ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.04.2008

Справа №2-29/1054-2008А

За позовом – Приватного підприємства «Інтерстрой Крим», м. Сімферополь.

До відповідача – Державної податкової інспекції в м. Сімферополі, м. Сімферополь.

Про визнання недійсними податкових повідомлень рішень.

Суддя Башилашвілі О.І.

Секретар судового засідання Готовкіна Т.С.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача - Кульский Л.С., довіреність № б/н від 21.01.08, представник.

Від відповідача - не з’явився.

Суть спору: Приватне підприємство «Інтерстрой Крим» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Державної податкової інспекції в м. Сімферополі про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ в м. Сімферополі: № /0 від 26.09.2007р., як таке, що не ґрунтується на фактичних даних бухгалтерського обліку підприємства, та суперечить нормам пп. 1.22.2 і пп. 4.1.6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»; податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Сімферополі № /0 від 24.09.2007р., як прийняте на підставі недостовірних висновків акту перевірки від 19.09.2007р.

Заявою від 27.03.2008р. позивач змінив предмет позову та просить суд: визнати недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ в м. Сімферополі: № /0 від 26.09.2007р., як таке, що не ґрунтується на фактичних даних бухгалтерського обліку підприємства, та суперечить нормам пп. 1.22.2 і пп. 4.1.6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»; податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Сімферополі № /0 від 24.09.2007р., як прийняте на підставі недостовірних висновків акту перевірки від 19.09.2007р.; рішення ДПІ в м. Сімферополі № від 26.09.2007р., як прийняте на підставі недостовірних висновків акту перевірки від 19.09.2007р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки акта перевірки, на підставі яких були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення та рішення, не ґрунтуються на фактичних даних бухгалтерського обліку позивача, тому суперечать чинному податковому законодавству.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що спірні податкові повідомлення-рішення та рішення, винесені на підставі виявлених та зафіксованих в акті перевірки порушень.

10.04.2008р. відповідач в судове засідання не з’явився, спрямував клопотання про відкладення розгляду справи, у зв’язку з перебуванням інспектора, що супроводжує цю справу, у відрядженні.

Суд залишив вказане клопотання без задоволення, оскільки положення Кодексу адміністративного судочинства України не обмежують сторін у кількості представників, що можуть представляти їх інтереси під час розгляду справи судом.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

За результатами планової документальної перевірки з питань дотримання вимог чинного податкового і валютного законодавства ПП «Інтерстрой Крим» за період з 01.04.2006 р. по 31.03.2007 р., проведеної працівниками ДПІ в м. Сімферополі, складений акт № 5937/23-07/32468230 від 19.09.2007р.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення: № /0 від 26.09.2007 р., яким підприємству визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 82165,0 грн., в т.ч. 42603,0 грн. основного платежу і 39562,0 грн. штрафних санкцій; № /0 від 24.09.2007 р., яким підприємству визначено податкове зобов'язання з податку з доходів найманих працівників в загальній сумі 95303,61 грн., в т.ч. 1075,32 грн. основного платежу і 94228,29 грн. штрафних санкцій; рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 26.09.2007р., яким до позивач застосована штрафна санкція в сумі 242749,60 грн. за порушення норм обігу готівки.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню у зв’язку з наступним.

З акту перевірки вбачається, що посадові особи відповідача під час перевірки дійшли висновку про заниження позивачем податку на прибуток за 1-й квартал 2007 р. на суму 46375 грн. в результаті того, що до валових доходів не була віднесена сума фінансової допомоги, отриманої підприємством від свого директора Романова В.В. і не поверненої йому до кінця вказаного звітного періоду, у розмірі 500,1 тыс.грн., а до валових витрат не була віднесена сума фінансової допомоги (314,6 тыс.грн.), поверненої Романову В.В. в цьому кварталі.

Однак, судом встановлено, що фактично, Романов В.В. витрачав власні грошові кошти на виробничі потреби підприємства, єдиним засновником якого він є.

В бухгалтерському обліку ПП «Інтерстрой Крим» взаєморозрахунки підприємства зі своїм директором відображалися на рахунку 3721 «Розрахунки з підзвітними особами», і це відображено в акті перевірки. Проте, кредиторська заборгованість підприємства перед своїм директором по розрахунках з підзвітними особами в акті перевірки кваліфікована як поворотна фінансова допомога, що прямо суперечить змісту пп. 1.22.2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»: «Поворотна фінансова допомога – це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами».

Будь-які договори між В.В. Романовим і ПП «Інтерстрой Крим» не укладалися, документальні докази наявності будь-яких домовленостей по сплаті відсотків або інших компенсацій за використання підприємством особистих грошових коштів директора Романова В.В., також відсутні.

У зв’язку з викладеним, суд приходить до висновку, що висновки перевіряючих про порушення позивачем норм пп. 4.1.6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не ґрунтується на фактичних даних бухгалтерського обліку підприємства, і суперечить нормам пп. 1.22.2 і пп. 4.1.6 вказаного Закону.

З акту перевірки вбачається, що посадові особи відповідача зробили висновок про несвоєчасну звітність директора Романова В.В. за готівкові грошові кошти в сумі 970998,43 грн., отримані під звіт та не повернені в касу протягом 3-х банківських днів, що кваліфіковано як порушення пп. 4.2.15 и пп. 9.10.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Однак факт того, що всі проаналізовані працівниками відповідача суми, знімалися з карткового рахунку на погашення постійної кредиторської заборгованості підприємства по бухгалтерському рахунку 372.1 перед директором, яка виникала в результаті постійного надання ним авансових звітів про витрачання своїх особистих грошових коштів, інформація про суми такої кредиторської заборгованості на кожну звітну дату наведена на стор. 17 акту перевірки (а.с. 36).

Викладене свідчить про те, що спочатку надавалися авансові звіти, виникала кредиторська заборгованість перед підзвітною особою, а потім з карткового рахунку знімалися грошові кошти в погашення цієї заборгованості. Проте, в акті перевірки ця обставина викладена навпаки: спочатку знімалися гроші, а потім за них несвоєчасно звітували авансовими звітами.

Так, суд приходить до висновку, що висновки відповідача викладені в акті перевірки про порушення позивачем пп. 4.2.15 і пп. 9.10.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» в частині несвоєчасної звітності директора за готівкові грошові кошти, зняті з карткового рахунку в погашення кредиторської заборгованості підприємства, що постійно числилися, перед ним, необґрунтовані.

Викладені обставини також свідчать про необґрунтованість застосування штрафних (фінансових) санкцій за рішенням № від 26.09.2007р.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду обґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, при цьому суд вважає, що підставою для їх прийняття послужили необґрунтовані висновки посадових осіб відповідача викладені в акті перевірки.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов цілком обґрунтований.

Вступна та резолютивна чистини постанови оголошені – 10.04.2008р.

Повний текст постанови оформлений та підписаний – 15.04.2008р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163, п. 4 ст. 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Сімферополі № /0 від 26.09.2007 р., як таке, що не ґрунтується на фактичних даних бухгалтерського обліку підприємства, і суперечить нормам пп. 1.22.2 і пп. 4.1.6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

3.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Сімферополі № /0 від 24.09.2007р., як прийняте на підставі недостовірних висновків акта перевірки від 19.09.2007р.

4.          Визнати недійсним рішення Державної податкової інспекції в м. Сімферополі № від 26.09.2007р., як прийняте на підставі недостовірних висновків акта перевірки від 19.09.2007р.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.