ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 11/117

22.07.08

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоБізнес Україна"

до

Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Інкомстрах"

про

стягнення 107 801,43 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача

Погорілець Р.В. - представник

від відповідача

Кур’ята І.В. - представник

В судовому засіданні 22.07.2008 р. на підставі ч. 2 ст. 85 ГПК України за згодою представників сторін було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 107 801,43 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач помилково перерахував на рахунок відповідача кошти, а володіння користування відповідачем зазначеними коштами є безпідставним.

У судових засіданнях 03.06.2008 р., 13.06.2008 р., 15.07.2008 р. оголошувались перерви.

У судовому засіданні 13.06.2008 р. позивач надав суду письмову заяву, в якій зазначено, що відповідач 08.01.2008 р. перерахував позивачу 50 957,13 грн., у зв’язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 56 844,30 грн. безпідставно набутих коштів, а також 12 934,73 грн. індексу інфляції та 1 349,08 грн. 3% річних.

24.06.2008 р. до Господарського суду надійшла заява позивача, в якій останній повідомляє, що 13.06.2008 р. решта заборгованості у сумі 56 844,30 грн. відповідачем повністю погашена та просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 14 283,81 грн.

Відповідач проти позовних вимог у сумі 14 283,81 грн. заперечує та зазначає, що Закрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Інкомстрах" не брало жодних грошових зобов’язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "АвтоБізнес Україна", а тому підстави для стягнення інфляційних збитків та 3% річних з відповідача на користь позивача відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач електронною поштою виставив позивачу до сплати рахунки № 0381/2-019/07 від 04.09.2007 р. на суму 20 095,38 грн., № 0381/2-019/07 від 06.09.2007 р. на суму 21 006,25 грн., № 0381/2-019/07 від 07.09.2007 р. на суму 42 190,05 грн., № 0381/2-019/07 від 07.09.2007 р. на суму 12 230,75 грн., № 0381/2-019/07 від 11.09.2007 р. на суму 17 720,13 грн., № 0381/2-019/07 від 15.09.2007 р. на суму 14 654,25 грн. (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Позивач в повному обсязі оплатив зазначені рахунки, що підтверджується платіжними дорученнями № 14 від 07.09.2009 р. на суму 20 095,38 грн., № 25 від 10.09.2007 р. на суму 21 006,25 грн., № 57 від 14.09.2007 р. на суму 12 230,75 грн., № 76 від 17.09.2007 р. на суму 42 190,05 грн., № 35 від 11.09.2007 р. на суму 17 720,13 грн., № 96 від 19.09.2007 р. на суму 14 654,25 грн., належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що вказані рахунки виставлені відповідачем позивачу за договори страхування фінансових ризиків, які повинні були б бути укладені при умові позитивного завершення переговорів сторін у цій сфері. Однак, жодного договору страхування за виставленими рахунками укладено не було, що сторонами не заперечується.

12.10.2007 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 022 від 10.10.2007 р., в якому просив повернути помилково перераховані кошти.

Відповідач листом № 3417 від 23.10.2007 р. у відповідь на зазначений лист позивача повідомив, що помилково перераховані кошти за платіжними дорученнями № 14 від 07.09.2009 р., № 25 від 10.09.2007р., № 57 від 14.09.2007 р., № 76 від 17.09.2007 р., № 35 від 11.09.2007 р., № 96 від 19.09.2007 р. на загальну суму 127 896,81 грн. будуть повернуті до 26.10.2007 р. (належним чином засвідчені копії листів містяться в матеріалах справи).

Відповідачем було перераховано позивачу частину коштів в сумі 20 095,38 грн. У зв’язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 107 801,43 грн. помилково перерахованих коштів і 14 283,81 грн. інфляційних збитків за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

У судовому засіданні 15.07.2008 р. представниками сторін були надані суду оригінали платіжних доручень № 41 від 08.01.2008 р. на суму 50 957,13 грн. та № 209 від 13.06.2008 р. на суму 56 844,30 грн. з посиланням у призначенні платежу на повернення помилково перерахованих коштів згідно листа № 022 від 10.10.2007 р. Отже, основну суму боргу в розмірі 107801,43 грн., заявлену позивачем до стягнення, відповідач сплатив в повному обсязі.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки сума заборгованості у розмірі 107 801,43 грн., заявлена до стягнення, погашена в повному обсязі, предмет спору у справі в цій частині відсутній. Тому провадження у справі в частині стягнення суми помилково перерахованих коштів відповідно підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 12 934,73 грн. інфляційних збитків за весь час прострочення та 1 349,08 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми.

Правовідносини, які виникли між сторонами, за своєю правовою природою є позадоговірними, і виникли внаслідок безпідставного набуття відповідачем коштів позивача.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Пунктом 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

У відповідності з п. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, договірні правовідносини між сторонами відсутні, розмір процентів за домовленістю сторін не встановлювався.

Частина 2 ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи позов в частині стягнення з відповідача процентів в розмірі 3%, а також інфляційних нарахувань не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки проценти, про які вказано у ст. 536 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, в той час як передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України індекс інфляції та 3% річних є одним із видів санкцій, що підлягають сплаті за порушення боржником грошового зобов’язання, тобто ці поняття не є тотожними.

Посилань на інші норми законодавства, якими б установлювався розмір процентів, позивач суду не навів.

За таких обставин, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 п. 4.2 Роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 04.03.1998р. № 02-5/78 "Про деякі питання практики застосування розділу 6 Господарського процесуального кодексу України" у разі якщо позивач на підставі частини четвертої статті 22 ГПК до прийняття рішення зі справи збільшив розмір позовних вимог і не сплатив державне мито зі збільшеної суми, господарський суд повинен стягнути з позивача суму недоплаченого державного мита в доход державного бюджету. Якщо позивач завищив ціну позову, або у процесі розгляду спору зменшив позовні вимоги, або господарський суд відмовив у стягненні певних сум, державне мито у цій частині не повертається.

Державним митом позивач оплатив лише вимоги про стягнення з відповідача суми безпідставно отриманих коштів в розмірі 107801,43 грн. та перерахував до бюджету 1080 грн. державного мита. До заяв позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляції в сумі 14283,81 грн. доказів сплати державного мита в розмірі 140,84 грн. (з урахуванням переплати державного мита в розмірі 2 грн. при подачі позову) позивач не надав. Таким чином, з позивача в доход бюджету підлягає стягненню 140,84 грн. державного мита. Також на позивача покладаються витрати по сплаті державного мита в сумі 509,57 грн. в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 50957,13 грн. безпідставно одержаних коштів, оскільки ця сума повернута позивачу до порушення судом провадження у справі.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, решта судових витрат в сумі 711,28 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладається на відповідача відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України.

Керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині стягнення з Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Інкомстрах" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоБізнес Україна" безпідставно набутих коштів в сумі 107 801,43 грн. припинити.

2. В інший частині позову відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоБізнес Україна" (юридична адреса: 01103, м. Київ, вул. Підвисоцького/Драгомирова, 10/10, к. 61, фактична адреса: 03133, м. Київ, вул. Дегтярівська, 51, п/р 0101 в Подільській філії ВАТ КБ "Експобанк" м.Київ, МФО 320597, ) в доход державного бюджету України (рахунок 0011 банк ГУ ДКУ у м. Києві, одержувач УДК у Шевченківському районі міста Києва, код банку 820019, , код бюджетної класифікації 22090200, символ звітності 095) 140 (сто сорок ) грн. 84 коп. державного мита.

4. Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Інкомстрах" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 64, п/р 760 в Подільській філії ВАТ КБ "Хрещатик") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоБізнес Україна" (юридична адреса: 01103, м. Київ, вул. Підвисоцького/Драгомирова, 10/10, к. 61, фактична адреса: 03133, м. Київ, вул. Дегтярівська, 51, п/р 0101 в Подільській філії ВАТ КБ "Експобанк" м.Київ, МФО 320597, ) 711 (сімсот одинадцять) грн. 28 коп. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені ГПК України.

Суддя Ю.М. Смирнова

Дата підписання рішення: 31.07.2008 р.