ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р.

№ 2-8/14030-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Козир Т.П.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Малоріченської сільської ради

на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 р.

у справі

№ 2-8/14030-2007

за позовом

Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з лісового і мисливського господарства

До

1)Малоріченської сільської ради

2)Обслуговуючого кооперативу "Сонячнегір'я"

3)Обслуговуючого кооперативу "Лазуріт"

третя особа

Алуштинське державне лісогосподарське підприємство

Про

визнання недійсними рішень

за участю представників:

прокурора: Попенко О.С.;

позивача: не з’явивися;

відповідача-1: Почтаренко Д.С.;

відповідача-2: Ковалевський М.С.;

відповідача-3: Ковалевський М.С.; Тимофєєва Н.Є.;

третьої особи -1: не з’явився

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2008 р. (суддя Чумаченко С.А.) в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 р. (судді Фенько Т.П., Дугаренко О.В., Заплава Л.М.) рішення місцевого господарського суду скасовано; визнано недійсними: рішення Малоріченської сільської ради м. Алушта від 18.04.2006 р. № № 2/5 та 2/8; договори оренди земельної ділянки від 19.04.2006 р.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, Малоріченська сільська рада звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 р. та залишити без змін рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2008 р.

Сторони, згідно з приписами ст. 1114 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, проте позивач та третя особа не скористалися передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що Рішенням 2 сесії 5-го скликання Малоріченської сільської ради м. Алушта від 18.04.2006 р. № 2/5 "Про затвердження проекту відводу, технічної документації з землеустрою та надання земельної ділянки в оренду ОК "Сонячнегір’я" затверджено проект землеустрою з відводу земельної ділянки з земель Алуштинського держлісгоспу для обслуговування бази відпочинку ОК "Сонячнегір’я".

Із земель Алуштинського держлісгоспу вилучено земельну ділянку загальною площею 9,9981 га, у тому числі землі, вкриті лісом –9,1 га, пляж - 0,6470 га. На підставі цього рішення між Малоріченською сільською радою та ОК "Сонячнегір’я" 19.04.2006 р. укладено Договір оренди земельної ділянки терміном на 49 років, який зареєстровано у Державному реєстрі земель 27.04.06 за № 53.

Рішенням 2 сесії 5-го скликання Малоріченської сільської ради м. Алушта від 18.04.2006 р. № 2/8 "Про затвердження проекту відводу, технічної документації з землеустрою та надання земельної ділянки в оренду ОК "Лазуріт" затверджено проект землеустрою з відводу земельної ділянки з земель Алуштинського держлісгоспу для обслуговування бази відпочинку ОК "Лазуріт".

З земель Алуштинського держлісгоспу вилучено земельну ділянку загальною площею 9,99620 га, у тому числі землі, вкриті лісом –9,1341 га, пляж - 0,8621 га. На підставі цього рішення між Малоріченською сільською радою та ОК "Лазуріт" 19.04.2006 р. укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 49 років, який зареєстровано у Державному реєстрі земель 27.04.2006 р. за № 52.

Приймаючи постанову, апеляційний господарський суд виходив з того, що у період розгляду справи № 2-8/14030-2007 були відсутні діючі рішення Малоріченської сільської ради на дозвіл складання проектів землеустрою по відведенню земельних ділянок та про затвердження матеріалів узгодження і дозволу складання проекту відведення земельної ділянки. Відповідні рішення Малоріченської сільської ради № 23/54 та № 23/55 від 23.12.2004 р., № 31/45 та № 31/46 від 15.11.2005 р., № 35/136 та № 35/137 від 16.03.2006 р. скасовані рішеннями господарського суду АР Крим у справах № 2-25/15446-05 та № 2-22/2613-2007 за позовом Обслуговуючого кооперативу "Восток-Елада" до Малоріченської сільської ради.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Обслуговуючий кооператив "Восток-Елада" не є стороною у цій справі.

Необхідною умовою преюдиціальності згідно цієї статті є суб’єктний склад спору. Тобто, ч. 2 ст. 35 ГПК України застосовується виключно при повній тотожності сторін спору.

Отже, апеляційний господарський суд, приймаючи оскаржувану постанову, не мав правових підстав для врахування обставин та фактів, встановлених у справах № 2-25/15446-05 і № 2-22/2613-2007.

Стаття 27 ГПК України передбачають можливість залучення за ініціативою господарського суду до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов’язки щодо однієї з сторін.

Враховуючи під час прийняття рішень судові акти у справах № 2-22/2613-2007 та № 2-22/2613-2007, господарські суди безпідставно не звернули увагу на можливість впливу оскаржуваних рішень на права та обов’язки ОК "Восток-Елада".

Пунктом 12 Перехідних Положень Земельного кодексу України визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів —відповідні органи виконавчої влади.

Місцевим та апеляційним господарським судом не досліджувалось питання знаходження спірних земельних ділянок в межах села Сонячнегірське, а саме: план землеустрою населеного пункту, дані Державного земельного кадастру, затверджений проект встановлення меж населеного пункту.

Частиною 3 статті 149 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які знаходяться в постійному користуванні для всіх потреб, окрім особливо цінних земель, які вилучаються (покупаються) ними з урахуванням вимог статті 150 того ж Кодексу.

Частина 1 статті 150 Земельного Кодексу України, зокрема, відносить до особливо цінних земель: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерновобуроземні глибокі і середньоглибокі; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму; землі природно-заповідного фонду; землі історико-культурного призначення.

Таким чином, для правильного вирішення справи господарські суди мали надати оцінку відчуженим земельним ділянкам з урахуванням норм статті 150 Земельного кодексу України.

Відповідно до рішень Малоріченської сільської ради № 2/5 та № 2/8 від 18.04.2006 р. земельні ділянки передавались для рекреаційного використання.

Стаття 50 Земельного кодексу України надає визначення земель рекреаційного призначення, а саме землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. В той же час, ч. 2 ст. 20 зазначеного кодексу передбачає, що зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Таким чином, для правильного вирішення справи господарські суди мали належним чином оцінити оскаржувані рішення Малоріченської сільської ради в контексті норм статті 20 Земельного кодексу України.

Виходячи з викладеного, господарські суди в порушення ст. 43 ГПК України не дослідили всіх обставин справи та неправомірно застосували норми матеріального права. Севастопольським апеляційним господарським судом зазначених помилок виправлено не було.

Наведене свідчить, що винесені судові акти підлягають скасуванню, а справа —направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір у відповідності з обставинами справи і вимогами закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11110, 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Малоріченської сільської ради задовольнити частково.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 01 лютого 2008 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 17 березня 2008 року у справі № 2-8/14030-2007 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим в іншому складі суду.

Головуючий суддя                                            О. Кот

судді                       Т. Козир

С. Шевчук