ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"01" липня 2008 р.

Справа
№  18/133

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Тимошевської В.В. при секретарі судового засідання Горловій М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №18/133

за
позовом: Знам'янського міжрайонного прокурора в інтересах держави, в особі
Богданівської сільської ради, с. Богданівка Знам'янського району
Кіровоградської області

до
відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,                     с. Богданівка
Знам'янського району Кіровоградської області

про
визнання  недійсним договору

Представники
сторін:

від
прокуратури - Олаг О.С., старший прокурор відділу представництва інтересів
громадян і держави в судах прокуратури області, посвідчення № 352

від
позивача - участі не брали;

від
відповідача - участі не брали.

Знам'янський
міжрайонний прокурор в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає
Богданівська сільська  рада, звернувся до
господарського суду з позовною заявою, яка містить вимоги до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 наступного змісту: визнати недійсним договір без
номера від 06.11.2003 р. укладеного між Богданівською сільською радою та
фізичною особо-підприємцем ОСОБА_1 про оренду земельної ділянки на території
Богданівської сільської ради загальною площею 0,015 га.

Представник
прокуратури в судовому засіданні 01.07.2008 р. позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник
позивача в судове засідання не з”явився та направив на адресу господарського
суду лист від 23.06.2008 р., в якому повідомив про підтримання позовних вимог у
повному обсязі і заявив клопотання про розгляд справи за відсутності
представника позивача.

Відповідач
в судове засідання не з”явився, хоча належним чином сповіщений про дату, час і
місце судового засідання, що підтверджується повідомленням органу поштового
зв”язку № 3232120 від 07.06.2008 р., заперечення на позов не подав, проте
направив інші документи, які витребувались судом, зокрема:  докази реєстрації в якості суб”єкта
підприємницької діяльності, оригінал оскаржуваного договору та ін.

Стаття
22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в
судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи
належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання по справі
№ 18/133, господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності
представників позивача і  відповідача за
наявними в справі документами.

Розглянувши
подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується
позовна заява, дослідивши докази які мають юридичне значення для розгляду
позовної заяви, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06
листопада 2003 року між Богданівською сільською радою (Орендодавець) та
приватним підприємцем ОСОБА_1  (Орендар)
укладено тимчасовий договір оренди земельної ділянки ( а.с.9-12).

Предметом
укладеного договору є земельна ділянка загальною площею 0,015 га, яка
розташована на території Богданівської сільської ради в с.Богданівка. Згідно
пункту 1.2. договору земельна ділянка надана для здійснення
несільськогосподарської підприємницької діяльності.

Прокурор
у поданій позовні заяві вказує, що земельну ділянку за спірним договором
передано в оренду без наявності розробленого проекту відведення та винесення
меж в натурі, чим порушено вимоги ст. ст. 123-126, 151 Земельного кодексу
України.  Спірний договір зареєстровано
Знам”янським районним відділом земельних ресурсів, тоді як згідно із частиною 1
статті 5 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно
та їх обмежень” систему органів державної реєстрації прав складають центральний
орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який забезпечує реалізацію
державної політики у сфері  реєстрації
прав, створена при ньому державна госпрозрахункова юридична особа з
консолідованим балансом (центр державного земельного кадастру) та її відділення
на місцях, які є місцевими органами державної реєстрації прав. Крім того,
наведене у договорі формулювання щодо терміну договору не відповідає
законодавству.

Згідно
статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною держави.

Стаття
12 Земельного кодексу України наділяє сільські ради у галузі земельних відносин
на території сіл повноваженнями з розпорядження землями територіальних громад,
надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу та інше.

Відповідно
до статті 1 Закону України “Про оренду землі” оренда землі - це засноване на
договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 2 Закону відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються
Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами
України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а
також договором оренди землі.

Згідно  пункту 12
Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель
державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в
межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Статтею
124 Земельного кодексу України  в редакції,
чинній на момент укладення спірного договору оренди землі, встановлено, що
передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній
власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої
влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки. При цьому, частиною 3 даної статті визначено, що передача в
оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового
призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами
відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Поряд
з цим, зі змісту спірного договору не вбачається, що передача відповідачу в
оренду земельної ділянки здійснена із зміною її цільового призначення та відсутні
положення, що земля виділена із земель запасу під забудову.

Однак
суд враховує, що за вимогами частини 3 статті 125 Земельного кодексу України
приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється. Частиною 5 статті 15 Закону України "Про оренду
землі" в редакції, чинній на момент укладення спірного договору,
унормовано, що надання земельної ділянки в оренду без зміни її цільового
призначення, межі якої визначені в натурі, здійснюється без розроблення проекту
її відведення.

В
матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували  визначення меж орендованої земельної ділянки
в натурі на час укладення договору, з чого суд приходить до висновку про
порушення  норм статті 125 Земельного
кодексу України та про необхідність розроблення в даному випадку  проекту відведення земельної ділянки.

Відповідно
до статті 14 Закону України “Про оренду землі” в редакції, чинній на момент
укладення спірного договору, істотними умовами договору оренди земельної
ділянки є:

1)
об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);

2)
термін договору оренди;

3)
орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і
перегляду);

4)
цільове призначення, умови використання і збереження якості землі;

5)
умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

6)
існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки;

7)сторона
(орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;

8)
відповідальність сторін.

За
вимогами статті 17 Закону термін договору оренди земельної ділянки (у тому
числі й до настання певної умови) визначається за погодженням сторін, але не
більш як на п'ятдесят років.  Таким
чином, термін  договору  має визначатись таким чином, щоб було
можливим встановити його граничний строк - не більш як п”ятдесять років.

Розділом
2 спірного договору сторонами погоджено, що договір оренди укладається на
період виготовлення проектної документації, набирає чинності з моменту його
підписання та реєстрації, і діє до моменту затвердження проектної документації.

Вказаний
зміст не відповідає вимогам статті 17 Закону України “Про оренду землі”.

Крім
того, господарський суд враховує, що  у
спірному договорі  відсутні такі істотні
умови договору як: цільове призначення, умови використання і збереження якості
землі.

За
нормами  частини 3 статті 14 Закону
України “Про оренду землі” у редакції, чинній на момент укладення  спірного договору, яким кореспондують  норми частини 2 статті 15 даного Закону у
редакції, чинній на час вирішення даного спору, відсутність у договорі оренди
однієї з істотних умов є підставою для визнання договору недійсним.

Господарський
суд відхиляє доводи прокурора щодо порушення при реєстрації спірного договору
вимог Закон України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та
їх обмежень”, оскільки даний закон прийнятий 01.07.2004 р., тоді як спірний
договір зареєстровано 06.11.2003р.

Відповідно
до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом”якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно
пункту 4 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 р. №2073, забезпечення
реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи
земельних ресурсів - районні відділи земельних ресурсів, управління (відділи)
земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування, Київське і
Севастопольське міське управління земельних ресурсів.

Статтею
207 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання,
що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин
з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

З
урахуванням викладеного, позовні вимоги про визнання договору оренди земельної
ділянки від 06.11.2003 р. недійсним підлягають задоволенню у  повному обсязі.

У
відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу
України  державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  стягуються з відповідача  у доход державного бюджету України.

Керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу
України,  господарський  суд

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги задовольнити повністю.

Визнати
недійсним договір від 06.11.2003 року, укладений між Богданівською сільською
радою (АДРЕСА_1) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про оренду земельної ділянки, яка розташована
на території Богданівської сільської ради загальною площею 0,015 га.

Стягнути
з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, відомості про рахунки відсутні) в доход державного бюджету ГУДКУ в
Кіровоградській області р/р 00022, МФО 823016, код 24145329 -  85 грн. державного мита.

Наказ
видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути
з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, відомості про рахунки відсутні) в доход державного бюджету ГУДКУ в
Кіровоградській області р/р 0002, МФО 823016, код 24145329 - 118 грн.
витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Наказ
видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно
частини 3 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
з дня його прийняття.

Дане
рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського
суду через господарський суд Кіровоградської області в порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя
В.В.Тимошевська