ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№
8/406

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: суддів:

Добролюбової
Т.В. Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши
матеріали касаційної скарги

Приватного
підприємця ОСОБА_1

на
постанову

Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 27.12.07

у
справі

№
8/406

за позовом

Закритого
акціонерного товариства "Полтавський лікеро-горілчаний завод"

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1

про

визнання
недійсною угоди щодо оренди нежитлового приміщення та стягнення 17 680,00 грн

В
судовому засіданні взяли участь представники:

від
позивача: не
з'явилися, повідомлені належно про час і місце розгляду касаційної скарги;

від
відповідача: ОСОБА_2
-за дов. від 18.10.07.

Закритим акціонерним товариством
"Полтавський лікеро-горілчаний завод" у вересні 2007 року заявлений
позов до Приватного підприємця ОСОБА_1
про визнання недійсним договору від 28.11.06 оренди нежитлового
приміщення, яке знаходиться за адресою: місто Полтава, вул. Чураївни, 3/2 та
повернення 17 680,00 грн -сплачених за цим договором.  Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на
те, що спірний договір підписаний  з боку
позивача та відповідача неуповноваженими на це особами.

доповідач:
Добролюбова Т.В.

При
цьому, позивач посилався на приписи статей 92, 203, 207, 215, 216, 218,
230  Цивільного кодексу України, статей
65, 207, 208 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 12.10.07, ухваленим суддею Плехановою Л.Б., позовні
вимоги задоволено. Суд вмотивовуючи рішення дійшов висновку, що договір оренди
від 28.11.06 підписаний від імені сторін неуповноваженими особами, а саме: від
імені відповідача -ОСОБА_3, без довіреності від дочки;  від імені позивача -ОСОБА_4, який не має
повноваження на підписання угод. Водночас, суд зазначив про відсутність подальшого
схвалення цього договору позивачем у справі. Місцевий суд визнав договір
недійсним на підставі приписів  частин 1,
3 статті 215 Цивільного кодексу України. Судом застосовано наслідки недійсності
правочину, передбачені частинами 1, 2, 5 статті 216 Цивільного кодексу України,
шляхом стягнення з відповідача сплаченої суми.

Київський міжобласний апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів: Федорчука Р.В.- головуючого,
Ткаченка Б.О., Лобаня О.І., постановою від 27.12.07, перевірене рішення суду
першої інстанції залишив без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємця
ОСОБА_1 -без задоволення.

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить судові рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вважає
безпідставним розгляд судами повноважень у ОСОБА_3 на підписання спірного
договору від імені позивача. На думку заявника, висновки судів про підписання
договору неуповноваженими особами ґрунтуються виключно на підставі пояснень
працівників товариства, які відповідно до приписів статей 32, 34, 36
Господарського процесуального кодексу України не можуть бути достатніми
доказами. Разом з цим, скаржник вказує на помилковість висновку судів про
відсутність схвалення з боку сторін спірного договору, оскільки позивач вчиняв
дії, які свідчать про виконання умов цього договору.        Скаржник зауважує і на тому, що судом
апеляційної інстанції не було досліджено звітності про витрати позивача за
оренду нежитлового приміщення, яка була витребувана безпосередньо судом.
Заявник посилається також на неврахування судами наданих ним інших
господарських договорів, які, на думку скаржника, підтверджують  право ОСОБА_4на підписання договорів від імені
Закритого акціонерного товариства "Полтавський лікеро-горілчаний
завод" .

Від
Закритого акціонерного товариства "Полтавський лікеро-горілчаний
завод" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому товариство просить
судові рішення у справі залишити без змін, а касаційну скаргу -без
задоволення.

Вищий
Господарський суд України заслухавши доповідь судді  Добролюбової Т.В. і пояснення представника
відповідача, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги,
перевіривши  правильність  застосування господарськими  судами
приписів  чинного   законодавства,  відзначає
наступне.

Відповідно
до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Господарськими судами попередніх
інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.11.06 Приватним
підприємцем ОСОБА_1, укладено з  Закритим
акціонерним товариством "Полтавський лікеро-горілчаний завод",
договір оренди  нежитлового приміщення
від 28.11.06, яке  розташоване за
адресою: місто Полтава, вул. Чураївни, 3/2. Предметом позову у даній справі є
вимога Закритого акціонерного товариства "Полтавський лікеро-горілчаний
завод" до Приватного підприємця ОСОБА_1  про визнання недійсним договору від 28.11.06
та стягнення 17 680,00 грн -сплаченої за договором орендної плати. Відповідно
до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203
Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, розглядаючи питання про
визнання угод недійсними, господарські суди повинні встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання
відповідних наслідків, зокрема, перевірити правоздатність сторін на
підписання угоди.  Судами
попередніх інстанцій установлено, що договір оренди від 28.11.06, підписаний
від імені ЗАТ "Полтавський лікеро-горілчаний завод" Заступником
голови з кадрових і загальних питань -ОСОБА_4 та від імені відповідача
начальником відділу збуту і маркетингу -ОСОБА_3  Згідно з частинами 2, 4 статті 207
Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій
формі, якщо він підписаний його стороною. Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими на це її установчими  документами, довіреністю, законом або іншими
актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Приписами статті 237
Цивільного кодексу України встановлено, що представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору,
закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами
цивільного законодавства. Тобто, повноваження представника на вчинення
правочинів від імені юридичної особи ґрунтуються на  установчих документах юридичної особи, або
довіреності. Частиною 5 статті 65 Господарського кодексу України унормовано, що
керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє
його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування,
інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує
адміністрацію підприємства, вирішує питання діяльності підприємства в межах та
порядку, визначених установчими документами. Судами установлено, що пунктом
10.10 Статуту ЗАТ "Полтавський -горілчаний завод" право укладати
договори та інші угоди без доручення надано Голові правління  - ОСОБА_5.
Інші особи уповноважені на укладення договорів тільки за дорученнями
Голови правління. Господарськими судами установлено, що сторонами не надано, і
відповідно матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих повноваження
ОСОБА_3 підписати договір  від імені
Приватного підприємця ОСОБА_1, і повноваження ОСОБА_4на підписання договору від
імені Закритого акціонерного товариства "Полтавський лікеро-горілчаний
завод". Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України  правочин вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією
особою. Правочин вважається  схваленим,
зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про
прийняття його до виконання. Довід скаржника про вчинення позивачем  дій, що свідчить про подальше схвалення
договору оренди, а саме, проведення розрахунків за користування приміщенням
спростовується наступним. Судами установлено, що Наказом ЗАТ "Полтавський
-горілчаний завод" №212-к від 07.11.03 визначено посадових осіб, які мають
право підписувати договори, а також  порядок
їх підпису із структурними підрозділами, зокрема, узгодження з юридичним
відділом. Судами установлено, що договір оренди з відповідними структурними
підрозділами позивача не узгоджено. Крім того, рахунки зі сплати орендних
платежів за період з грудня 2006 року до березня 2007 року, котрі підписані
ОСОБА_3, не містять резолюцій посадових осіб позивача про перерахування коштів
за оренду. Відтак, колегія суддів погоджується з  висновком судів першої та апеляційної інстанцій
про відсутність погодження Голови правління
ЗАТ "Полтавський лікеро-горілчаний завод" на укладення
спірного договору  та наступного його
схвалення. Водночас, колегія суддів зауважує на тому, що касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені
у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Відповідно до приписів
статті 216 Цивільного кодексу України
недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину. З огляду на встановлення господарськими судами
попередніх інстанцій обставин, з якими закон пов'язує визнання договору
недійсним, колегія суддів визнає
правомірним і застосування судами наслідків недійсності договору, шляхом
стягнення з відповідача 17 680,00 грн
сплаченої позивачем плати за користування спірним приміщенням. За таких,
встановлених судами обставин, доводи касаційної скарги зведені до переоцінки
доказів у справі, визнаються непереконливими та такими, що виходять за межі
повноважень касаційної інстанції.

Разом
з цим, колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи  касаційну скаргу, скаржник не навів інших
підстав для задоволення своїх вимог.

Враховуючи викладене та керуючись  статтями 1115, 1117 ,
1118,  1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 27.12.07 у  справі
№8/406  залишити  без
змін.

Касаційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Головуючий, суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець