ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р.

№ 7/151/07-27/236/07-11/673/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос О.І.,

суддів:

Бакуліної С.В., Кривди Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ВАТ Банку "БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії ВАТ Банку "БІГ Енергія"

на постанову

Запорізького апеляційного господарського суду від 17.04.2008 р.

у справі

№7/151/07-27/236/07-11/673/07

господарського суду

Запорізької області

за позовом

ВАТ Банку "БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії ВАТ Банку "БІГ Енергія"

до

ЗАТ "Страхова компанія "ВЕСКО" в особі Запорізької філії ЗАТ "Страхова компанія "ВЕСКО"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

ТОВ "Південно-Українська лізингова компанія"

про

стягнення 277 794,00 грн.

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

Донченко Т.Г.

від відповідача:

Бєлая О.С.

від третьої особи:

не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 31.01.2008 р. у справі №7/151/07-27/236/07-11/673/07 (суддя Гончаренко С.А.) позов задоволено: стягнуто з ЗАТ "Страхова компанія "Веско" на користь ВАТ Банк "БІГ Енергія" 277 794,00 грн. страхового відшкодування, 2 777,94 грн. державного мита та 113,74 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ЗАТ "Страхова компанія "Веско" в особі Запорізької філії ЗАТ "Страхова компанія "ВЕСКО" було подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 17.04.2008 р. у справі №7/151/07-27/236/07-11/673/07 (судді: Коробка Н.Д., Колодій Н.А., Мірошниченко М.В.) апеляційну скаргу ЗАТ "Страхова компанія "Веско" в особі Запорізької філії ЗАТ "Страхова компанія "ВЕСКО" задоволено: рішення господарського суду Запорізької області від 31.01.2008 р. у справі №7/151/07-27/236/07-11/673/07 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з ВАТ Банк "БІГ Енергія" на користь ЗАТ "Страхова компанія "Веско" в особі Запорізької філії ЗАТ "Страхова компанія "ВЕСКО" 1 388,97 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги.

У касаційній скарзі ВАТ Банк "БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії ВАТ Банку "БІГ Енергія" просить скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 17.04.2008 р. у справі №7/151/07-27/236/07-11/673/07 та залишити без змін рішення господарського суду Запорізької області від 31.01.2008 р. у справі №7/151/07-27/236/07-11/673/07, посилаючись на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального, процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 13, ст.ст. 511, 581, ч.ч. 1, 2 ст. 636, ч.ч. 2, 3 ст. 985, ст. 990 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 3 Закону України "Про страхування", оскільки: по-перше, ВАТ Банк "БІГ Енергія" є не стороною договору страхування (страхових сертифікатів), а є вигодонабувачем —особою, якій у разі настання страхової події страховик (відповідач) зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування, у зв'язку з чим позивач не повинен виконувати обов'язки страхувальника (ТОВ "Південно-Українська лізингова компанія") за договорами страхування щодо повідомлення про настання страхового випадку, надання необхідного пакету документів тощо; по-друге, статтею 985 Цивільного кодексу України передбачено право укладення договору на користь третьої особи, а відповідно до ч. 2 вказаної статті страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також змінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування, у зв'язку з чим визначення в страхових сертифікатах ВАТ Банк "БІГ Енергія" вигодонабувачем є укладенням договору на користь третьої особи —позивача; по-третє, у зв'язку з тим, що викрадене майно було предметом застави, позивач не тільки як вигодонабувач, а й як заставодержатель мав право на звернення до відповідача як до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування.

Третя особа не скористалася своїм процесуальним правом на участь свого представника у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених у них фактичних обставин правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

17.03.2006 р. між третьою особою та Приватним підприємством “Соверен” було укладено договір фінансового лізингу №Л0016 (далі — договір фінансового лізингу), згідно з яким третя особа (лізингодавець) зобов'язалась придбати у постачальника та передати у лізинг лізингоодержувачу —ПП “Соверен” (користування та володіння на умовах платності) рухоме майно згідно зі специфікацією до договору фінансового лізингу від 17.03.2006 р. №Л0016, а саме: трактор К-701; культиватор КРН-5,6 (2 шт.); плуг ПЛН-9-35; борону БДТ-7,0; борону дискову ДМТ-4; сівалку зернотукову СЗ-3,6А (2шт.); очищувач вороху ОВС-25 (далі —предмет лізингу), а ПП “Соверен” зобов’язалося прийняти предмет лізингу, використовуючи його згідно з умовами цього договору та сплачувати встановлені договором платежі.

Предмет лізингу було передано третьою особою ПП “Соверен” за двома актами прийому-передачі від 13.04.2006 р. №Л0016 (т. 1, а.с. 17, 18).

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору фінансового лізингу протягом усього строку дії договору право власності на предмет лізингу (все надане за цим договором майно) залишається у третьої особи. ПП “Соверен” право власності на предмет лізингу набувається згідно з актом викупу, який надається йому третьою особою після сплати всіх платежів, передбачених цим договором. ПП “Соверен” не має права відчужувати одержаний предмет лізингу будь-яким способом, продавати, дарувати, передавати його в оренду, заставу, сублізинг тощо.

Згідно з п. 6.1.5 договору фінансового лізингу, серед інших прав третьої особи, передбачено також право передавати предмет лізингу у заставу.

28.04.2006 р. між позивачем та третьою особою було укладено договір №05/FLT-055-04-06 факторингу валютних цінностей (далі —договір факторингу), згідно з умовами якого позивач (фактор) за плату передає в розпорядження третьої особи (клієнта) грошові кошти, а третя особа відступає позивачу право грошової вимоги зі сплати лізингових платежів, що виникло з договору фінансового лізингу від 17.03.2006 р. №Л0016, укладеного між третьою особою та ПП "Соверен".

Відповідно до п. 1.2.1 договору сума лізингових платежів складається:

?          із компенсації вартості предмету лізингу —256 951,67 грн.;

?          із платежу, як винагороди за отриманий у користування предмет лізингу —у розмірі 19,5% річних від залишкової вартості предмету лізингу;

?          із платежу, як компенсації послуг зі страхування —у розмірі 0,55% на місяць від залишкової вартості предмету лізингу.

Сума грошових коштів, які передає позивач у розпорядження третьої особи відповідно до п. 1.1 договору факторингу, складає 256 951,67 грн. (п. 2.1 договору факторингу).

Листами від 28.04.2006 р. та від 03.05.2006 р. (т. 1, а.с. 24–25,) третя особа та позивач повідомили ПП “Соверен” нові реквізити, за якими слід сплачувати лізингові платежі.

Третя особа виступила перед позивачем майновим поручителем за ПП “Соверен” для забезпечення вчасного виконання останнім своїх зобов'язань зі сплати лізингових платежів, про що між позивачем і третьою особою укладено договір застави від 28.04.2006 р. №05/FLT-055-04-06 (далі —договір застави), згідно з умовами якого за договором факторингу позивач (заставодержатель) за плату передав у розпорядження третьої особи (заставодавця) грошові кошти у сумі 256 951,67 грн., а третя особа відступила позивачу право грошової вимоги зі сплати лізингових платежів, що виникло з договору фінансового лізингу, укладеного між третьою особою та ПП "Соверен". Для забезпечення вчасного виконання зобов'язань ПП “Соверен” (боржника) третя особа виступає його майновим поручителем і передає в заставу позивачу рухоме майно, вказане в п. 1.2 цього договору (предмет застави). Заставою забезпечується вимога позивача щодо сплати ПП “Соверен” відповідних лізингових платежів на підставі вказаного договору фінансового лізингу.

Згідно з п. 1.2 договору застави предметом застави є предмет лізингу, заставна вартість якого складає 319.194,62 грн. (п. 1.3 договору застави).

Відповідно до п. 1.5 договору застави заставою забезпечується:

?          сплата ПП “Соверен” лізингових платежів позивачу згідно з умовами, встановленими договором фінансового лізингу;

?          сплата ПП “Соверен” пені, згідно з умовами договору фінансового лізингу;

?          витрати, пов’язані зі зверненням стягнення та реалізацію заставленого майна.

Заставлене майно залишається у власності третьої особи та у господарському розпорядженні ПП “Соверен”, що одержало його у третьої особи за договором фінансового лізингу (п. 1.6 договору застави).

Згідно з п.п. 2.1.1, 2.1.3 договору застави, серед інших прав позивача, передбачено також його право перевіряти стан і умови зберігання предмета застави; звернути стягнення на предмет застави у разі: несплати (несвоєчасної сплати, у т.ч. неповної) ПП “Соверен” належних лізингових платежів; порушення ПП “Соверен” відповідних умов зберігання та експлуатації предмета застави, що зазначені в договорі фінансового лізингу; вчинення ПП “Соверен” перешкод для перевірки стану предмета застави.

Відповідно до п. 2.4.5 договору застави третя особа зобов’язалася письмово повідомити позивача про події, що призвели до ушкодження або знищення предмета застави, протягом трьох робочих днів від дати, коли такі події стали йому відомі. У випадку зникнення, знищення предмета застави або розукомплектації негайно, у встановлений відповідним договором страхування термін, звернутися до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та направити у правоохоронні органи заяви про розшук предмета застави та притягнення ПП “Соверен” до відповідальності.

Предмет застави було застраховано, про що між відповідачем (страховик) і третьою особою (страхувальник) укладено договори страхування —страхові сертифікати:

?          №01/01-Л0016-а/06ЗП від 13.04.2006 р. транспортного засобу —трактора К-701, страхова сума —132 000,00 грн.;

?          №02/01-Л0016-ип/06ЗП від 13.04.2006 р., предмет договору —культиватор КРН-5,6 (2 шт.), загальна страхова сума —48 400,00 грн.;

?          №03/01-Л0016-ип/06ЗП від 13.04.2006 р., предмет договору —плуг ПЛН-9-35, загальна страхова сума —21 560,00 грн.;

?          №04/01-Л0016-ип/06ЗП від 13.04.2006 р., предмет договору —борона БДТ-7,0, загальна страхова сума —24 200,00 грн.;

?          №05/01-Л0016-ип/06ЗП від 13.04.2006 р., предмет договору —борона дискова ДМТ-4, загальна страхова сума —25 300,00 грн.;

?          №06/01-Л0016-ип/06ЗП від 13.04.2006 р., предмет договору —сівалка зернотукова СЗ-3,6А (2 шт.), загальна страхова сума —45 100,00 грн.;

?          №07/01-Л0016-ип/06ЗП від 13.04.2006 р., предмет договору —очищувач вороху ОВС-25, загальна страхова сума —12 100,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 985 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 3 Закону України “Про страхування” страхувальники мають право при укладенні договорів страхування призначити громадян або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку для отримання страхового відшкодування.

Пунктом 4 страхового сертифікату №01/01-Л0016-а/06ЗП і пунктами 2.3 інших сертифікатів визначено вигодонабувачем позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України “Про страхування”, страховий ризик —певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Пунктами 7 і 20.2 страхового сертифікату №01/01-Л0016-а/06ЗП передбачено страховий ризик —викрадення (варіант Б) —викрадення транспортного засобу під час його знаходження в будь-якому місці у будь-який час.

Відповідно до пунктів 4.6 інших вищезазначених сертифікатів до страхових ризиків віднесено серед інших протиправні дії третіх осіб (крадіжка, грабіж, розбій, вчинені з проникненням у приміщення чи інше місце зберігання...).

Дата закінчення дії вказаних страхових сертифікатів —12.04.2007 р. (п. 15 страхового сертифікату №01/01-Л0016-а/06ЗП, п.п. 3.5 інших сертифікатів).

26.12.2006 р. представники позивача при перевірці застрахованого майна (предмета застави), яке знаходилось у ПП “Соверен”, встановили, що станом на 26.12.2006 р. місцезнаходження керівника лізингоодержувача ПП "Соверен" невідоме, перераховане в акті майно не знайдено, місцезнаходження майна на момент перевірки невідомо, про що було складено відповідний акт перевірки майна, переданого в лізинг і заставу (т. 1, а.с. 50).

Позивач 10.01.2007 р. звернувся до Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області із заявою про порушення кримінальної справи за фактом зникнення заставленого майна, що було передано в заставу позивачу третьою особою на підставі договору застави від 28.04.2006 р. №05/FLT-055-04-06.

16.01.2007 р. Орджонікідзевським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області було прийнято постанову про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України.

25.01.2007 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування (т. 1, а.с. 53), в якій зазначив, що застраховане майно викрадено, винні особи та місцезнаходження його невідомі. До вказаної заяви згідно з додатком додані копії документів: постанова про відмову у порушенні кримінальної справи, витяг про реєстрацію застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, договір застави від 28.04.2006 р. №05/FLT-055-04-06.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань щодо виплати страхового відшкодування, 23.03.3007 р. позивач звернувся до господарського суду з позовом до ЗАТ "Страхова компанія "Веско", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача —ТОВ "Південно-Українська лізингова компанія" про стягнення з ЗАТ "Страхова компанія "Веско" на користь ВАТ Банк "БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії ВАТ Банку "БІГ Енергія" 288 157,10 грн. страхового відшкодування.

21.08.2007 р. позивачем було подано до господарського суду заяву про зменшення суми позовних вимог, відповідно до якої сума позову складає 277 794,00 грн. замість зазначеної раніше суми.

Задовольняючи позов, господарський суд першої інстанції виходив із того, що: по-перше, правовідносини між відповідачем і третьою особою врегульовані договорами страхування, умовами яких позивача визначено вигодонабувачем, у зв'язку з чим останній має право вимоги до відповідача щодо виплати страхового відшкодування; по-друге, позивачем подано документи, що підтверджують факт настання страхового випадку, а саме: постанову заступника начальника СВ Петровського РВ ДГУ ГУМВС України в Донецькій області капітана міліції Лисих Р.С. від 27.11.2007 р. про порушення кримінальної справи №08-20615/2 за фактом крадіжки майна ВАТ Банк "БІГ Енергія" за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, та прийняття її до свого провадження.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, господарський суд апеляційної інстанції виходив із того, що: по-перше, позивачем не доведено, що страховий випадок настав і саме під час дії страхових сертифікатів, оскільки в постановах про порушення кримінальних справ за фактом викрадення заставленого майна не зазначені дата, час викрадення майна, обставини його викрадення, місце його викрадення, крім того, провадження у даних кримінальних справах припинено, а доказів скасування відповідних постанов позивачем не надано; по-друге, при зверненні з заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача позивачем не було подано всі необхідні для отримання страхового відшкодування документи, передбачені умовами договорів страхування.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вис новки господарського суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик —певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок —подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Висновки господарського суду апеляційної інстанції про недоведення позивачем факту настання страхового випадку, і саме під час дії страхових сертифікатів підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, яким надано оцінку з дотриманням правил ст. 43 Господарського процесуального кодексу України апеляційним господарським судом.

Господарськими судами встановлено і матеріалами справи підтверджено, що згідно з умовами договорів страхування виплата за ризиком "викрадення" здійснюється лише за умови порушення кримінальної справи згідно з чинним законодавством після отримання необхідних документів, встановлених умовами договорів страхування (п. 25.1 страхового сертифікату від 13.04.2006 р. №01/01-Л0016-а/063П; пп. 4 п 9.1 інших страхових сертифікатів —т. 1, а.с. 31–46).

Господарськими судами встановлено, що 06.04.2007 р. —в період, коли діяла постанова Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 16.01.2007 р. про відмову у порушенні кримінальної справи, позивачем до Петровського РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області було подано заяву про перевірку обставин крадіжки техніки та встановлення її місця знаходження.

Постанова Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 16.01.2007 р. про відмову у порушенні кримінальної справи 10.08.2007 р. була скасована прокурором Орджонікідзевського району м.Запоріжжя, за фактом таємного викрадення майна, яке знаходилось у заставі в позивача, була порушена кримінальна справа №12710702. Постановою від 18.10.2007 р. Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області вказана кримінальна справа припинена на підставі п. 1 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України у зв'язку з тим, що заявник —позивач, не є власником вказаного майна, а за повідомленнями власників майна, все застраховане майно є в наявності і не зникло.

За наслідками перевірки заяви позивача Петровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області було винесено постанову від 27.11.2007 р. про порушення кримінальної справи №08-20615/2 за фактом крадіжки майна та прийняття її до свого провадження.

Постановою від 04.03.2008 р. Петровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області кримінальна справа №08-20615/2 в частині крадіжки майна провадженням припинена на підставі п. 11 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України, у зв’язку з наявністю за даним фактом не скасованої постанови про припинення кримінальної справи.

Крім того, господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в постановах про порушення кримінальних справ (провадження в яких припинено) не було зазначено дату, час викрадення майна, обставини, місце його викрадення; а в постанові від 18.10.2007 р. Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області про припинення кримінальної справи на підставі п. 1 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України взагалі зазначено, що застраховане майно є в наявності і нікуди не зникало (т. 2, а.с. 33).

З огляду на викладене, висновки господарського суду апеляційної інстанції про недоведення позивачем тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, є законними та обґрунтованими.

За таких обставин, встановлені господарським судом апеляційної інстанції із дотриманням правил ст. 43 Господарського процесуального кодексу України факти, на підставі яких касаційна інстанція відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, спростовують доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене підстав для скасування постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 17.04.2008 р. у справі №7/151/07-27/236/07-11/673/07 не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ Банку "БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії ВАТ Банку "БІГ Енергія" на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 17.04.2008 р. у справі №7/151/07-27/236/07-11/673/07 залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 17.04.2008 р. у справі №7/151/07-27/236/07-11/673/07 —без змін.

Головуючий

О.Глос

Судді:

С.Бакуліна

Д.Кривда