ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
29.07.08                                                                                           Справа № П-18/3
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Зварич О.В.

Якімець Г.Г.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія», с.Микитинці Івано-Франківської міської ради

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2008р.

у справі № П-18/3

за позовом заступника прокурора міста Івано-Франківська в інтересах Держави в особі Івано-Франківської міської ради, м.Івано-Франківськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія», с.Микитинці Івано-Франківської міської ради

про зобов’язання знесення самочинно встановлених торгівельних павільйонів та повернення земельної ділянки, на якій вони встановлені, стягнення шкоди в розмірі 11495,73 грн.

За участі представників:

прокурора: Чернописька Г.О.

позивача: Гуменний О.І.

відповідача: не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2008р. у справі № П-18/3.з врахуванням збільшення позовних вимог, частково задоволено позовні вимоги заступника прокурора міста Івано-Франківська в інтересах Держави в особі Івано-Франківської міської ради, м.Івано-Франківськ та зобов’язано ТзОВ «Скіфія»за власний рахунок знести самочинно встановлені торгівельні павільйони на земельній ділянці по вул.Тролейбусній у м.Івано-Франківську, повернути земельну ділянку, на якій розташовані самовільно встановлені павільйони, Івано-Франківській міській раді, стягнуто з ТзОВ «Скіфія»на користь Державного бюджету міста Івано-Франківська 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті позовних вимог щодо стягнення шкоди в розмірі 11495,73 грн. - відмовлено.

В частині задоволення позову місцевий господарський суд виходив з приписів норм ст.142 Конституції України, ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.376 Цивільного кодексу України, ст.ст.78, 152, 212 Земельного кодексу України та того, що відповідач, не маючи відповідного правовстановлюючого документу на користування землею, без рішення Івано-Франківської міської ради про надання в оренду земельної ділянки, самовільно зайняв та використовує земельну ділянку під розміщення торгівельних павільйонів та здійснення підприємницької діяльності

В частині відмови в позові рішення суду мотивоване тим, що під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов’язано з пред’явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлось в позовній заяві. Щодо суті заявлених додаткових вимог про стягнення шкоди, то згідно з на п.3 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.07.2006р. № 214 ТзОВ «Скіфія»було зобов’язано після укладення договору оренди земельної ділянки відшкодувати Івано-Франківській міській раді збитки за фактичне використання земельної ділянки. Підставою відшкодування втрат є договір про відшкодування втрат недоотримання коштів Івано-Франківською міською радою за фактичне землекористування, типова форма якого розроблена виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 07.06.2005р. Зазначений договір укладається у запропонованому Івано-Франківською міською радою проекті за пропозицією Івано-Франківської міської ради. Станом на момент судового розгляду справи відповідач такого проекту не отримував, а відтак, не мав підстав до відшкодування Івано-Франківській міські раді витрат за фактичне використання земельної ділянки.

Не погоджуючись з рішенням суду, скаржник - відповідач у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати з підстав неповного з’ясування обставин справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. Зокрема, скаржник стверджує, що заступником прокурора міста Івано-Франківська подано позов без достатніх повноважень, не визначено у чому полягає порушення інтересів держави; факт самовільного використання земельної ділянки відсутній, оскільки відповідач у встановленому порядку здійснює оформлення правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку, право на яку йому надано рішенням органу місцевого самоврядування, а саме: рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.07.2006р. № 214 надано дозвіл ТзОВ «Скіфія»на тимчасове розміщення торгових місць для організації ринку на земельній ділянці по вулиці Тролейбусній у місті Івано-Франківську, зобов’язано після укладення договору оренди земельної ділянки відшкодувати Івано-Франківській міській раді збитки за фактичне використання земельної ділянки; рішенням Івано-Франківської міської ради Х сесії п’ятого демократичного скликання від 07.12.2006р., сесія міської ради погодила матеріали погодження місця розташування земельної ділянки ТзОВ «Скіфія»для розміщення ринку, надала дозвіл ТзОВ «Скіфія»на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вказане рішення відповідач вважає таким, що прийнято без обмеження будь-яким строком, його ніхто не оспорював і воно є чинним. На підставі зазначеного рішення відповідачем замовлено у ліцензованого суб’єкта підприємницької діяльності виготовлення проекту відведення земельної ділянки. У встановленому законом порядку із відома та згоди компетентних органів, розроблявся робочий проект «Продовольчий ринок по вулиці Тролейбусній, 2», викопіювання із генплану якого погоджено головним архітектором міста. Таким чином, на думку скаржника, у спірних правовідносинах немає факту самовільного зайняття земельної ділянки, а є лише факт використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, які не є тотожними.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не скерував, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив.

Виходячи із приписів ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами за відсутності представника відповідача.

Представники прокурора та позивача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заступником прокурора міста Івано-Франківська в інтересах Держави в особі Івано-Франківської міської ради заявлено позов до ТзОВ «Скіфія»про зобов’язання за власний рахунок знести самочинно встановлені торгівельні павільйони на земельній ділянці по вул.Тролейбусній в м.Івано-Франківську та повернення земельної ділянки, на якій розташовані самовільні встановлені павільйони, Івано-Франківській міській раді, стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, в розмірі 11495,73 грн.

Вказаний позов заявлений за наслідками проведеної прокуратурою міста Івано-Франківська перевірки дотримання вимог земельного законодавства України суб’єктами підприємницької діяльності на території Івано-Франківської міської ради, якою встановлено факт самовільного захоплення земельної ділянки ТзОВ «Скіфія».

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною третьою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з частиною другою статті 29 ГПК у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

У відповідності до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада є органом місцевого самоврядування, який наділений власними (самоврядними) та делегованими повноваженнями.

Стаття 1 вказаного Закону визначає делеговані повноваження як повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Згідно з ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»повноваження у сфері регулювання земельних відносин, зокрема здійснення контролю за дотриманням земельного законодавства та використанням земель, належать до делегованих повноважень, тоді як підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, справляння плати за землю, належать до власних (самоврядних) повноважень.

Таким чином, Івано-Франківська міська рада у спірних правовідносинах є органом місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) під представництвом прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді за змістом пункту 2 статті 121 Конституції України та статей 2 і 29 Арбітражного процесуального кодексу України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Ці дії включають подання прокурором до арбітражного суду позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру»встановлено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Формами представництва є, зокрема звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; участь у розгляді судами справ. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Виходячи з наведеного, заступник прокурора міста Івано-Франківська, подавши до господарського суду позов про захист інтересів держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, - органу місцевого самоврядування, якому надано повноваження органу виконавчої влади у сфері земельних відносин щодо здійснення контролю за дотриманням земельного законодавства –Івано-Франківської міської ради, діяв в межах наданих йому законом повноважень. У даному випадку підставою представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень державних інтересів внаслідок протиправних дій відповідача, які полягали у порушенні вимог земельного законодавства щодо самовільного зайняття земельної ділянки шляхом розміщення торгівельних павільйонів ринку та зафіксовані зокрема Актам обстеження земельної ділянки № 106 від 11.02.2008р., Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства №19 від 11.02.2008р., складеними Івано-Франківською облдержземінспекцією, та встановлені проведеною прокуратурою міста Івано-Франківська перевіркою дотримання вимог земельного законодавства України суб’єктами підприємницької діяльності на території Івано-Франківської міської ради.

Так, позивач стверджує, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку площею 0,2 га по вул.Тролейбусній в м.Івано-Франківську територіальної громади м.Івано-Франківська, без згоди та відома Івано-Франківської міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.07.2006р. № 214 «Про надання дозволу на тимчасове розміщення торгового ринку»ТзОВ «Скіфія»дозволено тимчасово, до 01.12.2006р. розміщення 28 торгових місць для організації ринку по вул.Тролейбусній. Пунктом 2 вказаного рішення, у відповідності до вимог ч.2 ст.226 Земельного кодексу України, ТзОВ «Скіфія»зобов’язано укласти договір оренди земельної ділянки терміном до 01.12.2006р.

Однак, до вказаного терміну, які і протягом 2007-2008рр., відповідач зобов’язання щодо укладення договору оренди земельної ділянки не виконав. Не маючи відповідного правовстановлюючого документа на користування землею, без рішення Івано-Франківської міської ради про надання в оренду земельної ділянки, відповідач надалі продовжує самовільно використовувати земельну ділянку під розміщення торгівельних павільйонів та здійснення підприємницької діяльності. Здійснивши самовільне зайняття земельної ділянки, відповідач обмежив право міської ради та територіальної громади міста на реалізацію права власності щодо належної їм земельної ділянки.

Згідно з ст.142 Конституції України, земля, як рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування. Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах надано право комунальної власності на землю, та відповідно до ст.143 Конституції України саме територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляються майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до п.1 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю – це право володіти, користуватися ірозпоряжатися земельними ділянками.

Згідно з ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо воно збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Частиною 4 ст.376 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з п.Б ч.3 ст.152 Земельного кодексу України одним з способів захисту права на земельну ділянку є відновленя стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст.212 Земельного кодексу самовільно зайняті земельні ділянки підлягаютьповерненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що позов про зобов’язання знести самочинно встановлені торгівельні павільйони та повернення земельної ділянки, на якій вони розміщені, заявлений прокурором підставно та обґрунтовано, господарським судом матеріали справи досліджені в повному обсязі, з урахуванням вимог процесуального законодавства, повно з'ясовано обставини, що мають значення у справі, та у відповідності з нормами матеріального права постановлене законне та обґрунтоване рішення. Доводами скаржника правомірності висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову не спростовано, а висновки суду щодо відмови в позові позивачем не оспорюються. Відтак, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2008р. у справі № П-18/3 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія», с.Микитинці Івано-Франківської міської ради - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя                                                                      Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                          Зварич О.В.

Суддя                                                                                          Якімець Г.Г.