РІШЕННЯ

"08" жовтня 2008 р.

Справа № 6/116-2542

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом Тернопільського обласного державно-комунального підприємства "Тернопільтеплокомуненерго" вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46000

до Тернопільського національного економічного університету вул. Львівська, 11, м. Тернопіль, 46000

про стягнення боргу в сумі 9 392 грн. 77 коп.

за участю представників сторін:

позивача: не з’явився

відповідача: Кашицький В.В.

Суть справи:

Тернопільське обласне державно - комунальне підприємство "Тернопільтеплокомуненерго" звернулось в господарський суд Тернопільської області з позовом до Тернопільського національного економічного університету про стягнення 7232,50 грн. оплати за спожиту теплову енергію, 2126,39 грн. збитків від інфляції, 33,88 грн. пені.

Судове засідання, призначене вперше на 11 липня 2008 року неодноразово відкладалось та оголошувалась перерва, востаннє на 08 жовтня 2008 року.

В порядку ст.69 ГПК України, ухвалою заступника голови господарського суду Тернопільської області від 11 липня 2008 року, а пізніше –за згодою сторін, термін розгляду справи продовжено.

08 жовтня 2008 року уповноважений представник позивача, участь якого не визнавалась обов’язковою, в судове засідання не з’явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При даних обставинах, неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні учасникам процесу роз’яснено належні їх права і обов’язки передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, у т.ч. дані в попередніх судових засіданнях, суд встановив наступне:

Між ТО ДКП "Тернопільтеплокомуненерго" та Тернопільською академією народного господарства, правонаступником якого є відповідач, а пізніше із самим відповідачем - Тернопільським національним економічним університетом укладено ряд договорів про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до змісту представлених на розгляд суду договорів від 15 вересня 2003 року, від 05 січня 2004 року та від 29 грудня 2006 року, енергопостачальна організація (позивач) зобов’язувалась постачати Споживачу (відповідачу) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач брав на себе зобов’язання оплачували одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у визначені терміни.

Згідно з договорами від 15 вересня 2003 року та від 05 січня 2004 року вартість 1 Гкал теплової енергії для бюджетної установи становила 76,92 грн. без ПДВ. Пізніше, сторонами підписано додаткову угоду до договору від 15 вересня 2003 року, що набрала сили з 01 листопада 2006 року, відповідно до змісту якої, серед іншого, визначено вартість 1 Гкал теплової енергії для бюджетної установи у розмірі 181,7 грн. без ПДВ. 29 грудня 2006 року сторонами підписано новий договір, а 01 лютого 2007 року набула чинності додаткова угода №4, якою сторонами узгоджено тарифи в сумі 222,03 грн. без ПДВ.

Свої вимоги, позивач мотивує неналежним виконанням споживачем своїх зобов’язань по договору від 29 грудня 2006 року,

У відзиві на позов та усних поясненнях його представника, відповідач проти позову заперечує, посилаючись на безпідставне донарахування заявлених до стягнення сум, оскільки, згідно з виставленим ТО ДКП "Тернопільтеплокомуненерго" до оплати рахунком за вих. №555/07 від 31.05.06р., нарахування спірної суми основного боргу проведено до підписання договору від 29 грудня 2007 року та обумовлено як надбавку до тарифу, у зв’язку зі зміною ціни на газ та електроенергію.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

Згідно з ст.22 ГПК України особа, що звернулась до суду розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд та вільна у їх обґрунтуванні та доказуванні.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до приписів згаданих норм Конституції та ГПК України, не доведеними вимоги про стягнення заявлених сум з підстав, вказаних у позові.

Так, у відповідності до приписів ст.275 Господарського кодексу України, ст. 714 Цивільного кодексу України, по договору енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За змістом ч.2 ст. 714 ЦК України, до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Стаття 691 ЦК України, покладає на покупця обов’язок оплатити товар за ціною, встановленою у договорі або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

За загальними правилами, наведеними у ч. 2 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

При цьому, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч.3 ст. 632 ЦК України).

Приписами ч.1 ст. 632 ЦК України також встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Порядок здійснення розрахунків за договорами енергопостачання на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону, конкретизовано частиною 6 ст. 276 ГК України.

На енергопостачальника (виконавця послуг) п.4 ч.2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»№1868-IV від 24.06.04р., покладено обов’язок надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію зокрема, щодо вартості послуг, структури цін/тарифів.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми боргу, нараховане зобов’язання в сумі 7232,50 грн. виникло до червня 2006 року.

Вказане підтверджується і виставленим до оплати рахунком №14105 від 29.05.06р., за вихідним №555/07 від 31.05.06р.

У зв’язку з цим, необґрунтованим є посилання позивача на виникнення боргу у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем договору від 29 грудня 2006 року, оскільки спірну суму ТО ДКП "Тернопільтеплокомуненерго" донараховано до його підписання сторонами.

Доказів на підтвердження зміни тарифів на постачання теплової енергії в гарячій воді, у встановленому законом порядку, у період до травня 2006 року, позивачем не представлено.

Слід зауважити, що у чинному законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено обов’язку сплати споживачами надбавки до тарифу.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 11,14,632,691,714 ЦК України, ст.ст. 275, 276 ГК України, ст.ст. 7, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», в задоволенні позову, із зазначених у ньому підстав, слід відмовити.

Відповідно до ст. 44,49 ГПК України, судові витрати по справі не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор – апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення 15 жовтня 2008р., через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          І.П. Шумський