ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

02.07.08                                                   Справа № 8/244(4/323-27/52,4/1364-2/135)

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого - судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В., Кузя В.Л., розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (вх. № 1958 від 20.12.2007 року) на рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2007 року у справі № 8/244 (4/323-27/52; 4/1364-2/135)

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”, м.Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача по первісному позові – ПП “Донвугілляпостачання”, м.Донецьк.

до Відкритого акціонерного товариства “Західенерго”, м. Львів

про стягнення 14829028,15 грн.

та зустрічний позов про визнання недійсними актів приймання-передачі вугілля.

за участю представників: від позивача по первісному позову – Луцюк С.С., від відповідача –Федорів С.С., від 3-ї особи - не з‘явився.

Присутнім представникам сторін роз»яснено права та обов»язки, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі –ГПК).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.11.2007 року у справі № 8/244 (4/323-27/52; 4/1364-2/135) задоволено частково первісний позов Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” до Відкритого акціонерного товариства “Західенерго”: стягнено 5562677,26 грн. основного боргу, 367811,56 грн. пені, 113206,93 грн. – 3% річних, 316387,13 грн. витрат від інфляції, 743,07 грн. в відшкодування витрат по сплаті державного мита та 51,58 грн. в відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а в решті позовних вимог –відмовлено. Також даним рішенням припинено провадження у справі за зустрічним позовом про визнання недійсними актів приймання-передачі вугілля.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Зокрема, в апеляційній скарзі Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (позивач у справі по первісному позові, надалі - ДПЗД) не погоджуючись з рішенням подало апеляційну скаргу від 18.02.2008 року (вх. № 1958 від 20.12.2007 року), в якій вважає, що оскаржуване рішення в частині вирішення справи за первісним позовом слід скасувати та прийняти нове рішення, яким поданий ним позов задоволити частково в розмірі 13880013,79 грн. При цьому, скаржник вважає, що підставами для цього є незаконність та необгрунтованість зазначеного рішення, оскільки воно, на його думку, прийнято за неповного з»ясування обставин справи, невідповідності висновків суду, обставинам справи, недоведеності обставин, які суд в рішенні визнав встановленими, порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, посилаючись на наступне. Так, скаржник зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстації не було враховано вимог Вищого господарського суду України, викладених в постанові від 19.06.2007 року, зокрема, не перевірено доводів позивача щодо відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів поставки вугілля неналежної якості. При цьому, судом не було враховано не дотримання відповідачем встановлених п.п. 4.2.5, 5.1, 5.2, 5.4 договору від 05.12.2002 року № 44/3-202 процедури приймання вугілля за кількістю та якістю та порядку і наслідку пред»явлення претензій щодо неналежної якості продукції. Також продовжує скаржник, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо застосування наслідків поставки продукції неналежної якості, передбачені ст.ст. 248 Цивільного кодексу УРСР, 678 Цивільного кодексу України (надалі –ЦК) та ст. 268 Господарського кодексу України (надалі –ГК). Судом не враховано, що відповідачем не пред»являлось претензій чи позову щодо недоліків поставленого за договором від 05.12.2002 року № 44/3-202 вугілля, а отже, негативні наслідки не пред»явлення таких вимог слід віднести на комерційний ризик відповідача відповідно до п. 5.4 Договору. Також, апелянт зазначає, що судом не було дано оцінки тому факту, що відповідачем до пред»явлення ДПЗД «Укрінтеренерго»позову було частково оплачено вартість отриманого ним вугілля по акту приймання-передачі № 32 від 17.07.2003 року; що між сторонами 30.09.2007 року було підписано акт звірки взаєморозрахунків за договором, в якому ВАТ «Західенерго»підтвердив вартість вугілля по всіх актах приймання-передачі та наявність заборгованості з її оплати. За наведеного, на думку апелянта, оскаржуване рішення не відповідає критеріям законності та обгрунтованості судового рішення, визначеним постановою Пленуму Верховного суду України від 29.12.1976 року «Про судове рішення», та є прийнятим з порушенням та за неправильного застосування статтей 4-2, 4-3, 12, 34, 43 ГПК України.

В доповненні до апеляційної скарги б/н від 18.02.2008 року (вх. № 1319 від 20.02.2008 року та додаткових поясненнях б/н від 12.05.2008 року (вх. № 3149 від 14.05.2008 року), запереченні на відзив на апеляційну скаргу від 14.03.2008 року (вх. № 1852 від 17.03.2008 року) апелянт додатково зазначив про те, що судом першої інстанції не зазначено на підставі яких документів здійснено розрахунок фактичної вартості вугілля, поставленого по спірних актах приймання-передачі, зокрема, конкретно по кожному з даних актів. Також скаржник зазначив про те, що судом не наведено розрахунку, відповідно до якого судом зменшено розмір інфляційних витрат, 3 % річних та пені, які підлягають стягненню з відповідача за порушення строків розрахунків за поставлене вугілля. Також апелянт зазначає, що визначення фактичної вартості вугілля та його оплата повинно проводитись згідно умов Договору від 05.12.2002 року № 44/3/202 та ст. 691 ЦК України на підставі двосторонніх актів приймання-передачі вугілля, підписаних між сторонами, на підставі актів звіряння характеристик вугілля, складених між ТЕС відповідача та постачальником апелянта, і в жодному разі, не може визначатись на підставі актів експертизи Вінницької ТПП, проведеної з порушенням Інструкції № П-6 № П-7, довідок, актів, складених посадовими особами Міністерства палива та енергетики України, КРУ, обвинувальних висновків у кримінальних справах, протоколів комісій Ладижинської ТЕС, оскільки це не передбачено умовами Договору та є порушенням норм матеріального права, а саме ст. 691 ЦК України.

Відкрите акціонерне товариство “Західенерго” (відповідач у справі по первісному позові, надалі ВАТ) вимоги апеляційної скарги заперечило з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу № 08-411 від 20.02.2008 року, доповнень до нього від 17.03.2008 року (вх. № 1872 від 17.03.2008 року), від 14.05.2008 року (вх. № 3168 від 14.05.2008 року) . Зокрема, посилається на те, що місцевим господарським судом правильно встановлено відповідно до п.п. 3.2, 4.1 Договору № 44/3-202 від 05.12.2002 року, додатку № 2 від 05.12.2003 року, доповнень № 10 від 25.06.2003 року, № 15 від 23.12.2003 року до даного Договору, що вартість вугілля, поставленого по актах № 32 від 17.07.2003 року, № 33 від 21.07.2003 року; № 34 від 15.08.2003 року; № 35 від 22.08.2003 року ; № 36 від 27.08.2003 року; № 1/40-Л від 23.12.2003 року; № 2/41-Л від 23.12.2003 року повинна визначатись по фактичних показниках якості вугілля, що не відповідають показникам якості вугілля, зазначеним у вищенаведених актах приймання-передачі вугілля. Факт поставки неякісного вугілля підтверджується поданими суду доказами, при чому, відповідно до ст. 32 ГПК України, суд повинен прийняти до уваги будь-які документи, на піставі яких можна встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Такими доказами є: акти експертизи Вінницької торгово-промислової палати, висновок перевірки фінансово-господарської діяльності ВАТ «Західенерго»та ДПЗД «Укрінтеренерго», здійсненої у відповідності з наказом Міністерства палива та енергетики України № 75 від 10.03.2006 року, акт перевірки КРУ у Вінницькій області від 08.12.2003 року господарської діяльності Ладиженської ТЕС. Вказані документи містять, зокрема, розрахунок фактичної вартості поставленого вугілля. За наведеного, вважає рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2007 року у справі № 8/244 (4/323-27/52; 4/1364-2/135) законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача по первісному позові –ПП “Донвугілляпостачання” явку представника в судове засідання не забезпечило, витребуваних судом документів суду не подало. В направленій на адресу Львівського апеляційного господарського суду заяві від 26.05.2008 року (вх. № 3478 від 29.05.2008 року) дане Підприємство зазначило, що на підставі акту № 1 від 15.02.2007 року було знищено оригінали документів за період з 1999 по 2003 роки щодо розрахунків з вітчизняними покупцями, в тому числі й з ДПЗД «Укрінтеренерго». Крім того, зазначило, що 15.01.2004 року між ПП “Донвугілляпостачання” та та ДПЗД «Укрінтеренерго»було підписано акт «Про закриття договору поставки від 10.12.2002 року № 44/3-206», в якому сторони обумовили про те, що не мають претензій один до одного по даному Договору. За наведеного, просить розглядати справу без участі в судовому засіданні його представника.

Колегія суддів апеляційного суду враховуючи повідомлення третьої особи належним чином про час та місце слухання справи, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення їй під розписку ухвал суду, які знаходяться в матеріалах справи, заяву даної особи від 26.05.2008 року, положення ст. 101 ГПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2007 року у справі № 8/244 (4/323-27/52; 4/1364-2/135) в даному судовому засіданні за відсутності представника третьої особи за наявними матеріалами справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

На виконання укладеного між ДПЗЕД "Укрінтеренерго" та ВАТ "Західенерго" договору від 05.12.2002 року № 44/3-202 (надалі –Договір) позивач поставив відповідачу, вугілля, що стверджується підписаними сторонами актами прийняття-передачі вугілля від 17.07.2003 року № 32, від 21.07.2003 року № 33, від 15.08.2003 року № 34, від 22.08.2003 року № 35, від 27.08.2003 року № 36, від 12.08.2003 року № 38, від 30.09.2003 року № 39Б, від 23.12.2003 року № 1/40-Л, від 23.12.2003 року № 2/41-Л. Загальна кількість поставленого вугілля становить 69946 тонн. Згідно з наведеними актами прийняття-передачі вартість поставленого вугілля - 13287974,25 грн.

Відповідно до розділу 3 Договору ціна 1 тонни вугілля з базовими характеристиками якості погоджується сторонами і визначається у відповідних додатках до договору. Зокрема, фактична ціна поставленого вугілля для проведення розрахунків встановлюється виходячи з базової ціни вугілля, визначеної в п. 3.2 Договору, з застосуванням знижок і/або надбавок в залежності від фактичних відхилень від базових зольності та вологи (пункт 3.3 договору). Приймання вугілля за кількістю та якістю здійснюється у відповідності з вимогами Інструкцій Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 № П-6 та від 25.04.66 № П-7 з подальшими змінами і доповненнями, Положенням про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 № 888, ГОСТ 10742-71 „Метод отбора и обработки проб для лабораторних испьітаний" та/або іншими нормативними актами України, прийнятими щодо цих питань на зміну або доповнення вищевказаних (пункт 5.1 Договору).

Згідно з доповненням № 3 від 10.01.2003 року до договору поставки № 44/3-202 від 05.12.2002 року (п. 5.2.2 Договору) приймання вугілля по якості здійснюється за даними, визначеними хімлабораторією ТЕС вантажоотримувача (Ладижинської ТЕС).

Пунктом 5.2.3 Договору сторони визначили, що при необхідності проведення аналізу третього примірника проб, відібраних ТЕС вантажоотримувача під час приймання вугілля, експертиза доручається незалежним експертам ТПП України. Висновки лабораторних досліджень ТПП України є остаточними для сторін.

Враховуючи вищенаведені умови Договору, апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачем при прийнятті вугілля частково не дотримано умов Договору щодо його прийняття по якості. В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що недотримання відповідачем порядку встановлення невідповідності поставленого позивачем вугілля вимогам умов Договору, не може бути підставою для стягнення з нього вартості вугілля, визначеного з порушення даного порядку, лише на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі вугілля від 17.07.2003 року № 32, від 21.07.2003 року № 33, від 15.08.2003 року № 34, від 22.08.2003 року № 35, від 27.08.2003 року № 36, від 12.08.2003 року № 38, від 30.09.2003 року № 39Б, від 23.12.2003 року № 1/40-Л, від 23.12.2003 року № 2/41-Л, оскільки матеріалами справи стверджується завищення його вартості внаслідок невідповідності якості вказаного в даних актах вугілля його фактичній якості.

Посилання скаржника на те, що при визначенні вартості поставленого відповідачу вугілля, зокрема його неналежної якості, та суми, що підлягає до стягнення, судом першої інстанції в порушення вимог процесульного права (ст.ст. 4-2, 4-3, 43 ГПК України) взято до уваги неналежні докази та при цьому неправильно застосовано норми матеріального права: ст. 248 ЦК УРСР, 678 ЦК України та ст. 268 ГК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, відповідно до ст. 248 ЦК УРСР, чинної на час приймання продукції по Договору, якість продукції, що поставляється, повинна відповідати стандартам, технічним умовам або зразкам. У договорі може бути передбачена поставка продукції більш високої якості порівняно з стандартами, затвердженими технічними умовами чи зразками. Якщо поставлена продукція відповідає стандартам або технічним умовам, але виявиться більш низького сорту, ніж було обумовлено, то покупець має право прийняти продукцію з оплатою за ціною, встановленою для продукції відповідного сорту, або відмовитися від прийняття і оплати продукції (ч.ч. 1, 4 ). Аналогічного змісту норма, викладена в ст. 268 ГК України.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 3 ЦК України встановлено, що цивільне законодавство в Україні базується на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Статтею 16 ЦК України передбачено, що захист цивільного права та інтересів, здійснюється зокрема, й судом.

Відповідно до ст.ст. 1, 12, 4-7, 82-84 ГПК України господарський суд вирішує господарський спір шляхом прийняття судового рішення, яке приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. При цьому, відповідно до ст.ст. 32, 33, 34, 43 цього є Кодексу, обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, встановлюються на підставі доказів, якими є будь-які фактичні дані про ці обставини. При цьому, суд оцінює дані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. При цьому, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Апеляційний суд, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо оцінки наявних в матеріалах справи доказів в підтвердження невідповідності даних актів приймання-передачі щодо вартості вугілля, оскільки такі висновки відповідають вищенаведеним вимогам процесуального закону.

Зокрема, актами експертизи, складеними за результатами досліджень, проведених Вінницькою торгово-промисловою палатою відповідно до п. 5.2 Договору, та договору № 244 від 01.04.03 р., укладеного між Ладижинською ТЕС та Вінницькою торгово-промисловою палатою, а саме якості поставленого ПП "Донвугілляпостачання" вугілля: № 301/2 від 03.07.2003 року, № 303/1 від 05.07.2003 року (залізничні накладні 49764327, 49764328, 49764329, 49764330, 49764331, 49764332, 49497202, 49497203, 49497204, 49497205 акт звірки № 32); № В-288/2 від 27.07.2003 року (залізничні накладні 49103290, 49767152 - акт звірки № 33); № В-303/7 від 12.07.2003 року, № В-303/10 від 15.07.2003 року № В-339/3 від 18.07.2003 року (залізничні накладні 49768603, 49768601, 49452305, 49497358, 49497359, 49005398, 49005399 - акт звірки №34); № В - 339/2 від 18.07.2003 року, № В-339/1 від 18.07.2003 року (залізничні накладні 49452369, 49452368, 49452370, 49397904, 49397907, 49397908, 49397906 - акт звірки № 35); № В - 339/6 від 23.07.2003 року, № В - 339/8 від 23.07.2003 року, № В - 339/12 від 24.07.2003 року (залізничні накладні 087021, 49542219, 9676347, 49764468, 49764469, 49764470 - акт звірки № 36); № В - 369/4 від 04.08.2003 року, № В - 369/8 від 11.08.2003 року (залізничні накладні 49737845, 49737846, 49737847, 49737848, 49737849, 49029443, 49029442 - акт звірки № 41 Л), № В - 369/2 від 04.08.2003 року (залізнична накладна 49104813 - акт звірки № 40Л), встановлено невідповідність поставленого вугілля умовам Договору щодо вологості та зольності.

Посилання скаржника на неналежність вищенаведених актів експертизи через те, що аналіз третього примірника проб вугілля згідно Договору доручався ТПП України, а не Вінницькій ТПП, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»від 02.12.1997 року, Вінницька ТПП є членом ТПП України і наділена такими ж правами, що і ТПП України щодо проведення експертиз щодо кількості, якості, комплектності товарів та їх вартості. Скаржником не подано суду будь-яких доказів в спростування висновків Вінницької ТПП, зроблених у вищезазначених актах.

Також судом встановлено, що результати аналізу хімічної лабораторії ТЕС якості вугільної продукції в двосторонніх актах звірки № 32 від 17.07.2003 року, № 33 від 21.07.2003 року, № 34 від 15.07.03 року, № 35 від 22.08.2003 року, № 36 від 30.08.03 року не враховані. Даний факт стверджується зокрема, постановою Ладижинського міського суду від 13.06.2005 року, якою кримінальну справу про обвинувачення Лапайко О.М. було повернуто для організації проведення додаткового розслідування. Суд зобов'язав прокуратуру в ході додаткового розслідування дати правильну кваліфікацію діям підсудного Лапайко О.М., який будучи відповідальним працівником Ладижинської ТЕС за якісну та кількісну поставку палива, не оформляв акти про поставку неякісного вугілля, вносив в акти звіряння показники, зокрема, № 32 від 07.12.2003 року, № 33 від 09.07.2003 року, що не відповідали показникам лабораторії хімічного цеху Ладижинської ТЕС.

В довідці щодо перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ВАТ "Західенерго" в частині виконання умов договору від 05.12.2002 року № 44/3-202 між ВАТ "Західенерго" та ДПЗД "Укрінтеренерго", договору від 10.12.2002 року № 44/3-206 між ДПЗД "Укрінтеренерго" та ПП "Донвугілляпостачання", договору від 30.05.2003 року № 44/1-83 між ТзОВ "Енергопром 2003" та ДПЗД "Укрінтеренерго" та договору від 30.05.2003 року № 44/3-84 між ДПЗД "Укрінтеренерго" та ВАТ "Західенерго", проведеної у відповідності до наказу Міністерства палива та енергетики України № 75 від 10.03.2006 року "Про перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності ВАТ "Західенерго" та ДПЗД "Укрінтеренерго", зазначено, що згідно з даними журналів вхідного контролю, фактично оформлене актами звірки № 40-Л від 07.11.2003 року та № 41-Л від 07.11.2003 року вугілля мало інші показники якості - в основній масі негативні.

У наведеній вище довідці, також зазначено, що внаслідок оформлення актів звірки (№ 34 від 15.07.2003 року, № 35 від 22.08.2003 року, № 36 від 30.08.2003 року, № 40Л від 07.11.2003 року, № 41Л від 07.11.2003 року) по вугіллю, яке було поставлено упродовж червня - серпня 2003 року ПП "Донвугілляпостачання" по договору № 44/3-202 від 05.12.2002 року між ВАТ "Західенерго" та ДПЗД "Укрінтеренерго" за даними посвідчень якості постачальника, а не за результатами хімлабораторії ТЕС було фактично завищено вартість отриманого вугілля ( акти прийому-передачі вугілля № 34 від 15.08.2003 року, № 35 від 22.08.2003 року, № 36 від 27.08.2003 року, № 1/41 Л від 23.12.2003 року. № 1/40-Л від 23.12.2003 року).

Протоколами №№ 1, 2, 3 від 29.08.2003 року, які оформлені комісією Ладижинської ТЕС, здійснена переоцінка вартості вугілля, оформленого актами №№ 34,35,36 відповідно до його фактичної якості, згідно даних лабораторії ТЕС.

Листами № 04-3133 від 09.09.2003 року та № 04-4014 від 10.11.2003 року, Ладижинська ТЕС ВАТ "Західенерго" зверталася до позивача з вимогою переоформлення актів приймання - передачі вугілля №№ 34, 35, 36 відповідно до фактичних даних якості поставленого вугілля.

За результатами проведеної документальної ревізії фінансово-господарської діяльності Ладижинської ТЕС, що проводилась Контрольно-ревізійним управлінням у Вінницькій області, був складений акт від 08.12.2003 року. Як вбачається з даного акту, перевіркою встановлено, що в спірних актах звірки та розрахунках проставлялись результати хімічного аналізу вугілля показники постачальника, а не результати хімічного аналізу вугілля, проведеного хімічною лабораторією Ладижинської ТЕС, що призвело до завищення фактичної вартості вугілля.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вартість вугілля по спірних актах приймання-передачі повинна визначатись з врахуванням фактичної вартості поставленого вугілля. Таким чином, згідно розрахунку вартості поставленного вугілля, зробленого на підставі результатів хімічного аналізу вугілля, проведеного хімічною лабораторією Ладиженської ТЕС та Вінницької ТПП, як підставно встановлено судом першої інстанції, вартість поставленого вугілля згідно даних актів завищена на 6482097,12 грн. При цьому, заборгованість відповідача перед позивачем складає: за актом прийняття-передачі № 32 - 962763,78 грн. з врахуванням оплати - 573627,24 грн., вказаної позивачем у позовній заяві; за актом прийняття-передачі № 33 - 746750,52 грн.; за актом прийняття-передачі № 34 - 663142,13 грн.; за актом прийняття-передачі № 35 -602828,20 грн.; за актом прийняття-передачі № 36 - 1182797,26 грн.; за актом прийняття-передачі № 1/40 Л - 483181,13 грн.; за актом прийняття-передачі № 2/41-Л - 921214,24 грн. Всього заборгованість за поставлене вугілля з врахуванням якісних показників становить - 5562677,26 грн. згідно розрахунку, поданого відповідачем (т. 6, а.с. 89).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів погашення боргу в сумі 5562677,26 грн.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що позов ДПЗД «Укрінтеренерго»до ВАТ «Західенерго»в частині стягнення 5562677,26 грн. по актах приймання-передачі вугілля від 17.07.2003 року № 32, від 21.07.2003 року № 33, від 15.08.2003 року № 34, від 22.08.2003 року № 35, від 27.08.2003 року № 36, від 12.08.2003 року № 38, від 30.09.2003 року № 39Б, від 23.12.2003 року № 1/40-Л, від 23.12.2003 року № 2/41-Л, є підставним та обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню, а в решті позову щодо стягнення суми основного боргу, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про відмову в його задоволенні.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості по актах приймання-передачі № 38 від 12.08.2003 року на суму 137583,31 грн. та № 39Б від 30.09.2003 року на суму 531989,32 грн., то судом першої інстанції підставно відмовлено в позові в цій частині, оскільки сторонами подано суду докази оплати даного боргу, що стверджується платіжними дорученнями № 8959 від 29.12.2004 року та № 8960 від 29.12.2004 року.

Крім цього, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підставності нарахування відповідачу 316387,13 грн. інфляційних втрат, оскільки виходячи зі змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначені нарахування є складовою частиною суми основного боргу, нараховані в зв‘язку з простроченням відповідачем грошового зобов‘язання, факт прострочення відповідачем грошового зобов”язання щодо оплати отриманого по Договору вугілля вищевстановлено судом, та 113206,93 грн., що складають 3% річних з простроченої суми, з розрахунку, що знаходиться в матеріалах справи (т. 6, а.с. 90-92). В решті позову щодо стягнення інфляційних та річних судом першої інстанції підставно відмовлено в позові.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з підставністю стягнення з відповідача 367811,56 грн. пені за прострочення оплати поставленого йому товару, оскільки наявність такої відповідальності за невиконання умов Договору, передбачена п. 6.3.2 Договору, відповідає вимогам ст.ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань”, ч.ч. 1, 2 ст. 193, ч.ч. 4, 6 231, п.п. 1, 4, 5 Прикінцевих положень ГК України, її розмір розраховано відповідно до умов Договору та, виходячи зі строків прострочення оплати та фактичної вартості поставленого вугілля, згідно розрахунку, що знаходиться в матеріалах справи (т. 6, а.с. 90-92).

Крім цього, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про припинення провадження у справі за зустрічним позовом ВАТ «Західенерго»до ДПЗД «Укрінтеренерго»про визнання недійсними актів приймання-передачі вугілля від 17.07.2003 року № 32, від 21.07.2003 року № 33, від 15.08.2003 року № 34, від 22.08.2003 року № 35, від 27.08.2003 року № 36, від 12.08.2003 року № 38, від 30.09.2003 року № 39Б, від 23.12.2003 року № 1/40-Л, від 23.12.2003 року № 2/41-Л, оскільки, як підставно зазначено даним судом, перелічені вище акти не є угодами ( правочинами) в розумінні ст. 41 ЦК УРСР, ст. 206 ЦК України, а лише документом бухгалтерського обліку, які засвідчують факт передачі та приймання товарно-матеріальних цінностей, а отже, до даних актів не можуть бути застосовані правила цивільного законодавства щодо визнання їх недійсними як цивільно-правових угод. За своєю правовою природою, та виходячи з положень ст.ст. 1, 12, 32, 33, 43 ГПК України, оспорювані ВАТ «Західенерго»акти не можуть буди предметом судового розгляду в господарських судах, а можуть бути оцінені судом лише як докази в справі щодо виконання сторонами даної справи зобов»язань за Договором. Таким чином, господарським судом Львівської області зроблено правильний висновок про припинення провадження у справі за зустрічним позовом відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

За наведеного, рішення рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2007 року у справі № 8/244 (4/323-27/52; 4/1364-2/135) є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 49, 99 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Закритого Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2007 року у справі № 8/244 (4/323-27/52; 4/1364-2/135) залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

5.          Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий - суддя М.І.Городечна

Судді М.В.Юркевич

В.Л.Кузь