КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2008                                                                                           № 38/350-18/101

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Осадчий О. М. – по довіреності, Ускова О. І. – по довіреності

від відповідача - Журавель О. М. – по довіреності, Федосієнко М. М. –по довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.04.2008

у справі № 38/350-18/101

за позовом                               Закритого акціонерного товариства "Народна фінансово-страхова компанія "Добробут"

до                                                   Антимонопольного комітету України

про                                                  скасування рішення Антимонопольного комітету України № 344-р від 18.10.2005

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.08.2006 р. (суддя Власов Ю. Л.) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинено провадження у справі за позовом ЗАТ „НФСК „Добробут” до Антимонопольного комітету України про скасування рішення відповідача від 18.10.2005 р. за № 344 – р. Свою ухвалу суд мотивував тим, що позивач пропустив двомісячний строк на оскарження рішення (ст. 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції”).

Постановою Київського апеляційного господарського суду ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Вищевказані судові рішення постановою Вищого господарського суду України від 26.12.2006 р. скасовані з посиланням на ст. 20, ч. 7 ст. 40, ч. 3 і 4 ст. 217,.ч. 1,2 ст. 249 Господарського кодексу України.

Ухвалою Верхового суду України від 22.02.2007 р. відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови ВГСУ від 26.12.2007 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.05.2007 р. (суддя Кролевець О. А.) відмовлено ЗАТ „НФСК „Добробут” у задоволенні позову до АКУ про скасування рішення останнього від 18.10.2005 р., оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість спірного рішення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 року рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2007 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.02.2008 р. (т. 3, а. с. 175) попередні рішення першої та другої інстанції скасовані з зауваженням про те, що суди не встановили день одержання позивачем оспорюваного рішення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.04.2008 р. (суддя Мандриченко О. В.) задоволено позов ЗАТ „НФСК „Добробут” та визнано недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 344 – р від 18.10.2005 р. у справі 29-26.13/1-05 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції в частині накладення штрафу на позивача в розмірі 140000 грн. за дії ДП МВС України „Ресурси”, його дочірнього підприємства „Страховий альянс”, які полягали в укладенні Генеральних угод та договорів – доручень з метою проведення страхування в приміщеннях органів внутрішніх справ, що призвело до монопольного розподілу окремих ринків страхових послуг за видами страхування та за територією (ч. 1 ст. 6 та п. 1 ст. 50 ЗУ „Про захист економічної конкуренції”). Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи не доведено, що дії позивача призвели до суттєвого обмеження чи спотворення конкуренції, що це завдало значних збитків окремим особам чи суспільству, а відтак згідно ч. 3 ст. 46 ЗУ „Про захист економічної конкуренції” провадження у справі про порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції підлягало закриттю.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що позивач пропустив двомісячний строк на оскарження рішення (ст. 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції”) та на те, що у відповідача були відсутні правові підстави для закриття провадження у справі № 29-26.13/1-05.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, судом встановлено наступне.

18.10.2005 р. відповідачем прийнято рішення №344-р у справі №29-26.13/1-05 “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу”, зі змісту якого слідує, що, в тому числі, дії ряду підприємств, до яких входить і позивач , які полягали в укладенні Генеральної угоди від 15.12.2003, а також договорів-доручень на виконання цієї угоди призвели до розподілу ринків страхових послуг за територіальним принципом та за видами страхування, а отже, до суттєвого обмеження конкуренції, що свідчить про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а саме частини першої статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що призвели до обмеження конкуренції на окремих ринках страхових послуг; на ряд підприємств, у тому числі і на позивача накладено штрафи (на позивача –у сумі 140 000 грн.), що підлягали сплаті у двомісячний строк з дня одержання оспорюваного рішення.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції” заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як слідує з матеріалів справи, а саме з копії розписки в одержанні пакета від 24.10.2005 р. (т. 4 а. с. 23) позивачем спірне рішення отримано 24.10.2005 р., що ним і не заперечується.

Отже, спірне рішення мало бути оскаржено позивачем до 25.12.2005 р., чого ним зроблено не було. Звернення позивача до Антимонопольного комітету України з заявою від 06.01.2006 р. про перегляд власного рішення не зупиняє встановлений законодавством двомісячний строк оскарження його в судовому порядку.

При цьому колегія суддів на спростування позиції позивача звертає увагу на те, що положення статті 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції” жодним чином не суперечать положенням ст. 223 ГК України бо ці норми регулюють різні види цивільно – правових строків. Так, перший строк (2 місяці) є регулятивним, тобто строком здійснення суб’єктивних прав і обов’язків. Другий (строк реалізації відповідальності) – є охоронувальним, тобто строком захисту цивільних прав.

Більшість строків у регулятивних цивільних правовідносинах дають можливість здійснювати свої права у межах відведеного часу. Закінчення строку, передбаченого для здійснення права чи виконання обов’язку, за загальним правилом, не тягне за собою автоматичного припинення цього права або обв’язку, оскільки зберігається можливість їхнього примусового здійснення і захисту протягом певних строків в оперативному або позовному порядку. Але для деяких правовідносин законодавець встановив присікальність регулятивного строку, закінчення якого означає, що нездійснення права або невиконання обов’язку у певний строк призводить до припинення цього права або обов’язку як такого.

У спірному випадку судами всіх інстанцій підтверджено, що двохмісячний строк оскарження рішення органів Антимонопольного комітету не може бути відновлено, отже 25.12.2005 р. право позивача на оскарження рішення в судовому порядку було припинено і цей регулятивний строк не є строком позовної давності, який відноситься до охоронувальних строків.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про незастосування положень ст. 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції” та внаслідок цього неправомірно задовольнив позовні вимоги.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити відповідачеві на тому, що відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду. У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”. Отже, розгляд даної справи здійснюється за правилами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідач в процесі розгляду справи зазначав, що враховуючи положення ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” провадження у справі має бути припинено з підстав визначених п. 1 ст. 80 ГПК України. Колегія суддів не може погодитись з таким висновком, оскільки припинення провадження у справі з посиланням на ч. 1 ст. 80 ГПК України означало б, що вказані правовідносини і звернення до суду з позовом про оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України не підвідомчі господарським судам і тому б мали відноситись до іншої підвідомчості, що є безпідставним. По-друге, закінчення регулятивного двомісячного строку припиняє суб’єктивне право позивача і тому є підставою для відмови у позові (аналогічно має діяти суд, наприклад відмовляючи у позові, у випадку закінчення шестимісячного строку від дня виконання зобов’язання якщо кредитор пред’явить вимоги до поручителя після закінчення цього строку (п. 4 ст. 559 ЦК України). Суд має дослідити ці обставини в процесі. По-третє, навіть пропуск строку реалізації господарсько – правової відповідальності (строку позовної давності) також не є підставою для нерозгляду спору.

Враховуючи викладене вище, колегія прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2008 р. у справі № 38/350 – 18/101 є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2008 р. у справі №38/350 – 18/101 підлягає скасуванню. В позові ЗАТ „Народна фінансово – страхова компанія „Добробут” слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2008 р. у справі №38/350 – 18/101 –задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2008 р. у справі №38/350 – 18/101 – скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

4. Матеріали справи № 38/350 – 18/101 повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

06.11.08 (відправлено)