ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2008 р.

№ 25/297пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Домас"

на рішення

від 24.03.2008

господарського суду

Донецької області

у справі

№ 25/297пд

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Домас"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Донкерампромсировина"

про

визнання недійсною угоди, що міститься в акті звірки взаємної заборгованості від 09.09.2005 та визнання відсутнім права вимоги повернення попередньої оплати

В судове засідання представники сторін не з’явилися, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Домас" звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Донкерампромсировина" про визнання недійсною угоди, що міститься в акті звірки взаємної заборгованості від 09.09.2005 та визнання відсутнім права вимоги повернення попередньої оплати.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.03.2008 у справі № 25/297пд в позові відмовлено.

В апеляційному порядку зазначене рішення не переглядалось.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 24.03.2008 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що судом при прийнятті рішення порушено норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 34, 35, 81, 82 ГПК України, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 203, 204, 629 ЦК України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить рішення господарського суду залишити без змін, а касаційну скаргу позивача –без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено господарським судом, 07.05.2002 між сторонами у справі був укладений договір № 1/136, згідно умов якого позивач зобов’язався передати у власність відповідача відповідне промислове обладнання за загальною ціною 15000,00 грн., а відповідач зобов’язався прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість.

Судом також було з’ясовано, що рішенням господарського суду Донецької області від 05.09.2006, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.02.2007, у справі № 25/237 встановлено, що 03.05.2002 між цими ж сторонами укладений договір купівлі-продажу № 1/171, а 28.06.2002 сторони уклали до нього додаткову угоду № 1. Умовами додаткової угоди передбачено, що сторони за взаємною згодою можуть здійснювати розрахунки шляхом заліку взаємної заборгованості, за результатами якої складають акт.

У цьому зв’язку, 09.09.2005 між сторонами був складений акт звірки взаємної заборгованості, в якому зазначається, що попередня оплата, яка здійснена товариством "Донкерампромсировина" становить 15000,00 грн., тоді як ним отримано товарів від товариства "Домас" на загальну суму 2602,80 грн., у зв’язку із чим, сальдо на користь ТзОВ "Фірми "Донкерампромсировина" становить 12397,20 грн.

Таким чином, відповідно до вказаного акту сторони дійшли згоди про залік заборгованості, яка існує у відповідача перед позивачем за договором № 1/171 від 03.05.2002, в рахунок перерахованої відповідачем передоплати за договором № 1/136 від 07.05.2002.

22.05.2006 відповідач звернувся до позивача з вимогою повернути йому попередню оплату на підставі акту від 09.09.2005.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував його тим, що оспорюваний акт від 09.09.2005 був підписаний як з боку позивача так і з боку відповідача неуповноваженими на те особами, у зв’язку із чим він повинен бути визнаний недійсним на підставі ст. 215 ЦК України в частині, що містить угоду про повернення попередньої оплати, що, в свою чергу, тягне за собою відсутність права відповідача вимагати повернення попередньої оплати на підставі цього акту.

Вищезазначеним обставинам справи та наданим по справі доказам суд дав належну оцінку і дійшов до обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову.

При цьому суд правильно виходив з того, що відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Враховуючи вищезазначені вимоги, та з врахуванням встановлених судовими рішеннями правовідносин сторін у справі № 25/237 щодо недоведення позивачем факту про те, що особи, які підписали оспорюваний акт звірки взаємної заборгованості не мали на це повноважень, господарський суд правомірно зазначив, що в порушення ст. 33 ГПК України, позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог.

У цьому ж зв’язку, відмовляючи позивачу в задоволенні його вимог в частині визнання відсутнім права вимоги у відповідача щодо повернення попередньої оплати, суд правильно виходив з того, що оспорюваний акт не суперечить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, оспорюване судове рішення прийняте на підставі фактичних обставин справи, відповідає вимогам діючого законодавства, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Домас" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.03.2008 у справі № 25/297пд залишити без змін.

Головуючий Остапенко М.І.

Суддя Харченко В.М.

Суддя Борденюк Є.М.