ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.07.08 р.                     Справа № 15/252пд

за позовом: Шахтарської міської ради м. Шахтарськ

до відповідача: Об’єднання християн ”Відродження” м. Шахтарськ

про розірвання договору купівлі-продажу АЕК № 434277 від 12.06.2002р., зареєстрованого в реєстрі за № 1575.

Суддя Забарющий М.І.

Представники сторін:

Від позивача: Москаленко О.В. - за довіреністю

Від відповідача: Золотоус А.А. - за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Справа слухалась 05.06.2008р. В засіданні оголошувалась перерва до 26.06.2008р. В засіданні, яке відбулось 26.06.2008р., суд згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України закінчив розгляд справи і оголосив перерву для підготовки тексту рішення у справі до 04.07.2008р. (вказане зафіксовано у протоколі судового засідання).

Позивач, Шахтарська міська рада м. Шахтарськ, звернувся до суду з позовом до відповідача, Об’єднання християн ”Відродження”, голова ради об’єднання Іванов Сергій Володимирович, розірвати договір купівлі-продажу АЕК № 434277 від 12.06.2002р. (зареєстрований в реєстрі за № 1575), укладений виконавчим комітетом Шахтарської міської ради та об’єднанням християн ”Відродження”.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на:

-          укладення виконкомом Шахтарської міської ради (продавець) та об’єднанням християн ”Відродження” (покупець) договору купівлі-продажу від 12.06.2002р., предметом якого був об’єкт незавершеного будівництва;

-          свої рішення від 26.06.2001р. № 489, від 27.02.2002р. № 689 та від 27.03.2002р. № 725;

-          рішення виконкому Шахтарської міської ради від 20.06.2001р. № 217 та від 20.03.2002р. № 130;

-          невиконання покупцем своїх зобов’язань за договором купівлі-продажу, окрім оплати ціни продажу об’єкта;

-          руйнування придбаної покупцем будівлі, відсутність будь-яких будівельних робіт на цьому об’єкті, який засмічений та зарослий бур’яном;

-          акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 18.01.2006р. та припис від 18.01.2006р. № 18/01/06-01, який містить вимоги до покупця щодо усунення порушень земельного законодавства;

-          акт від 11.04.2006р. перевірки виконання вимог припису від 18.01.2006р.;

-          віднесення земельної ділянки, на якій розташована приватизована будівля, до державної власності;

-          завдання йому покупцем збитків;

-          своє рішення від 26.07.2006р. № V/2-85 ”Про розгляд клопотання від 06.04.2006р. № 08”;

-           незаконний перепродаж незавершеного будівництва покупцем, який розірвав цей договір після звернення до нього ради;

-          ст.ст. 16, 22, 629, 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

-          ст.ст. 12, 120, 124, 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України);

-          Закон України ”Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” - (далі - Закон ”Про малу приватизацію”);

-          Закон України ”Про місцеве самоврядування в Україні”.

Позивач 25.09.2007р. подав суду доповнення до позову, в якому з посиланням в т.ч. і на ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) просить суд ще і стягнути на користь позивача збитки в сумі 30 109, 5 грн. в частині несплати за об’єкт приватизації та 18 988, 63 грн. упущеної вигоди за невикористану земельну ділянку.

Господарський суд Донецької області (суддя Богатир К.В.) не прийняв до свого провадження додаткової вимоги позивача і рішенням по справі від 08.10.2007р. задовольнив вимоги позивача щодо розірвання договору. Донецький апеляційний господарський суд постановою у цій справі від 05.02.2008р. рішення суду 1-ї інстанції залишив без змін.

Вищий господарський суд України постановою від 22.04.2008р. скасував рішення господарського суду Донецької області та Донецького апеляційного господарського суду у справі № 15/252пд, передавши справу на новий розгляд.

Частиною 4 ст.22 ГПК встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог і т.і. Під час нового розгляду справи позивач не заявляв вимог про збільшення своїх вимог. Під збільшенням розміру позовних вимог суд розуміє збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. У зв’язку з цим суд не вважає збільшенням вимог позивача його додаткову заяву щодо стягнення з відповідача збитків і не приймає ці вимоги до розгляду. Це ж саме розуміння ст.22 ГПК викладено і у п.3.7. роз’яснень Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997р. № 02-5/289 ”Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України”.

Представник позивача заявив суду, що Іванов С.В. не є відповідачем за позовом, а є керівником відповідача.

Відповідач вимоги позивача не визнав, тому що: позов підписано особою, не уповноваженою на ці дії Шахтарською міською радою; він не допускав порушення строків виконання своїх зобов’язань; позивач пропустив строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Виконавчий комітет Шахтарської міської ради (далі - Виконком) та відповідач 12.06.2002р. уклали договір купівлі-продажу, згідно умов якого продавець (Виконком) зобов’язався передати у власність покупцю (відповідачу) об’єкт незавершеного будівництва, який знаходиться у м. Шахтарську в мікрорайоні ”Журавлівка” № 44”б”, а покупець зобов’язався прийняти зазначений об’єкт вартістю 4 474 грн. і оплатити цю суму та пройти реєстрацію у бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ).

Частиною 2 ст.1 Закону ”Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва” (далі - Закон ”Про особливості приватизації”) встановлено, що відчуження об’єктів незавершеного будівництва, що є в комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону і здійснюється органами місцевого самоврядування. Частиною 3 ст.140 Конституції України встановлено, що органами місцевого самоврядування є в т.ч. і виконавчі органи міських рад. Згідно ч.1 ст.11 Закону ”Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчі комітети рад є виконавчими органами рад і згідно ч.1 ст.16 цього ж Закону були юридичними особами. Позивач рішенням № 474 від 25.04.2001р. ”Про затвердження переліку об’єктів комунальної власності м. Шахтарська, які підлягають приватизації в 2001р. та затвердження органу приватизації” поклав обов’язки по проведенню приватизації на Виконком, який згідно норм ст.4, ч.8 ст.23 Закону ”Про малу приватизацію”, як продавець за договором і орган приватизації, має право порушувати питання про розірвання договору.

Позивач не надав суду доказів, що Виконком, як юридична особа на день укладення договору був ліквідований чи реорганізований в інший орган. Закон ”Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” (далі – Закон ”Про...реєстрацію”) не містить положень, що особи, які набули статусу юридичної особи до 01.07.2004р., втрачають такий статус у разі не проходження відповідної реєстрації за умовами цього Закону. Виконком набув статусу юридичної особи згідно Закону ”Про місцеве самоврядування в Україні”, який не потребував на той час (до 01.07.2004р.) якоїсь особливої реєстрації. У зв’язку з цим суд не приймає до уваги лист управління статистики у м. Шахтарську від 10.06.2008р. № 05-95/295.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов про розірвання договору подано тією особою, яка не уповноважена на ці дії і яка не є стороною за договором. Тому суд позивачу у позові відмовляє.

На підставі ст.ст. 8, 19, 140 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Закону ”Про місцеве самоврядування в Україні”, ст.ст. 4, 23 Закону ”Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” та керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

Позивачу у позові відмовити.

Суддя