ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 21/490

19.08.08

За позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Макбет»

До                    Закритого акціонерного товариства «Омега-5»

Про                     визнання недійсним правочину

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

від позивача Білова О.С. - дов.

від відповідача Журавльва Н.В. –дор.

В засіданні приймали участь

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11.10.2006р. укладеної між Закритим акціонерним товариством «Омега 5»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Макбет».

Ухвалою від 10.08.07р. порушено провадження у справі №21/490.

Ухвалою від 21.11.07р. зупинено провадження у справі та призначена судова експертиза.

Листом №15429 від 21.04.2008р. Київський науково-дослідний інститут повернув матеріали справи, оскільки попередня оплата за проведення експертизи не здійснена.

Розпорядженням Заступника голови господарського суду міста Києва №10 від 18.06.2008р. справа №21/490 передана на розгляд судді Ярмак О.М.

Ухвалою від 01.07.2008р. справа № 21/490 прийнята до провадження та призначена до розгляду на 29.07.2008р.

Представник позивача в судове засідання 20.07.2008 р. не з‘явився.

Ухвалою суду від 29.07.08 розгляд справи було відкладено на 19.08.08.

18.08.08р. позивач через канцелярію суду подав клопотання про повторне призначення експертизи та зобов»язати КНІЕСЕ надіслати до відповідача рахунок про оплату експертизи.

Відповідач проти заявленого клопотання заперечує, оскільки вже призначалася експертиза, і не проведена вона з вини позивача, оскільки не здійснена попередня оплата.

Враховуючи викладене, суд відхилив клопотання позивача.

Відповідач позов не визнає, просить у позові відмовити, свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву від 12.11.2007 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2006р. між позивачем –Закритим акціонерним товариством «Омега-5»(орендодавець за договором) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «МаксБет»(орендар за договором) було укладено договір оренди нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою В.В., зареєстрований в реєстрі за №422.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2 договору оренди нежитлового приміщення, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування належне орендодавцю на праві приватної власності будівлю (літ. А); об»єкт оренди загальною площею 205,30 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, площа Дружби Народів,4

Відповідно до п.11.1 договору строк дії договору встановлений з 09.01.2006р. по 24.01.2014р.

11 жовтня 2006 року сторонами було підписано Угоду про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, яку було посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Копійкою В.В. та зареєстровано за р. 4150.

П. 2 угоди від 11 жовтня 2006р. сторони обумовили, що договір підлягає розірванню з ініціативи Орендодавця згідно п. 11.2.2. Договору оренди нежитлового приміщення, посвідченого 27.01.2006 року Копійкою В.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 422, а саме: якщо Орендар спеціально псує стан об'єкту.

Позивач звернувся з вимогами про визнання недійсною угоди про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11.10.2006р. В обґрунтуваннях позовних вимог позивач посилається на ч.3 ст.203, ст.ст. 215, 229 ЦК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судових засіданнях докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України, на яку посилається позивав ач, передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 229 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Наявність помилки повинна бути доведена особою, яка діяла під впливом помилки.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не довів суду, які саме обставини мають істотне значення щодо яких він помилявся при підписанні угоди та не надав доказів цьому.

Згідно зі статтями 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних доказів щодо помилки, що має істотне значення позивач суду не надав.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв’язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя О.М. Ярмак

Рішення підписано 05.09.2008р.