донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

06.05.2008 р.                                                              справа №21/315

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Ігнатова Н.О. дов. № Н-01/837 від 14.03.2008р.; Алмамедова О.Р. дов. № Н-01/695 від 03.03.2008р.,

від відповідача:

Коротков Є.О. дов. № 471 від 23.04.2008р.; Дубовик І.М. дов. № 24 від09.01.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від

25.02.2008 року

по справі

№21/315

за позовом

Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Димитроввантажтранс" м.Димитров

про

стягнення 2674грн. 80коп

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство “Донецька залізниця” у грудні 2007р. звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Димитроввантажтранс»м.Димитров Донецької області 2674грн. 80коп. збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу.

Господарський суд Донецької області рішенням від 25.02.2008р. по справі № 21/315 у задоволенні позову відмовив.

Господарський суд Донецької області своє рішення мотивував тим, що

укладеним між сторонами договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №76 від 24.02.2006р. не передбачено надання залізницею відповідачеві такої послуги як надання дозволу на ввезення і завантаження вантажу, окремий договір, яким би обумовлювалось надання відповідачеві залізницею такої послуги як надання дозволу на ввезення і завантаження вантажу, сторонами не укладався, залізниця не надала ніяких документів і доказів того, що нею у спірний період надавались відповідачеві дозволи на навантаження вагонів на під’їзних коліях останнього.          Господарський суд визнав, що позивач не довів, що станція Красноармійськ надавала відповідачеві дозвіл (візу) на ввезення і завантаження вантажу у вересні-грудні 2006 року і тому позовні вимоги Державного підприємства „Донецька залізниця” про стягнення збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу у сумі 2674грн. 80коп. визнав безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають.

Державне підприємство „Донецька залізниця”, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008р. по справі № 21/315 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заявник скарги вважає, що господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: ст. 22 Статуту залізниць України, п.п. 1.6, 3.1 Правил оформлення перевізних документів, а також норми процесуального права, а саме: ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, в частині необхідності всебічного, повного та об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що призвело до неправильного вирішення спору.

Заявник апеляційної скарги вважає, що у відповідності до п.п. 1.6, 3.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р., візування накладної здійснюється залізницею у разі надання дозволу на завантаження, а тому є обов’язковою додатковою операцією, пов’язаною з перевезенням, яка передує укладенню договору перевезення –залізничної накладної. Тобто належним чином оформлена залізнична накладна є угодою на перевезення вантажів залізничним транспортом, і на надання послуг по її візуванню укладення окремого договору не потрібно.

Заявником скарги надані письмові пояснення з наданням документів, які на його думку підтверджують факт надання спірних послуг.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Димитроввантажтранс»з доводами апеляційної скарги не погоджується, вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності з вимогами діючого законодавства, тому просить рішення господарського суду Донецької області від 02.10.2007р. по справі № 11/230 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні повідомив про те, що не по всім перевезенням товариство являється вантажовідправником.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України здійснено запис судового засідання та складено протокол.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши надані сторонами додаткові матеріали, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і як правильно встановлено господарським судом між ДП “Донецька залізниця” та ТОВ «Димитроввантажтранс»24.02.2006р. укладено договір № 76 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 1.1 даного договору сторони визначили, що предметом договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно пункту 2.2 даного договору залізниця зобов’язувалась приймати до перевезення вантажі Вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери), згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовласника та надавати Вантажовласнику додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору.

Порядок оплати послуг визначений сторонами в розділі 3 договору, згідно пункту 3.1 якого плата за додаткові послуги, які виконуються залізницею за вільними тарифами, перелік яких надається в розділі 1 п. 26 табл. 3 Тарифного керівництва № 1, за домовленістю сторін, визначається згідно із затвердженими калькуляціями і зазначається в доповненні до цього договору.

Збори за виконання експедиторських операцій встановлюються, згідно розділу 2 п. 9 Тарифного керівництва № 1 і визначаються в доповненні до цього договору.

В період дії договору залізниця звернулась до відповідача із пропозицією підписати додаткову угоду №4 до договору №76 від 24.02.2006р., в якій серед експедиторських операцій, які надаються згідно параграфу 9 розділу 2 „Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України. Тарифне керівництво №1”, запропонувала і таку послугу як отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу та пропонувала встановити суму зборів на даний вид послуг - 0,60грн.

Відповідач додаткову угоду №4 підписав з протоколом розбіжностей. Протокол узгодження розбіжностей до додаткової угоди №4 сторони не підписали.

Таким чином, висновок господарського суду про те, що умовами договору № 76 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 24.02.2006р. не передбачено надання залізницею послуги –дозволу на ввезення і завантаження вантажу є таким, що відповідає матеріалам справи.

Окремого договору на послуги по наданню дозволу на ввезення і завантаження вантажу сторони не укладали.

Згідно ст.23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до п.1.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р., оформлені відправником перевізні документи перевіряються і візуються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції. Перевіркою встановлюються: наявність плану (дозволу) на перевезення, відсутність заборон і обмежень у даному напрямку перевезення, платоспроможність вантажовідправника, правильність заповнення бланків перевізних документів відповідно до цих Правил, наявність необхідних додаткових супровідних документів та дозволів на відправлення вантажу (митних, карантинних, санітарних та інших контролюючих органів). Візування здійснюється після зазначеної перевірки і передує укладанню договору перевезення.

Пунктом 3.1 Правил оформлення перевізних документів на станцію відправлення покладено обов’язок візування накладної у разі надання дозволу на навантаження на місцях загального і незагального користування, „Навантаження призначено на.........число......міс.”, та зазначено про те, що порядок візування накладних установлюється начальником станції.

Як вбачається з наданих до матеріалів справи накопичувальних карток за період вересень –грудень 2006р. позивачем нараховано відповідачеві збір за отримання від станції дозволу (візи) на ввіз та завантаження вантажу у сумі 2674грн. 80коп.

Відповідач відмовився підписувати вказані в позовній заяві накопичувальні картки, посилаючись на порушення залізницею ст.ст. 17, 18, 22 Статуту залізниць України, п.п.1.6, 3.1 Правил оформлення перевізних документів, п.9 розділу 2 Тарифного керівництва № 1.

Згідно статті 62 Статуту залізниць України належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситись готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Відповідно пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів отримані гроші ТехПД залізниця заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги.

Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами і контейнерами.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

Оскільки відповідач відмовився підписувати накопичувальні картки, проти нарахування та стягнення сум за візування залізничних накладних заперечує, Державне підприємство „Донецька залізниця” звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованого збору у сумі 2674грн. 80коп.

У додатку 3 до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Мінтрансу № 644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 864/5085, наведений зразок заповнення Накопичувальної картки зборів за роботи та штрафи, пов’язані з перевезенням вантажів (вантажобагажу).

Як вбачається з матеріалів справи надані позивачем в обґрунтування своїх вимог накопичувальні картки не відповідають вимогам, які встановлені до їх заповнення вищевказаними Правилами. Так, в накопичувальних картках не заповнені графи «Найменування документа», «Номер документа», замість цього залізницею в даних графах накопичувальних карток вказано лише кількість документів. Залізницею в накопичувальних картках не конкретизовано за якими саме накладними і на яку суму надавалися послуги у вигляді дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу.

Накопичувальні картки не підписані представниками відповідача, за даним фактом представниками залізниці складені акти загальної форми. Акт загальної форми не підтверджує факт надання послуг у вигляді дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу, а лише засвідчує факт відмови відповідача від підписання накопичувальних карток.

Позивачем не наданий порядок візування накладних, якій відповідно до пункту 3.1 Правил оформлення перевізних документів підлягає встановленню начальником станції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем наданими до матеріалів справи документами не підтверджений факт надання послуг по отриманню дозволу (візи) на ввезення та завантаження вантажу у сумі 2674грн. 80коп. (в т.ч. ПДВ 445грн. 80коп.), тому позовні вимоги Державного підприємства “Донецька залізниця” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Димитроввантажтранс»2674грн. 80коп. збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що рішення господарського суду від 25.02.2008р. по справі № 21/315 про відмову у задоволенні позову про стягнення 2674грн. 80коп. збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу є таким, що прийнято при повному дослідженні всіх обставин справи, з урахуванням норм чинного законодавства, тому підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга визнається такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008р. по справі № 21/315 залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС