ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.11.2008 року                                                                      Справа № 13/139

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                              Семендяєвої І.В.

суддів                                                  Бойченка К.І.

Парамонової Т.Ф.

розглянувши

апеляційну скаргу                               Закритого акціонерного товариства „Луганська

вугільна компанія”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду           Луганської області

від                                                   16.10.08 (підписано 21.10.08)

у справі                                        № 13/139 (суддя –Яресько Б.В.)

за позовом                                        Державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія”, м. Донецьк

до відповідача                              Закритого акціонерного товариства „Луганська

вугільна компанія”, м. Луганськ

про                                                   зобов’язання відвантажити товар

на суму 2679714 грн. 55 коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство „Донецька вугільна енергетична компанія”, м. Донецьк (далі за текстом –ДП „Донецька вугільна енергетична компанія”, позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Закритого акціонерного товариства „Луганська вугільна компанія”, м. Луганськ (далі за текстом –ЗАТ „Луганська вугільна компанія”, відповідач) про спонукання виконати певні дії, а саме: відвантажити продукти збагачення (вугільний концентрат) по реквізитам, що зазначаються у заявках позивача.

Поясненням до позовної заяви від 25.09.08 № 12ю144 позивач уточнив свої позовні вимоги, змінивши предмет позову та просив суд спонукати відповідача відвантажити вугільну продукцію по реквізитам вантажоодержувача, а саме:

1) 140 тон 2 вагона (марка ГСШ 0-13)

Вантажоодержувач                     Ладижинська ТЕС ВАТ “Західенерго”

Код вантажоодержувача           3601

Вантажовідправник                    ГЗФ “Білореченська”

Код вантажовідправника          1639

Станція відправлення          Збірна Донецької ж/д

Код станції                              505901

Платник залізн. тарифу          ДП “Вугілля України”Е-043011;

2) 1729 тон 26 вагонів (марка ГСШ 0-13)

Вантажоодержувач                     Ладижинська ТЕС ВАТ “Західенерго”

Код вантажоодержувача           3601

Вантажовідправник                    ЗАТ “Кріворіжське”

Код вантажовідправника          7162

Станція відправлення          Стаханов Донецької ж/д

Код станції                              495409

Платник залізн. тарифу          ДП “Вугілля України”Е-043011;

3) 2687 тонн –40 вагонів (марка ГСШ 0-13)

Вантажоодержувач                     Ладижинська ТЕС ВАТ “Західенерго”

Код вантажоодержувача           3601

Вантажовідправник                     ЗАТ “Міхайлівське”

Код вантажовідправника          5458

Станція відправлення          Марівка Донецької ж/д

Код станції                               495606

Платник залізн. тарифу          ДП “Вугілля України”Е-043011.

Рішенням господарського суду Луганської області від 16.10.08 позов задоволено повністю. Дане судове рішення мотивовано ст. ст. 525, 526, 530, 546, 547, 594 Цивільного кодексу України; ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України; договором № 53 від 01.01.05 та додатковими угодами до нього від 01.12.06 та від 28.12.07.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 22.10.08 № 726/03/03, якою просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 16.10.08 по справі № 13/139 в частині зобов’язання ЗАТ „Луганська вугільна компанія” відвантажити вугільну продукцію на користь позивача по реквізитам вантажоодержувача, а також скасувати дане рішення в частині зобов’язання ЗАТ „Луганська вугільна компанія” сплатити на користь ДП „Донецька вугільна енергетична компанія” держане мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Луганський апеляційний господарський суд на підставі ст. 98 Господарського процесуального кодексу України ухвалою від 24.10.08 прийняв до провадження апеляційну скаргу відповідача.

Розпорядженням першого заступника голови суду від 24.10.08 для розгляду вказаної вище апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Семендяєва І.В., судді –Бойченко К.І., Парамонова Т.Ф.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник вказує на те, що прийняте рішення незаконне та необґрунтоване, що при його прийнятті суд порушив процесуальні норми та неправильно застосував матеріальні норми права діючого законодавства, що висновок суду, викладений у рішенні, не відповідає матеріалам справи. Також заявник посилається на те, що суд, в мотивувальній частині рішення, відхилив доводи відповідача стосовно того, що вугільна продукція була притримана з метою забезпечення виконання грошового зобов’язання.

Відзивом на апеляційну скаргу від 17.11.08 № 12ю182 позивач просить залишити рішення господарського суду Луганської області від 16.10.08 в повному обсязі без змін.

Доповненням до апеляційної скарги від 26.10.08 № 726/03/04 відповідач (заявник скарги) доповнив свої доводи відносно порушення господарським судом Луганської області законності та норм процесуального права при винесенні рішення, а саме:

- не досліджені всі обставини справи, які мають істотне значення для можливості виконання рішення суду (суд досконало не вивчив умови договору від 01.01.05 № 53, а саме п. 4.2, в якому чітко вказано, що збагачення здійснюється на збагачувальних фабриках, а відповідач виконує лише так звані „посередницькі послуги”);

- в резолютивній частині рішення суд зобов’язав відповідача відвантажити на користь позивача вугільну продукцію по реквізитам вантажоодержувача, вказав, що вантажовідправниками є ГЗФ „Білоріченська”, ЗАТ „Криворізьке”, ЗАТ „Михайлівське”, які є самостійними юридичними особами і не є підконтрольними перед відповідачем, тим самим порушив не тільки норми процесуального права, а ще й права і законні інтереси юридичних осіб;

- у прийнятому рішенні не міститься всіх необхідних відомостей, які повинні бути вказані для його виконання, а саме: не вказано що саме повинно бути відвантажено, не врегульоване питання відносно процесу відвантаження, не вказано платника залізничних послуг;

- судом було встановлено лише факт наявності невиконання відповідачем зобов’язання за договором № 53 від 01.01.05 щодо відвантаження позивачу вугільної продукції, а той факт, що позивач порушив виконання грошового зобов’язання перед відповідачем, суд не врахував, хоча всі докази наявності заборгованості були надані суду;

- судом не правильно застосовані норми права при встановленні державного мита.

Доповненням до відзиву на апеляційну скаргу від 19.11.08 № 12-ю-186 позивач вважає, що рішення місцевого господарського суду винесено згідно з чинним законодавством, а скарга є необґрунтованою та надуманою.

Апеляційна скарга розглядалась 18.11.08. У судовому засіданні було оголошено перерву до 20.11.08. Постанова приймається 20.11.08.

Задовольняючи позов ДП „Донецька вугільна енергетична компанія”, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача відсутні підстави для застосування заходу забезпечення виконання зобов’язань шляхом притримання речі внаслідок невиконання зобов’язання по сплаті цієї речі, оскільки відсутній письмовий правочин щодо застосування такого виду забезпечення зобов’язань.

У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач всупереч умовам укладеному між сторонами договору № 53 від 01.01.05 на збагачення вугілля, не відвантажив йому продукт переробки рядового вугілля на збагачувальних фабриках „Михайлівська”, „Білоріченська”, „Луганська”, „Криворізька” ЗАТ „Луганська вугільна компанія” в кількості 4580,36 тон на суму 2679714 грн. 55 коп., що підтверджується балансом переробки вугільної сировини станом на 01.05.08.

Відповідач вважає свої дії з притримання вугільного концентрату законними, оскільки позивач має перед ним заборгованість в сумі 9218379 грн.20 коп.

У рішенні, що оскаржується, суд першої інстанції зазначив про те, що відповідач не виконав свої договірні зобов’язання щодо відвантаження збагаченого вугілля, але безпідставно не прийняв до уваги факт невиконання позивачем його договірних зобов’язань щодо своєчасної та повної сплати наданих відповідачем послуг. Обов’язок виконувати господарські зобов’язання належним чином передбачений ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, 01.01.05 між ДП „Донецька вугільна енергетична компанія” (Замовник) та ЗАТ „Луганська вугільна компанія” (Виконавець) було укладено договір № 53 про надання послуг зі збагачення. Згідно пункту 1.2 договору, Виконавець зобов’язаний переробити рядове вугілля і відвантажити отримані продукти збагачення по реквізитам, зазначеним Замовником; пунктом 3.2 даного договору закріплено, що концентрат відвантажується Виконавцем після отримання заявки на відвантаження за вказаними реквізитами вантажоодержувача; пункт 5.3 встановлює, що Виконавець представляє Замовнику не пізніше 5 числа наступного місяця за звітним: рахунок-фактуру за збагачення вугілля, податкову накладну на послуги зі збагачення, акт виконаних робіт, акт звіряння з кількості та якості с ТЕС до 5 числа на все вугілля, що поступило на 31 число поточного місяця, підписаний уповноваженими представниками вантажовідправника та вантажоодержувача.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що Замовник сплачує Виконавцю вартість послуг з переробки рядового вугілля, яка включає: послуги з переробки рядового вугілля згідно специфікації; плату за користування вагонами, згідно рахункам, які пред’являє залізниця; послуги з подачі та прибирання вагонів, а пунктом 5.3 передбачено, що Замовник здійснює оплату за надані послуги зі збагачення протягом 10 днів з моменту виставлення рахунку за послуги зі збагачення, перерахуванням коштів на поточний рахунок Виконавця. За умовами п. 5.2 договору, Замовник сплачує самостійно залізничний тариф за доставку вугілля та вивіз готової вугільної продукції від ОФ-переробника до станції примикання.

Додатковими угодами від 01.12.06 та 28.12.07 сторони продовжили строк дії договору до 31.12.08.

Суд першої інстанції визнав встановленим те, що, як вбачається з балансу переробки давальницької сировини станом на 31.05.08, залишки вугільного концентрату, що належить позивачу, але не був відвантажений відповідачем за заявками позивача та знаходиться у відповідача, становить 4580,36 тон на загальну суму 2679714 грн. 55 коп. з ПДВ.

Підставою притримання вугілля як у вказаному балансі, так і у відзиві на позов відповідач зазначає ст. 594 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 594 Цивільного кодексу України, притримання відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України є новим видом (способом) забезпечення виконання зобов’язання. Сутність його полягає в можливості кредитора притримувати річ, що належить боржнику, до тих пір, доки останній не виконає свої зобов’язання, або задовольнити з неї свій інтерес. Право притримання виникає на підставі прямої вказівки ст. 594 Цивільного кодексу України і не потребує, щоб воно було передбачено договором між кредитором та боржником. Таким чином, підставою для виникнення забезпечувального зобов’язання є закон, що повністю відповідає загальним правилам, передбаченим ст. 548 Цивільного кодексу України.

Оскільки продукт збагачення (вугільний концентрат) не є індивідуально визначеною річчю, відсутня необхідність досліджувати, чи саме той концентрат, який не був несплачений позивачем, притримується.

Суттєве значення має той факт, що позивачем дійсно не сплачені послуги відповідача по збагаченню вугілля.

Так, матеріалами справи доведено, що оскільки у позивача існує заборгованість перед відповідачем як за договором № 53 в сумі 179631,91 грн., так і 9038747 грн. 29 коп. за договором уступки права вимоги боргу № 20/04 від 10.04.06 р. та рішенням господарського суду Донецької області від 18 липня 2007 року по справі № 20/196, то відповідач відповідно до положень ст. ст. 546, 594 Цивільного кодексу України скористався своїм правом на забезпечення виконання зазначених грошових зобов’язань на загальну суму 9218379 грн. 20 коп. та притримав вугільну продукцію, у тому числі і в кількості 4580,36 тон на загальну суму 2679714 грн. 55 коп. відвантаження якої є предметом спору. Про притримання продукції відповідач неодноразово повідомляв позивача, у тому числі і листом від 06.05.08 № 328/03/03.

Згідно довідки відповідача від 19.11.08 про несплачену заборгованість станом на 31.10.08 складає:

-          за договором № 53 від 01.01.05 –179631 грн. 91 коп.

на підставі актів здачі-прийняття робіт:

№ 00000293 від 31.05.08 –63732 грн. 91 коп.;

№ 00000297 від 31.05.08 –26040 грн. 00 коп.;

№ 00000298 від 31.05.08 – 2898 грн. 00 коп.;

№ 00000300 від 31.05.08 –59388 грн. 00 коп.;

№ 00000301 від 31.05.08 –23940 грн. 00 коп.;

№ 00000302 від 31.05.08 - 3633 грн. 00 коп.

За рішенням суду по справі № 20/196 від 18.07.07 заборгованість 9038747 грн.29 коп.

За рішенням суду по справі № 39/208 від 24.12.07 заборгованість 224808 грн.00 коп.

За рішенням суду по справі № 39/16 від 16.04.08 заборгованість 1655053 грн.38 коп.

За наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями (а.с. 110-150 т. І, а.с. 1-5 т. ІІ), позивач в травні 2008 провів оплату наданих відповідачем послуг в сумі 1674415 грн. 27 коп.

Таким чином, за позивачем мається несплачена заборгованість в сумі 9423825 грн. 31 коп., що дає право відповідачу згідно ст. 594 Цивільного кодексу України притримати вугільну продукцію до її повної оплати позивачем. При цьому, як зазначалось вище, ч. 2 ст. 594 Цивільного кодексу України передбачає право притримання речі для задоволення інших вимог кредитора, тобто на увазі мається заборгованість боржника, яка виникла не тільки на підставі договору з боржником, згідно якому виникли спірні правовідносини сторін, а і інша заборгованість боржника перед кредитором, пов’язана з їх діяльністю та взаємовідносинами; в даному випадку це є заборгованість по відступленому праву вимоги та за рішенням господарського суду.

Та обставина, що позивачем не виконуються рішення господарського суду у зв’язку з зупиненням виконавчого провадження по виконанню наказів господарського суду на підставі внесення позивача в Реєстр підприємств паливно-енергетичного комплексу, які прийняли рішення про участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”, не звільняє позивача від обов’язку погасити борги відповідачу у добровільному порядку; для застосування такого заходу забезпечення зобов’язання, як притримання, достатньо наявності існування заборгованості боржника незалежно від можливості чи об’єктивної неможливості погашення цієї заборгованості.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з доводами доповнення до апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд безпідставно зобов’язав інших юридичних осіб –не учасників судового процесу: ГЗФ „Білоріченська”, ЗАТ „Криворізьке”, ЗАТ “Михайлівське” виконати певні дії –відвантажити вугільну продукцію позивачу; що рішення щодо зобов’язання відвантажити вищезазначених вантажовідправників не містить (і не може містити, оскільки цього не довів позивач) відомостей щодо сорту, марки, якісних показників вугільної продукції; що за умовами договору (п. 5.2) платником залізничного тарифу є замовник, але у рішенні господарського суду платник всіх залізничних послуг (навантаження, розвантаження, маневрові роботи та інші) не зазначений і ним, згідно умов договору, не може бути відповідач; що позивач порушив умови п. 3.2 договору в частині надання заявок на відвантаження з реквізитами вантажоодержувача (позивач надав копії 29 листів до відповідача про включення до плану перевезень січня-травня 2008 року вугільного концентрату одержувачем позивача (а. с. 6-34 т. ІІ), але докази відправлення цих листів відповідачем (поштові квитанції) в матеріалах справи відсутні.

Крім того, слід прийняти до уваги доводи відповідача про те, що ні договір № 53 від 01.01.05, ні баланс переробки давальницької сировини (а.с. 16) не містять відомостей щодо вартості рядового вугілля та переробленого вугілля (концентрату); у вищезазначеному балансі не вказані якісні показники притриманого вугілля.

З огляду на викладене, є обґрунтованими доводи відповідача про те, що неможливо визначити вартість притриманого вугільного концентрату відповідно до договору № 53 від 01.01.05 (додаток № 1 –специфікація) (а.с. 14). Вартість наданих відповідачем послуг збагачення вугілля складає 10 грн. 50 коп. за тону; отже кількість збагаченого вугілля відносно суми непогашеної заборгованості складає близько 16 тон, а відповідач притримав лише ј частину збагаченого вугілля (4, 5 тони); після проведення позивачем 08.05.08 оплати в сумі 1674 тис. грн. відповідач надав нові послуги по збагаченню вугілля та відвантажив 11,5 тон вугільного концентрату, що підтверджує позивач у доповнені на відзив на апеляційну скаргу від 19.11.08.

Передбачене законом притримання продукції збагачення (вугільного концентрату) не порушує прав власності позивача як на рядове вугілля, так і на збагачене, оскільки за законом та договором позивач є власником вугілля та концентрату (ч. 1 ст. 596 Цивільного кодексу України, п. 6.6 договору).

Оскільки спір не має майнового характеру (не про право власності), державне мито у сумі 85 грн. 00 коп. позивачем за подання позовної заяви сплачено вірно (відповідно до п.п. б п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” державне мито за вимогами немайнового характеру становить 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на даний час становить 85 грн.).

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати: державне мито у сумі 85 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп. за позовом, та витрати по державному миту у сумі 42 грн. 50 коп. за апеляційною скаргою покладаються на позивача у справі.

Так як подачі апеляційної скарги відповідач сплатив зайве державне мито в сумі 8 грн. 50 коп., це державне мито слід повернути відповідачу з державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 3 ч. 1 ст.104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Луганська вугільна компанія” на рішення господарського суду Луганської області від 16.10.08 у справі № 13/139 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 16.10.08 у справі № 13/139 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. У задоволенні позову відмовити.

5. Судові витрати за позовом покласти на позивача.

6. Стягнути з Державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія”, вул. Артема, 63, м. Донецьк, 83000, ідентифікаційний код № 33161769, на користь Закритого акціонерного товариства „Луганська вугільна компанія”, вул. Советська, буд. 18, м. Луганськ, 91021, ідентифікаційний код № 32474386, державне мито у сумі 42 грн. 50 коп. за апеляційною скаргою.

7. Повернути з Державного бюджету України Закритому акціонерному товариству „Луганська вугільна компанія”, вул. Советська, буд.18, м. Луганськ, 91021, ідентифікаційний код № 3247438, надлишок сплаченого ним державного мита в сумі 8 грн. 50 коп., платіжним дорученням від 20.10.08 № 981 на суму 51 грн. 00 коп.(оригінал знаходиться у матеріалах справи) на його розрахунковий рахунок.

Підставою для повернення є зазначена постанова, скріплена гербовою печаткою суду.

Доручити місцевому господарському суду видати наказ.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п’ятиденний строк з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                            І.В. Семендяєва

Суддя                                                                                 К.І. Бойченко

Суддя                                                                                Т.Ф. Парамонова