ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.05.08 р.                     Справа № 17/9пн

Господарський суд Донецької області у складі судді Татенко В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу, порушену

за позовом: Приватного підприємства «Кольчуга», м. Дзержинськ,

до відповідача: Державного підприємства «Дзержинськвугілля», м. Дзержинськ

про: спонукання виконати певні дії

за участю представників сторін

від позивача: Дячук В.Т., Тараруєв О.Г., Лесова О.П., Калюкін В.І.,

від відповідача: Прудников Р.М., Герман І.М.

СУТЬ СПРАВИ :

Приватне підприємство «Кольчуга» звернувся з позовом до Державного підприємства «Дзержинськвугілля», яким вимагає: зобов’язати відповідача виконати свої зобов’язання згідно договору № 5-63 від 31.01.2007р., підписати акти виконаних робіт підрозділом охорони ПП «Кольчуга» за надані платні ліцензійні послуги з охорони промислової площі ВП «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського » ДП «Дзержинськвугілля» за липень, серпень і вересень місяці 2007р.згідно з графіком несіння служби.

Під час розгляду справи позивач письмово уточнив власні вимоги (т.1 а.с. 65-66) та просив суд зобов’язати відповідача виконати свої зобов’язання згідно договору № 5-63 від 31.01.2007р., підписати акти виконаних робіт підрозділом охорони ПП «Кольчуга» за надані платні ліцензійні послуги з охорони промислової площі ВП «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» за 14 днів липня, серпень і вересень місяці 2007р. згідно з графіком несення служби.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 5-63 від 31.01.2007р.

В якості правової підстави позову посилається на ст.ст. 526, 530, 610, 615, 629 Цивільного кодексу (ЦК) України.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що у спірному періоді позивач послуг з охорони спірного об’єкту фактично не виконував, адже охорона об’єкта здійснювалась власними силами працівників відповідача.

Розгляд справи був закінчений 21.04.2008р. У судовому засіданні оголошувалась перерва до 12.05.2008р. для підготовки повного тексту рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як з’ясовано судом причиною виникнення спору є заперечення відповідача проти того, що у період 18-31 липня, серпень та вересень 2007р. позивач надавав відповідачу послуги за договором, а відтак – і проти оплати позивачу вартості виконаних робот за цей період.

Господарським судом встановлено, що 31.01.2007р. сторонами був укладений договір № 5-63 (т.1 а.с. 9-10) «на охорону ОП «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» відділом охорони ПП «Кольчуга» (далі – «Договір»). Відповідно до п.1.1 договору його предметом є надання платних послуг з охорони об’єктів шахти. Виходячи з п. 2.1 відповідач зобов’язався сплачувати позивачу за виконання послуг з охорони об’єктів суму, обумовлену кошторисом, який є невід’ємною частиною договору. За умовами п. 2.5. договору оплата здійснюється відповідачем щомісяця згідно акту виконаних робот, до кінця місяця наступного за звітним періодом.

Заперечуючи проти позову щодо обґрунтованості твердження позивача про надання послуг у серпні-вересні відповідач наполягає на тому, що у цьому періоді охорона здійснювалась виключно власними силами відповідача, відтак – позивач об’єктивно не міг виконувати цю роботу. Проте, з таким твердженням погодитись не можна виходячи з наступного.

Згідно п.п. 5.1 – 5.4 договору сторони обумовили строк дії договору з 31.01.07р до 31.01.08р. Одностороннє розірвання договору можливе лише з підстав, визначених договором. При цьому розірвання договору в односторонньому порядку є можливим лише за попереднім повідомленням про це іншої сторони за 90 днів.

Згідно до ст.193 Господарського кодексу (ГК) України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст..629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

30.07.07р. відповідач звернувся до позивача з пропозицією про розірвання договору, надіславши останньому підписаний зі свого боку проект угоди про дострокове розірвання договору (т.1 а.с. 11). Листом від 09.08.07р. № 91 (т. 1 а.с. 11 на звороті) позивач у відповідь на таке звернення відмовив відповідачу у достроковому розірванні договору та – пропонував останньому звернутися до суду згідно вимог ст. 188 ГК України. Відповідач своїм правом на звернення до суду з відповідним позовом про дострокове розірвання договору не скористався. Відтак – договір діяв до 29.10.2007р.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, а саме:

-          табелі виходів охоронців позивача (т.1 а.с. 47-49),

-          журнал рапортів охорони позивача (т. 1 а.с. 101-182),

-          наявність у позивача ліцензії МВС України на здійснення охоронної діяльності (т. 1 а.с. 6) та її відсутність у відповідача у період серпень-вересень 2007р.,

-          інші зібрані по справі докази

господарський суд дійшов висновку про те, що у період серпень-вересень 2007р. позивачем здійснювалась охорона об’єктів відповідача на підставі умов договору. Твердження відповідача про те, що у цей період він охороняв об’єкти виключно власними силами без допомоги працівників позивача спростовується зібраними по справі доказами.

Крім того, при прийнятті рішення суд врахував, що за відсутності у відповідача відповідної ліцензії він об’єктивно не міг у спірному періоді здійснювати охорону будь-яких об’єктів.

Суд не може погодитись з твердженням позивача про здійснення ним охорони у період 18-31.07.2007р., оскільки підписаний представниками сторін протокол розбіжностей до акту виконаних робіт від 31.07.07р. свідчить про те, що у липні охорона здійснювалась лише у період 01-17.07.2008р.

Наполягаючи на задоволенні позову позивач вважає, що без наявності обопільно підписаних актів виконаних робіт він не має отримати від відповідача відповідної платні за надані послуги з охорони. На думку суду такий висновок, а відтак і обраних позивачем спосіб захисту власних порушених прав є хибним та таким, що не ґрунтується на умовах діючого законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За цією ж статтею суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ні умови договору, ані діюче законодавство не передбачає такого способу захисту, як зобов’язання будь-кого підписати акт виконаних робот за про надання послуг з охорони.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 2 цієї статті передбачає, що положення глави 63 («Послуги загальні положення») можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи з вимог ст. 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм законодавства та умов договору дає підстави для логічного висновку про те, що наявність чи відсутність, у даному випадку, підписаного сторонами акту виконаних робот (за умови підтвердження самого факту виконання цих робот) не є визначальним у питанні щодо оплати відповідачем вартості наданих послуг з охорони.

За таких умов підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Суддя