ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.09.08 р.                     Справа № 44/184пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „В.К.” (представник Смаргон О.О., довіреність від 03.09.08 року), до виконавчого комітету Донецької міської ради (представник Снєгірьов О.М., довіреність 01/15-6725 від 12.12.05 року) про визнання за товариством з обмеженою відповідальністю „В.К.” права власності на торгівельно-побутову будівлю з кафе (літ.А-4) загальною площею 777,0 м2, розташовану в місті Донецьку по вулиці 230-ї Стрілецької дивізії 12а, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „В.К.” (далі – Підприємство) звернулося до суду з позовом до виконавчого комітету Донецької міської ради (далі – Комітет) про визнання права власності Підприємства на нерухоме майно, розташоване в місті Донецьку по вулиці 230-ї Стрілецької дивізії 12а, зокрема, на торгівельно-побутову будівлю з кафе (літ.А-4) загальною площею 777,0 м2 (далі – Комплекс).

Позовні вимоги Підприємства ґрунтуються на невизнанні права власності Комітетом, з огляду на самовільність спорудження Комплексу. З такою позицією Підприємство не погоджується, зазначаючи, що Комплекс вже закінчений будівництвом, причому будівництво виконане з дотриманням будівельних норм та правил, а на земельну ділянку, на якій розташовано вказану нерухомість, позивач має речові права та належним чином провадить оплату за користування земельною ділянкою.

Представник Підприємства в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Комітету в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що позивач провадив будівництво спірної нерухомості з відхиленням від дозвільних документів на спорудження, без введення у експлуатацію тощо.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Рішенням Комітету № 78/7 від 22.05.97 року Підприємству було надано дозвіл на проектування та будівництво магазину та кафе-закусочної в Будьоннівському районі міста Донецька.

Згідно рішення Комітету № 313/8 від 26.11.97 року та державного акту на право постійного користування землею № І-ДН 003238 від 27.01.98 року Комітет надав Підприємству право постійного користування земельною ділянкою в мікрорайоні Цвіточному в місті Донецьку площею 0,0777 га для експлуатації та розміщення кафе-закусочної та магазину.

В перебігу власної господарської діяльності Підприємство спорудило Комплекс на виділеній під означені цілі земельній ділянці. Ідентифікація цього об’єкту нерухомості, а також факт самочинного спорудження Підприємством Комплексу визначені низкою наданих позивачем документів, у тому числі оцінювальними актами, витягами з технічного паспорту тощо. Рішенням виконавчого комітету Будьоннівської районної ради в місті Донецьку Комплексові присвоєно поштову адресу – будинок 12а по вулиці 230-ї Стрілецької дивізії в місті Донецьку.

В порядку статей 328 та 331 ЦК України Підприємство є власником новоствореної речі Комплексу, причому презумпція правомірності зазначеного речового права визначена законом – статтею 328 ЦК України. Підприємство, з метою реалізації власних прав на користування земельною ділянкою, а також в порядку реалізації права на свободу підприємницької діяльності, передбаченого статтями 41-42 Конституції України і статтями 317-319 ЦК України, здійснило спорудження зазначеної нерухомості.

З огляду на наведене, означене право власності Підприємства на Комплекс виникло на законних підставах, тому суд вважає безсумнівною наявність у позивача права власності на спірну нерухомість. Відсутність істотних порушень будівельних норм і правил при будівництві та реконструкції Комплексу випливає з висновку ДП „Експертно-технічний центр” ПП „Інноваційна науково-технічна експертна компанія” № ТО-560/01067-2008 від 01.09.08 року, за яким дефектів будівництва не виявлено, стан конструкцій задовільний (стан ІІ), готовність нерухомості становить 100%, вимогам БНіП, а також протипожежних та санітарних правил Комплекс відповідає.

Статус нерухомого майна, що визначений статтями 181 та 331 ЦК України, за висновком суду є властивим Комплексу, оскільки за матеріалами справи цей майновий об’єкт розташований на земельній ділянці, а його переміщення є неможливим без знецінення та зміни призначення. Статус нерухомості досліджуваним об’єктам присвоює також і спеціаліст ДП „Експертно-технічний центр” ПП „Інноваційна науково-технічна експертна компанія”.

Виходячи зі змісту статей 331 та 376 ЦК України, право власності на самочинно збудований Комплекс може бути визнано судом за умови надання Підприємству земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, а також у разі, коли зазначене не порушує прав інших осіб. Оскільки Комітет надав Підприємству право на постійне користування землею, а суду не надано жодних доказів порушень Підприємством прав інших суб’єктів у спірних правовідносинах, суд вважає, що у Підприємства виникло право власності на Комплекс з моменту завершення його будівництва.

У відповідності до статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Підприємство може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами статті 392 ЦК України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності. Оскільки згідно правової позиції, висловленої у поточному спорі, відповідач Комітет не визнає право власності Підприємства на Комплекс, тому суд доходить висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого права власності, а твердження відповідача щодо відсутності факту виникнення у позивача права власності на зазначену нерухомість є безпідставними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача, оскільки первинним підґрунтям спору є вина позивача у непроведенні дій щодо введення Комплексу в експлуатацію.

На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.115, 202, 204, 328, 331, 376, 392, 525-526, 759-786 ЦК України, ст.ст.1, 2, 22, 30, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов у повному обсязі.

Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю „В.К.” право власності на торгівельно-побутову будівлю з кафе (літ.А-4) загальною площею 777,0 м2, розташовану в місті Донецьку по вулиці 230-ї Стрілецької дивізії 12а.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу;

2 –відповідачу;

3 –господарському суду Донецької області