився без участі представника Відповідача, і на відповідальне зберігання зерно було передане не Відповідачу, а фізичній особі Стебло С.П., Відповідач доводить, що він не знав і не міг знати про те, що на момент переоформлення зерно перебувало під арештом, а також про дію мораторію на задоволення вимог кредиторів Відповідача. Крім того, суд погоджується з тим, що укладення спірного правочину не є задоволенням вимог кредиторів у розумінні Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" одночасно із порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів. Згідно ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Накладення арешту на майно та кошти боржника є одним із заходів, що спрямований на забезпечення виконання грошових зобов'язань боржника, то внаслідок введення мораторію накладений арешт підлягає припиненню ( скасуванню). Це зумовлено тим, що після порушення справи про банкрутство підприємства всі заходи, спрямовані на забезпечення вимог кредиторів та збереження майна боржника, вживаються виключно в межах цієї справи і у відповідності до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ця правова позиція викладена також у Постанові ВГСУ від 10.03.2005 року.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на

підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ст. 639 ЦК).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі - продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами.

Згідно накладних №17-21 від 01.06.2006р. насіння соняшнику було реалізовано Відповідачу. Кошти за придбане насіння у сумі 152 193,60 грн. були перераховані Позивачу (Платіжне доручення №521-526 від 01.06.2006р.).

Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала права його відчужувати, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, з їхньої волі іншим шляхом.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог та визнання недійсним правочину щодо складського переоформлення насіння соняшника, визнання за позивачем права власності на насіння соняшника та зобов'язання Відповідача повернути вказане насіння соняшника Позивачу.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст.33,43,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Щедра" до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Лубенський насіннєобробний завод" про визнання недійсним правочину, визнання права власності та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Суддя                                                                      Тимощенко О.М.

повний текст рішення підписано 17.10.2008 року