ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

06.10.2008

Справа №2-19/8793-2008

За позовом – Приватного підприємства «Бумеранг-плюс», м.Сімферополь АР Крим

До відповідача – Акціонерного комерційного банку «Форум», м.Київ.

До відповідача – Сімферопольської філії акціонерного комерційного банку «Форум», м.Сімферополь АР Крим

Про розірвання договору оренди та спонукання звільнити нежитлове приміщення

Суддя Мокрушин В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Родюков С.С., представник, довіреність № 21 від 10.09.2008 р.

Від відповідача 1– не з’явився

Від відповідача 2 – не з’явився

Суть спору:

Позивач – Приватне підприємство «Бумеранг-плюс» звернувся із позовом до господарського суду АР Крим та просить розірвати договір оренди та спонукати відповідача звільнити приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не погоджується із зміною орендної плати.

У процесі розгляду справи позивач заявою від 26 вересня 2008 р. уточнив позовні вимоги та просить визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, укладений 07 червня 2007 року на оренду нежитлового приміщення в м.Сімферополі по бул.Леніна, 15/вул.Гагаріна, 1, як невідповідний по формі вимогам діючого Цивільного Кодексу України, а саме: порушена ст.793, решту вимог позивач залишив у попередній редакції.

Відповідач відзив на позов не надав, правом на участь у судовому засіданні не скористувався, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином: замовленою кореспонденцією на юридичну адресу.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350) та клопотанням представника позивача він давав пояснення на російський мові.

Здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами.

Розглянув матеріали справи, суд –

В С Т А Н О В И В :

07.06.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «Форум» та фірмою «Бумеранг» був укладений договір оренди нежитлових приміщень (а.с.13-16).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору позивач передав відповідачу нежитлові приміщення площею 81 мІ за адресою: м.Сімферополь, бул.Леніна, 15/вул.Гагаріна, 1.

Відповідно до п.2.3 вказаного договору термін оренди встановлений сторонами з 07.06.2007 року до 01.06.2010 року.

Відповідно до п.3.1 вказаного договору розмір орендної плати встановлений сторонами у гривневій сумі 12271,50 грн., що еквівалентна 2430 доларів США по курсу НБУ на дату проведення чергового платежу.

Майно передане відповідачу за актом приймання – передачі від 07.06.2007 року (а.с.18).

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України (від 06.11.1991 року № 1798-XII) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У подальшому до вказаного договору сторонами неодноразово були внесені зміни у зв’язку з реорганізацією позивача (а.с.17).

У процесі розгляду справи позивач заявою від 26 вересня 2008 р. уточнив позовні вимоги та просить визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, укладений 07 червня 2007 року на оренду нежитлового приміщення в м.Сімферополі по бул.Леніна, 15/вул.Гагаріна, 1, як невідповідний по формі вимогам діючого Цивільного Кодексу України, а саме: порушена ст.793, решту вимог позивач залишив у попередній редакції.

Відповідно до ст.793 Цивільного кодексу України (від 16.01.2003 року № 435 із змінами та доповненнями) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.2.3 вказаного договору термін оренди встановлений сторонами з 07.06.2007 року до 01.06.2010 року, тобто менший ніж 3 роки.

Відповідно до ст.759 Цивільного кодексу України (від 16.01.2003 року № 435 із змінами та доповненнями) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із ст.526, 527 Цивільного кодексу України (від 16.01.2003 № 435 із змінами та доповненнями) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ст.173 Господарського кодексу України (у редакції від 16.01.2003 року) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст.174 Господарського кодексу України (№ 436 у редакції від 16.01.2003 із змінами та доповненнями) господарське зобов'язання може виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законодавстом.

Згідно із ст.193 Господарського кодексу України (у редакції від 16.01.2003 року) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного підстави для задоволення позову відсутні.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.33, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодекса України суд, -

В И Р І Ш И В :

·          У задоволенні позову відмовити.

Рішення оформлено

відповідно до ст.84, 85 ГПК України

13.10.2008 р.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.