ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
Справа  № 7/184-40
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого
судді
Юрченка Я.О.

суддів
Якімець Г.Г.

Зварич О.В.

розглянув
апеляційну скаргу
підприємця ОСОБА_1, смт.Маневичі

на
рішення Господарського
суду Волинської області від 27.02.2008р.

у
справі № 7/184-40

за
позовом підприємця
ОСОБА_2, смт.Маневичі

до підприємця ОСОБА_1, смт.Маневичі

про стягнення 83100 грн.

За
участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_4. ОСОБА_5

відповідача:
ОСОБА_3, ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Господарського суду Волинської області від 27.02.2008р. у справі № 7/184-40
задоволено позовні вимоги підприємця ОСОБА_2, смт.Маневичі та стягнуто з
підприємця ОСОБА_1, смт.Маневичі 83100 грн. завданих збитків 840 грн. в
повернення витрат по сплаті державного мита та 118 грн. в повернення витрат по
оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

При
прийнятті рішення та задоволенні позовної вимоги про відшкодування вартості
дерев'яного брусу на суму 67500,00 грн. місцевий господарський суд виходив з
того, що на території заводу було виявлено відсутність в складі під навісом
дерев'яного брусу, що належав іншій особі - ОСОБА_6, та зберігався за договором
складського зберігання від 28.04.2006р.; рішенням від 20.08.2007р. Маневицького
районного суду за позовом ОСОБА_6 до підприємця ОСОБА_2 зобов'язано повернути
вартість дерев'яного брусу в сумі 67500,00грн. і згідно з розпискою від
01.11.2007р. позивач сплатила вказану вартість ОСОБА_6; відповідач причетний до
зникнення дерев'яного брусу з території належного йому комплексу нерухомого
майна -вивезення майна вантажним автомобілем наприкінці березня 2007 року, про
що свідчать пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. При задоволення
позовної вимоги про відшкодування вартості технологічного обладнання на суму
15600,00грн. місцевий господарський суд виходив з того, що за усною угодою
відповідач повинна була повернути решту технологічного обладнання позивачу і не
повернула їй його; позивач зверталася з позовом до Маневицького районного суду
про витребування майна з чужого незаконного володіння і залишки промислового
обладнання входили до переліку витребуваного майна, а рішенням від 11.04.2007р.
її позов було частково задоволено на суму 23520,00грн.; 13.06.2007р. при спробі
вивезення металобрухту з території належного відповідачу комплексу нерухомого
майна працівниками міліції було затримано вантажний автомобіль з промисловим
брухтом чорних металів, який належав позивачу - підприємцю ОСОБА_1 і був
демонтований з цехів належних їй приміщень.

Скаржник,
відповідач у справі, не погоджуючись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати з підстав неповного з'ясування та
недоведеності обставин справи, які суд визнав встановленими, невідповідності
висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та
процесуального права, провадження у справі припинити, з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник
відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач у
відзиві на апеляційну скаргу та представник позивача в судовому засіданні
вимоги та доводи підтримав, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну
скаргу -без задоволення.

Розглянувши
доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заперечення позивача,
наведені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов
висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Спір у
даній справі виник з договорів купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна -
приміщення адмінприміщення та цеху А-2, будівлі безалкогольного цеху Г-1,
будівлі консервного цеху Є-1, будівлі мельниці Б-1, будівлі цеху сухих
концентратів Д-1, будівлі складу сировини Е-1, що знаходяться в смт.Маневичі,
Волинської області по вул.К.Маркса, 11.

Сторонами
цих договорів є ОСОБА_2, як фізична особа та ОСОБА_1, теж як фізична особа.

Вказані
договори купівлі-продажу нерухомого майна укладено ОСОБА_8, як фізичною особою,
а не як суб'єктом підприємницької діяльності, і ОСОБА_1, теж як фізичною
особою, а не як суб'єктом підприємницької діяльності.

Відповідно
до п.1 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським
судам підвідомчі:

справи у
спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів
про приватизацію державного житлового фонду;

спорів,
що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів
про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги
(виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть
бути встановлені за угодою сторін;

спорів,
що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших
спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших органів;

справи
про банкрутство;

справи за
заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань,
віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

справи,
що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та
його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що
пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.

Згідно з
ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
- підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для
вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Таким
чином, в порядку господарського судочинства не розглядаються спори між
фізичними особами.

Відтак,
господарським судом розглянуто справу, яка не підвідомча господарському суду,
чим порушено вимоги ч.1 ст.1, ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу
України, оскільки спір виник між фізичними особами.

Порушення
господарським судом підвідомчості при прийнятті і розгляді справи
підтверджується роз'ясненнями Вищого господарського су ду України, наданими в
Рекомендаціях президії Вищого господарського суду України від 27.0б.2007р. №
04-5/120 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським
судам», де зазначено, що у вирішенні питань, пов'язаних з прийняттям позовних
заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності
справ. Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень
господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття
12 ГПК). Підсудністю називається розмежування компетенції стосовно розгляду
справ між окремими господарськими судами (статті 13, 15 і 16 ГПК). З огляду на
приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій України»,
згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені
процесуальним законом до їх підсудності, та вимоги статей 1,41, 12 ГПК
господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли
склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з
яких виник спір, мають господарський характер. У вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з
визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський
спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

а)          участь у спорі суб'єкта господарювання;

б)          наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і,
по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

в)          відсутність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким
чином, господарські суди на загальних підставах вирішують, усі спори між
суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з: утворенням
суб'єктів господарювання, їх реорганізацією і ліквідацією, включаючи спори про
визнання недійсними установчих" доку ментів, припинення діяльності
юридичної особи та скасування її державної реєстрації, крім відповідних спорів
за позовами суб'єктів владних повноважень; приватизацією державного та
комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в
тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого
самоврядування та органів приватизації; захистом права власності, в тому числі
з визнанням цього права; з використанням у господарському обороті об'єктів
інтелектуальної власності, включаючи спори за позовами суб'єктів господарювання
до органів державної влади про визнання недійсними актів про видачу документів,
що посвідчують право інтелектуальної власності. Господарським судам підвідомчі
також справи про визнання фактів, що мають для суб'єктів господарювання
юридичне значення.

У
господарських судах мають вирішуватися усі спори, що виникають з господарських
договорів між суб'єктами господарювання і органами державної влади і місцевого
самоврядування, включаючи угоди, які укладаються шляхом проведення конкурсу,
біржових торгів, аукціонів тощо. До таких договорів відносяться, зокрема,
угоди: про відчуження об'єктів приватизації (крім приватизації державного
житлового фонду); передачу державного або комунального майна в оренду;
закупівлю товарів (робіт, по слуг) для державних потреб.

В даному
ж випадку місцевим господарським судом порушено і розглянуто справу, яка не
підвідомча господарському суду, оскільки спір виник між фізичними особами, а не
суб'єктами господарювання, тому господарським судом у справі порушено
підвідомчість справ.

Згідно з
п. 1 ч.1 ст.80 ГПК України, в разі якщо спір не підлягає вирішенню в
господарських судах, провадження у справі слід припинити.

З огляду
на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду
-скасуванню, провадження у справі -припиненню.

Відтак,
керуючись п.1 ч.1 ст.80, ст.ст.99, 101, 104, 105 Господарського процесуального
кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу підприємця ОСОБА_1, смт.Маневичі задоволити.

Рішення
Господарського суду Волинської області від 27.02.2008р. у справі № 7/184-40
скасувати.

Провадження
у справі № 7/184-40 припинити.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                      Юрченко
Я.О.

Суддя
Якімець Г.Г.

Суддя
Зварич О.В.