ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"18" серпня 2008 р.           Справа № К13/449-07

За позовом Слюсар Володимира Артемійовича, смт. Баришівка

до 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельник", смт. Баришівка

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудпостач", м. Біла Церква

про визнання договору купівлі-продажу недійсним

Суддя Наріжний С.Ю.

Представники:

від позивача Болотнікова М.Г. - довіреність б/н від 18.12.2007р.;

від відповідача 1. Мартиненко В.В. - довіреність №17/2 від 12.08.2008р.;

від відповідача 2. Туркін О.А. - довіреність №45/08 від 16.01.2008р.;

СУТЬ СПОРУ :

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Слюсар Володимира Артемійовича (далі –позивач) до Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельник" (далі –відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудпостач" (далі –відповідач 2) про визнання договору купівлі-продажу майна від 01.10.2007 р. недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладання договору купівлі-продажу порушує права позивача як засновника відповідача 1, що володіє 57,9% статутного капіталу, а саме було порушено корпоративні права позивача визначені як право на управління та отримання відповідної частки прибутку Товариства. Згідно статуту Директор товариства не наділений повноваженнями на укладення договорів купівлі-продажу, питання щодо укладення договору на Загальних зборах засновників ТОВ „Будівельник” не вирішувалось і голосування не проводилось, погодження зазначеного договору теж не було.

В судовому засіданні 25.02.2008 р. позивач надав суду уточнення до позовної заяви згідно яких зазначив додаткові підстави для визнання договору купівлі-продажу майна від 01.10.2007 р. недійсним, а саме:

- договір суперечить цілям товариства що стосується п.п 2 Статуту Товариства

- договір не відповідає вимогам ст. 98 ЦК України, якою передбачено, що рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства приймаються більшістю не менш як у ѕ голосів, якщо інше не встановлено законом.

- договір порушує ст. 10 Закону України „Про господарські товариства” оскільки порушено право позивача на управління ТОВ „Будівельник”, так як лише позивач в складі Зборів учасників, а не директор самостійно, могли прийняти рішення про розпорядження майном.

Відповідач 1 та відповідач 2 проти позову заперечують повністю з підставі викладених у відзиві.

В судовому засіданні 03.04.2008 р. представник позивача надав суду клопотання про призначення товарознавчої експертизи №К13/449-07. На розгляд експерта позивач просить суд поставити наступне питання: Яка доля проданого майна в 100% долі майна підприємства на момент укладання договору купівлі-продажу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.04.2008р. призначено судову товарознавчу експертизу у справі №К13/449-07 та зупинено провадження у справі №К13/449-07 до закінчення експертних досліджень і отримання господарським судом висновків експерта.

17.06.2008р. до господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №К13/449-07 без виконання призначеної по ній експертизи, оскільки, як зазначається у супровідному листі №07/8б-2302/л від 20.05.2008р. Київського науково –дослідного інституту судових експертиз, питання, поставленні в ухвалі господарського суду Київської області від 03.04.2008р. у справі №К13/449-07 не відносяться до компетенції спеціалістів Київського науково –дослідного інституту судових експертиз.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.07.2008 р. було поновлено провадження у справі №К13/449-07, а розгляд справи призначено на 18.08.2008 р. о 10.00.

В судовому засіданні 18.08.2008 р. відповідач 1 надав суду відзив на позовну заяву та на уточнення до позовної заяви в якому позовні вимоги заперечує повністю.

Розглянувши матеріали справи, додані до позовної заяви та у процесі розгляду справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, суд

встановив:

Як вбачається з матеріалів справи 01.10.2007 р. між відповідачем 1, в особі директора Трофіменка М.Г. та відповідачем 2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна згідно якого відповідач 1 продав відповідачу 2 комплекс будівель та споруд ТОВ „Будівельник”, а саме цех по виробництву столярних виробів і меблів „1” площею 1077,9 кв.м., пилорама „2” площею 171,7 кв.м., асфальтовані площадки „3” площею 500 кв.м., навіси „4”, огорожа „5”, залізобетонне покриття „7” площею 12000 кв.м, що розташовані за адресою смт. Баришівка, Київська обл., вул. Комсомольська, 135-б. Продаж комплексу вчинено за 720000 грн.

Позивач вважає, що укладений договір порушує його корпоративні права та суперечить цілям товариства що стосується п.п. 2 Статуту ТОВ «Будівельник»;

Також на думку позивача договір не відповідає вимогам ст. 98 ЦК України, якою передбачено, що рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом; договір порушує ст. 10 Закону України „Про господарські товариства" оскільки порушено право позивача на управління ТОВ „Будівельник", так як лише позивач в складі зборів учасників, а не директор самостійно, могли прийняти рішення про розпорядження майном.

Проте суд вважає, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України право звертатися до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Таким чином при вирішенні переданого на розгляд господарського суду спору по суті, суд повинен з’ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав особи, яка звернулась до суду з позовом, а також наявність спору між сторонами, оскільки в силу ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи саме у спорах, що виникають між сторонами з тих або інших підстав і відповідно ухвалити рішення про захист порушеного права або відмову позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимогю

Цивільним кодексом України, зокрема статтею 16 встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту таких цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право тощо.

З урахуванням вищезазначеного законодавства суд прийшов до висновку, що обов’зковою умовою для зверення до суду з позовом є наявність порушеного або оспорюваного права.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004, акціонер може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

Згідно з ст. 10 Закону України “Про господарські товариства” учасники товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди), вийти в установленому порядку з товариства, одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов’язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Конституція України та чинне законодавство не перешкоджають акціонеру захищати свої безпосередні законні інтереси шляхом звернення зокрема, до господарських судів на підставі статей 8, 55 Конституції України, ст. 1 ГПК України, ст. 6 Закону України “Про судоустрій України” та інших. Але такий позов відповідно до законодавства подається у випадку порушення прав та інтересів акціонера самим товариством, учасником якого він є, наприклад, у разі невизнання чи оспорювання цих індивідуальних інтересів з боку керівництва товариства, особами, які володіють “значними пакетами акцій”, “переважними правами” тощо.

На переконання суду учасник товариства може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Звертатись до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу заінтересована особа вправі лише у порядку, встановленому законом.

Враховуючи зазначені норми закону, суд дійшов висновку, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2007 р., укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 не може вважатися таким, що порушує права і охоронювані законом інтереси позивача – Слюсаря Володимира Артемійовича в розумінні ст.ст. 1, 2 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач не є стороною оспорюваного Договору, з цього договору у позивача не виникає прав і обов’язків. Посилання позивача на те, що укладання спірного договору створює негативні наслідки для нього, як учасника відповідача 1, у чому, на думку позивача, полягає порушення його прав та інтересів, суд відхиляє як необґрунтоване, оскільки настання зазначених наслідків можливе лише за результатами підприємницької діяльності ТОВ “Будівельник”, а не безпосередньо з оспорюваного Договору. Оспорюваний Договір не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, як учасника товариства.

До того ж суд враховує, що відповідно до п. 5.9. статі 5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" в редакції станом на 28.09.2007 року (додаток до статуту зареєстровано державним реєстратором Баришівської державної районної державної адміністрації Гончар Ольгою Олександрівною за №6000109 та посвідчено приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Калишіною Н.О. за № № 3493, 3494) визначено, що виконавчим органом Товариства є директор. Відповідно до зазначеного пункту визначено повноваження Директора. До повноважень Директора віднесено:

- діє від імені Товариства без обмежень;

-діє без доручення від імені Товариства, видає накази і розпорядження, відповідно законодавству приймає на роботу і звільняє працівників, здійснює управління коштами, розпоряджається майном підприємства Товариства в повному обсязі, виступає розпорядником кредитів, купує і продає майно, представляє Товариство у відношеннях зі своїми і закордонними юридичними особами і громадянами, укладає в Україні і за її межами договори, здійснює інші юридичні дії і видає доручення про укладення таких договорів;

-          призначає на посади працівників Товариства і інших підрозділів, встановлює посадові оклади, переводить на іншу роботу, накладає стягнення звільняє з роботи, укладає трудові договори (контракти) з працівниками;

-          представляє інтереси Товариства в органах державної влади і управліннях, в суді, інших державних і громадських органах;

-          забезпечує виконання поточних і перспективних планів.

Судом встановлено, що Додаток до Статуту затверджено рішенням викладеним в протоколі №5 від 26.09.2007 року і підписано особисто засновниками Слюсар В.А. та Трофіменко М.Г.

Таким чином, викладене вище вказує, що позивач власним волевиявленням, шляхом визначеним законом, визначив орган управління підприємством -«Директора», якому передав право управління та розпорядження майном підприємства.

Зазначене спростовує твердження позивача про перевищення повноважень Директора відповідача 1 під час укладання Договору купівлі - продажу та порушення ним вимог ст. 62 ЗУ «Про господарські товариства», ст.ст. 293, 92 ЦК України, а тому доводи позивача, зокрема про суперечність цілям товариства, не відповідність обставинам справи.

Виходячи з наведеного, відсутність у позивача права на подання позову та недоведеність позивачем обставин, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог про визнання договору недійсним суд відмовляє позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України та витрати за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст.44 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя