ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/281

16.09.08

За позовом

Державного підприємства «Шахта Вінницька»

до

Державного підприємства «Вугілля України»

про

стягнення 212 613,73 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

Від позивача Лавренчук Т.В.- представник за довіреністю № б/н від 28.07.2008 року;

Від відповідача Пилипчук О.С.- представник за довіреністю № 11-01/3-Д від 11.01.2008 року; Барановська С.В.- представник за довіреністю № від 11.01.2008 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Державного підприємства «Шахта Вінницька»до Державного підприємства «Вугілля України» про стягнення 212 613,73 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2008 року порушено провадження у справі № 37/281, розгляд справи було призначено на 29.07.2008 року о 11-00.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.07.2008 року надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в позові, зазначаючи, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, оскільки відповідачем було поставлено вугілля на загальну суму 643053,63 грн. та повернуто позивачу грошові кошти в розмірі 43946,37 грн. Відповідач вказує на те, що умовами договору не передбачена відповідальність у вигляді сплати пені, відповідач не вважається таким, що прострочив виконання зобов’язання, а отже відповідач не може бути притягнений до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

У судовому засіданні 29.07.2008 року, відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 16.09.2008 року о 12-00.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.09.2008 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2006 року між Державним підприємством «Вугілля України»(постачальник) та Державним підприємством «Шахта «Вінницька» (покупець) був укладений договір поставки № 16-12/2-КПП (далі - договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) сторони погодили, що постачальник зобов’язується в порядку та на умовах, визначених цим договором поставити покупцю вугілля марки А (антрацит), що іменується надалі «товар», а покупець зобов’язується прийняти та здійснити оплату вартості поставки.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором поставки.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що відповідно до розділу 2 договору сторони погодили умови постачання та приймання товару, зокрема : терміни, обсяги постачання та реквізити вантажоотримувачей надає покупець в

листах - рознарядках, що підлягають узгодженню з постачальником. Лист-рознарядка повинен містити наступне: найменування покупця, номер та дата складання листа-рознарядки, № та дата укладання договору за яким здійснюється постачання; сорт та обсяги (кількість тон) постачання; повне найменування (без скорочень) вантажоотримувача; залізничний код вантажоотримувача; станція призначення; залізничний код станції призначення; поштова адреса вантажоотримувача. Лист - рознарядка є невід'ємною частиною договору, він має бути підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою підприємства. Лист-рознарядка надається Покупцем не пізніше 8-го числа місяця, що передує місяцю поставки. Постачання товару за цим договором здійснюється залізничним транспортом на умовах РСА - станція відправлення відповідно правил ІНКОТЕРМС 2000. Мінімальна партія, що може бути поставлена за цим договором - вагон (65 тон метричних). Постачальник забезпечує залізничну доставку товару за реквізитами, вказаними в листах-рознарядках, а покупець відшкодовує постачальнику суму провізної плати, пов’язану з доставкою товару до станції призначення на підставі рахунку. Право власності на товар переходить в момент прийняття вагонів до перевезення залізницею на станції відправлення. Усі можливі ризики на товар переходять до покупця в момент прийняття вагонів до перевезення залізницею на станції відправлення. Датою поставки вважається дата на штампі залізничної станції відправлення на з/д накладної.

18 червня 2007 року між сторонами укладена додаткова угода до договору поставки № 16-12/2-КПП від 05.12.2006 року згідно якої було встановлено, що ціна за 1 тону вугілля з ПДВ з урахуванням залізничного тарифу складає 562,00 грн., якісні показники, обсяги (кількість тон) постачання товару визначається в додатках, що є невід’ємною частиною договору.

25 жовтня 2007 року позивач та відповідач уклали додаток № 1 до договору поставки № 16-12/2-КПП від 05.12.2006 року та погодили, що відповідно до умов договору постачальник зобов’язується поставити протягом листопада-грудня 2007 року вугілля марки АМ (13-35) обсягом 1570,00 тон вартістю 882340,00 грн., а покупець прийняти та здійснити оплату товару.

При цьому у відповідності до п. 3.2 договору розрахунок за цим договором провадиться шляхом перерахування покупцем на поточний рахунок постачальника на умовах 100% передплати вартості товару, відповідно до рахунку постачальника.

На виконання умов договору 01 листопада 2007 року відповідач виставив позивачу рахунок –фактури № ВУ-СФ-0006063 на суму 882340,00 грн.

Позивач лише частково здійснив перерахування коштів на рахунок відповідача згідно вищезазначеного рахунку-фактури, зокрема : покупцем було перераховано 687000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 144 від 15.11.2007 року, № 22 від 30.11.2007 року, № 23 від 07.12.2007 року.

У відповідності до статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

За загальним правилом при зустрічному зобов’язанні сторони повинні виконувати свої обов’язки одночасно.

Практичне значення одночасного виконання обов’язків при зустрічному виконанні полягає в тому, що у разі невиконання однією із сторін у зобов’язанні свого обов’язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов’язку у встановлений строк (термін) або виконати його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов’язку, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі.

Зокрема, згідно частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Суд відзначає, що в договорі сторони передбачили зустрічне виконання своїх обов’язків, зокрема, постачальник зобов’язувався здійснювати поставку товару протягом листопада-грудня 2007 року, в свою чергу покупець зобов’язувався здійснювати попередню оплату в розмірі 100 % вартості постачаємого вугілля.

Судом встановлено, що позивач порушив умови договору та не здійснив попередню оплату в розмірі 882340,00 грн.

Таким чином, неналежне виконання покупцем свого обов’язку щодо перерахування попередньої оплати в розмірі 100 % вартості постачаємого вугілля, надало право відповідачу в розумінні статті 538 Цивільного кодексу України зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що протягом грудня 2007 року–січня 2008 року відповідач на виконання умов договору поставив позивачу вугілля марки АМ (13-25) обсягом 1107,00 грн. вартістю 643053,63 грн., що підтверджується приймально-здавальним актом № 1 від 24.12.2007 року, накладною № 1 від 24.12.2007 року, накладною № 1/1 від 25.01.2008 року, приймально-здавальним актом № 2 від 29.12.2007 року, накладною № 2 від 29.12.2007 року, накладною № 2/1 від 25.01.2008 року, приймально-здавальним актом № 3 від 01.02.2007 року, накладною № 3 від 01.02.2008 року.

Враховуючи надані відповідачем докази, суд відзначає, що твердження позивача про те, що відповідачем було поставлено вугілля лише на суму 445567,50 грн. визнаються судом необґрунтованими та безпідставними.

Згідно п. 3.4 договору невикористані кошти покупця, що лишилися після кінцевого розрахунку, вважаються передплатою на майбутній період, якщо від покупця не надійшло щодо них іншого розпорядження. Повернення коштів, у разі розпорядження покупця, здійснюється на підставі підписаного двостороннього акту звіряння розрахунків протягом 5 банківських днів з дати підписання акту.

20.03.2008 року позивач надіслав на адресу відповідача лист № 71/10-65, відповідно до якого просив підписати акт звірки взаєморозрахунків та повернути позивачу грошові кошти в розмірі 241432,50 грн.

Листом № 01.04.208 року № 1201/10 відповідача повідомив позивача, що залишок невикористаної попередньої оплати становить 43946,37 грн.

18.06.2008 року відповідач повернув позивачу грошові кошти в розмірі 43946,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7998 від 18.06.2008 року.

За таких обставин, відповідач виконав свої зобов’язання перед позивачем, повернув невикористані кошти покупця в розмірі 43946,37 грн. (687000,00 грн.- 643053,63 грн.), в свою чергу судом встановлено, що покупець (кредитор) прострочив виконання зобов’язання щодо здійснення 100 % попередньої оплати, в свою чергу відповідач, в розумінні статті 538 Цивільного кодексу України та статті 220 Господарського кодексу України, не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання щодо поставки вугілля та повернення невикористаних коштів покупця.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 389 Цивільного кодексу України, гроші не можуть бути витребувані від добросовісного набувача.

В зв’язку з тим, що спірне майно (грошові кошти) було набуте відповідачем у власність на підставах, не заборонених законом, а також матеріалами справи підтверджується поставка вугілля відповідачем на суму в розмірі 643053,63 грн., та повернення коштів в розмірі 43946,37 грн., суд відзначає, що у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 197486,13 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 197486,13 грн. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 13022,51 грн. визнаються судом такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст. 220, 221 Господарського кодексу України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Судом встановлено, що в діяннях відповідача відсутній склад правопорушення у сфері господарювання, оскільки відповідач не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, а отже ДП «Вугілля України»не може бути притягнено до господарсько-правової відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем не доведено тих обставин, які є підставою позовних вимог, не підтверджено такі обставини належними доказами та не додано їх до матеріалів справи, а тому позовні вимоги Державного підприємства «Шахта «Вінницька» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                  Кондратова І.Д.

Дата підписання

рішення 18.11.2008 р.