ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.06.08
р.
Справа № 8/99пд

за
позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

код НОМЕР_1, м.Донецьк

до
відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, код НОМЕР_2,

м.Донецьк

про
визнання договору недійсним

Суддя  Ємельянов А.С.

Представники:

від
позивача: ОСОБА_1. - підприєм.

від
відповідача: ОСОБА_2- підприєм.

В
засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувалась
перерва з 19.06. по 20.06.2008р.

СУТЬ
СПРАВИ:

Фізична
особа - підприємець ОСОБА_1, м.Донецьк, позивач, звернувся до господарського
суду з позовною заявою до відповідача, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Донецьк,
про визнання недійсним договору від 05.05.2008р. оренди нежитлового приміщення.

В
обгрунтування своїх вимог позивач посилається на невідповідність спірного
договору оренди положенням законодавства, у зв'язку з відсутністю у відповідача
права власності на предмет цього договору - нежитлове вбудоване приміщення
площею 53 кв.м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1. За таких обставин,
приймаючи до уваги, що згідно із ст.761 Цивільного кодексу України право
передання майна у найм належить власникові речі, за твердженням позивача,
передача відповідачем в оренду нежитлового приміщення, яке не є його власністю,
суперечить вимогам закону.

Відповідач
відзив на позовну заяву не надав, у судовому засіданні проти позовних вимог
заперечив з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві.

18.06.2008р.
відповідач звернувся до господарського суду з зустрічною позовною заявою до
позивача про:

-
визнання права власності на нежитлове приміщення - магазин непродовольчого
характеру, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 53 кв.м;

-  визнання дійсним договору від 05.05.2008р.
оренди нежитлового приміщення.

Ухвалою
від 18.06.2008р. зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з
первісним позовом.

В
обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на виникнення у
нього права власності на нежитлове приміщення, внаслідок укладання договору
купівлі-продажу від 01.02.2007р. квартири та проведення її реконструкції згідно
з рішенням  виконавчого комітету
Маріупольської міської ради №341/6 від 21.11.2007р.

Позивач
заперечень по суті зустрічних позовних вимог не надав.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, господарський
суд встановив:

Зобов'язання
згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України виникають, зокрема, з
договору.

Згідно
із ст.655 Цивільного кодексу України за
договором  купівлі-продажу  одна
сторона  (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Як
встановлено судом, 01.02.2007р. між відповідачем (покупець) та ОСОБА_3,  ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (продавці) був
укладений договір купівлі-продажу.

За
умовами зазначеного договору, продавцями було передано у  власність покупця квартиру загальною площею
33,7 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1.

Відповідно
до ч.1 ст.334 Цивільного кодексу України право
власності  у  набувача майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п.9
договору купівлі-продажу від 01.02.2007р. сторонами встановлено, що право
власності на нерухоме майно у відповідача виникає з моменту державної
реєстрації договору.

Згідно
із п.1 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого
Постановою Кабінету міністрів України №671 від 26.05.2004р., державна
реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу
України шляхом внесення реєстратором відповідної інформації до Державного реєстру
правочинів.

При
цьому, реєстратори - це державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які
згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну
реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії,
приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції,
передбачені цим Порядком.

Як
встановлено судом, згідно з надписом, зробленим на другій сторніці договору
купівлі-продажу від 01.02.2007р., останній був зареєстрований приватним нотаріусом
ОСОБА_7 у державному реєстрі за номером №364.

За
таких обставин, приймаючи до уваги встановлений договором купівлі-продажу
момент переходу права власності до покупця, враховуючи проведення державної
реєстрації договору та витяг №13437085 від 02.02.2007р. про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, виданий Міським комунальним підприємством
„Маріупольське бюро технічної інвентраризації”, суд дійшов висновку, що
відповідач набув право власності на квартиру загальною площею 33,7 кв.м, яка
розташована по АДРЕСА_1.

Згідно
із ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм майном. При цьому, за приписами ч.2 ст.319
Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна  буль-які дії, що не суперечать закону.
Зокрема, ст.320 Цивільного кодексу України власникові надане право
використовувати майно для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно
наданого до матеріалів справи висновку №381/4 від 27.08.2007р., складеного Товаристовом
з обмеженою відповідальністю «Інститут «Маріупольцивільпроект», приймаючи до
уваги конструктивну схему 5-поверхового житлового  будинку, характер розподілу та величину
навантаження на стіни, а також те, що реконструкція (перепланування) квартири під
магазин  непродовольчих товарів не
призводить до зміни конструктивної схеми житлового будинку, перепланування
квартири №23 визнано технічно можливим.

Згідно
з наданим до матеріалів справи рішенням №341/6 від 21.11.2007р., у
відповідності до ст.31, 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в
Україні», ст.24, 29, 301 Закону України «Про планування та забудову територій»,
ст.21 Правил забудови м.Маіруполя, виконавчим комітетом Маріупольської міської
ради було виведено із житлового фонду квартиру АДРЕСА_1 та дозволено Фізичній
особі- підприємцю ОСОБА_2розроблення проектної документації  на реконструкцію квартири  під магазин непродовольчих товарів.

Згідно
з технічним паспортом, складеним 14.02.2008р. Міським комунальним підприємством
«Маріупольське бюро технічної інвентраризації» приміщення спірного магазину
складається з двох торгівельних залів площами 19,3 кв.м та 32, 4 кв.м, а також
туалету площею  1,3 кв.м, що разом
складає 53 кв.м

Відповідно
до ст.328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із
закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто, у
відповідності до ст.328 Цивільного кодексу України встановлюється презумпція
правомірності набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону
або не встановлено судом.

Таким
чином, приймаючи до уваги гарантовану законом можливість проведення власником реконструкції
нерухомого майна, враховуючи відсутність будь-яких доказів порушення  будівельних норм та правил при здійснення
відповідачем перепланування квартири під магазин, за висновками суду Фізична
особа - підприємець ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення - магазину
непродовольчого характеру, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 53 кв.м.

Відповідно
до ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права.

За
змістом ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або невизнається
іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно
ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в
господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За
приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог
або заперечень.

Як
встановлено судом, обґрунтовуючи вимоги про визнання права власності на спірне
майно відповідач посилається на фактичне невизнання його прав позивачем.

Зокрема,
позивач у позовній заяві стверджує про відсутність у відповідача права власності
на спірне майно.

За
таких обставин, виходячи з того, що зустрічний позов в частині вимог про
визнання права власності повністю доведений відповідачем, обґрунтований
законодавством та фактичними матеріалами справи, враховуючи, що право власності
відповідача фактично не визнається позивачем, вимоги про визнання права
власності на нежитлове приміщення - магазин непродовольчого характеру, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 53 кв.м, підлягають
задоволенню.

Згідно
із ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України.

За
приписом ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства.

Виходячи
зі змісту позовної заяви, за твердженням позивача, договір від 05.05.2008р.
оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, не відповідає
вимогам закону.

Як
встановлено судом, в обгрунтування факту невідповідності спірного договору
оренди від 05.05.2008р. вимогам закону позивач посилається на відсутність у
відповідача права власності на майно, яке є предметом цього договору.

Зокрема,
як вказує позивач, у відповідності з вимогами ст.761 Цивільного кодексу України
право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові
права.

Проте,
згідно з висновками суду, викладеними вище, відповідач є власником магазину непродовольчого
характеру, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 53 кв.м.

Одночасно,
інших доказів невідповідності спірного договору оренди від 05.05.2008р. вимогам
закону позивачем всупереч ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу
України до матеріалів справи не надано.

За
таких обставин, враховуючи, що вимоги про визнання недійсним договору від
05.05.2008р. недоведені фактичними обставинами справи, позов в цій частині
підлягає залишенню без задоволення.

Зустрічні
позовні вимоги про визнання дійсним договору від 05.05.2008р. оренди
нежитлового приміщення залишаються без задоволення з огляду на таке:

Відповідно
до приписів ст.129 Конституції України суд вживає виключно ті засоби захисту
законних прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які прямо передбачені
законом.

При
цьому, згідно із ст.220 Цивільного кодексу України з урахуванням п.4 Постанови
Пленуму №3 від 28.04.1978р. Верховного суду України «Про судову практику у
справах про визнання угод недійсними» визнання договору дійсним як форма
судового захисту застосовується лише відносно угод, щодо яких законом
встановлена обов'язкова нотаріальна форма, від дотримання якої одна з сторін,
незважаючи на узгодженість всіх істотних умов та повне або часткове виконання
угоди, ухиляється.

Згідно
із ст.793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої частини) підлягає нотаріальному посвідченню,
якщо він укладений на строк   три  роки
і  більше.

Проте,
згідно з положеннями п.4.1 договору оренди від 05.05.2008р. нежитлового
приміщення останній укладений строком на два роки.

Тобто,
враховуючи положення ст.ст.220, 793 Цивільного кодексу України спірний договір
оренди не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Оскільки
судом встановлено, що діюче законодавство України не вимагає обов'язкового
вчинення укладеного 05.05.2008р. договору оренди у нотаріальній формі,
застосування такого засобу судового захисту як визнання спірного договору
оренди дійсним є безпідставним, внаслідок чого зустрічні позовні вимоги в цій
частині підлягають залишенню без задоволення.

Враховуючи,
що спір, за висновками суду, виник внаслідок неправильних дій позивача, на
останнього підлягають віднесенню судові витрати за первісним позовом.

Судові
витрати за зустрічним позовом у відповідності до ст.49  Господарського процесуального кодексу України
підлягають розподілу між сторонами порівну.

За
таких обставин, керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити
повністю у задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м.Донецьк до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Донецьк про визнання
недійсним договору від 05.05.2008р. оренди нежитлового приміщення.

Зустрічні
позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Донецьк до Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1, м.Донецьк задовольнити частково.

Визнати
право власності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Донецьк на нежитлове приміщення
- магазин непродовольчого характеру, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 53 кв.м.

В
задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовити.

Стягнути
з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Донецьк на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м.Донецьк витрати по сплаті державного мита в сумі 42 грн.
50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі
59 грн. 00 коп.

Видати
наказ після набрання рішенням законної сили.

За
згодою сторін в судовому засіданні 20.06.2008р. оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Повний
текст рішення підписано 20.06.2008р.

Суддя