ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2008 р.

№ 23/151-08 (12/40-08, 10/232-07)

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Грека Б.М.,

Палій В.М.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Нікопольська приватна пивоварня" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2008р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р.

у справі №23/151-08(12/40-08(10/232-07) господарського суду Дніпропетровської області

за позовом Закритого акціонерного товариства

"Ізюмська пивоварна компанія"

до відповідача Приватного підприємства

"Нікопольська приватна пивоварня"

про стягнення 88 426,68грн.

за участю представників:

ЗАТ "Ізюмська пивоварна компанія" - не з’явилися;

ПП "Нікопольська приватна пивоварня" - не з’явилися

в с т а н о в и л а :

Закрите акціонерне товариство "Ізюмська пивоварна компанія" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом та просило суд стягнути з відповідача –Приватного підприємства "Нікопольська приватна пивоварня" 88 426,68грн., у т.ч. 22 106,67грн. вартості неповернутого обладнання, 66 320,10грн. неустойки.

Вимоги позову мотивовані тим, що відповідач порушив умови договору №642ар від 27.08.2005р. в частині сплати орендних платежів та реалізації продукції позивача, у зв’язку з чим, враховуючи систематичність таких порушень, він звернувся до відповідача з вимогою повернути обладнання, яка залишена без виконання (т.1 а.с.2-4).

До прийняття рішення по суті заявлених вимог, позивачем подано уточнену позовну заяву. Відповідно до поданої заяви, позивач просить суд:

- розірвати договір оренди обладнання №642ар від 27.08.2005р., укладений між ним та відповідачем у справі;

- зобов’язати ПП "Нікопольська приватна пивоварня" повернути ЗАТ "Ізюмська пивоварна компанія" обладнання на загальну суму 17523,33грн.;

- стягнути з відповідача неустойку у розмірі 52 566,99грн. за 30 днів з 20.02.2007р. (т.1 а.с.17-21,37).

Відповідач у справі – ПП "Нікопольська приватна пивоварня" у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що:

- жодна із сторін договору не зверталась до іншої з заявою про припинення його дії;

- позивачем не дотримано встановленого ГК України порядку досудового врегулювання спору;

- зазначеним договором не передбачено обов’язку відповідача реалізувати певну кількість пива щомісяця;

- ЗАТ "Ізюмська пивоварна компанія" порушено умови договору в частині передачі обладнання протягом 7 днів з моменту укладення договору;

- позивач не направляв рахунків для оплати орендної плати, що позбавило його можливості її оплатити.

Крім того, відповідач посилається на невірне визначення позивачем вартості обладнання, що передано в оренду (т.1 а.с.28-30, 39-41).

Справа розглядалась неодноразово

Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007р., яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.10.2007р., у задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.53-56, 81-82).

Постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2007р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.10.2007р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області (т.1 а.с.99-103).

Під час нового розгляду справи, позивачем подано заяву від 11.02.2008р., відповідно до якої ним змінено предмет позову в частині стягнення вартості переданого в оренду обладнання. Так, у поданій заяві позивач просить повернути передане в оренду обладнання у натурі, загальною вартістю 17 523,33грн. та стягнути з відповідача неустойку у розмірі 52566,99грн. (т.1 а.с.108-112). При цьому, у подальшому позивачем уточнено період нарахування неустойки –з 16.01.2007р. (т.1 а.с.122).

У поданому під час нового розгляду справи відзиві ПП "Нікопольська приватна пивоварня" не визнає заявлені позовні вимоги в частині нарахування неустойки та просить у цій частині у позові відмовити.

Відхиляючи заявлені у вказаній частині вимоги, відповідач посилається на те, що не отримував вимоги позивача про повернення орендованого майна (т.1 а.с.128-129).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2008р. позов задоволено. Відповідно до рішення суду:

- зобов’язано ПП "Нікопольська приватна пивоварня" повернути ЗАТ "Ізюмська пивоварна компанія" передане в оренду обладнання вартістю 17 523,33грн., перелік якого визначено у резолютивній частині рішення суду;

-стягнуто з ПП "Нікопольська приватна пивоварня" на користь ЗАТ "Ізюмська пивоварна компанія" 52 566,99грн. неустойки (т.1 а.с.147-149).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- позивач відмовився від договору, направивши відповідачу претензію від 05.01.2007р. №5;

- відмова позивача від договору не суперечить умовам договору, яким передбачено право на односторонню відмову від договору;

- договір №642ар від 27.08.2005р. є розірваним у зв’язку з відмовою позивача від договору, що тягне за собою виникнення у відповідача обов’язку повернути передане йому в оренду майно;

- відповідачем такий обов’язок в установлений строк не виконаний;

-за порушення строку повернення обладнання, договором встановлена відповідальність у вигляді стягнення неустойки.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2008р. залишено без змін (т.2 а.с.28-29).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ПП "Нікопольська приватна пивоварня" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення.

Вимоги касаційної скарги мотивовані неправильним застосуванням норм ЦК України до взаємовідносин сторін, помилковим не застосуванням норм ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань", які регулюють спірні правовідносини (т.2 а.с.35-38).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час вирішення спору у даній справі по суті заявлених вимог та переглядаючи рішення у даній справі в апеляційному порядку, судами першої та апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

27.08.2005р. між сторонами у справі –ЗАТ "Ізюмська пивоварна компанія" та ПП "Нікопольська приватна пивоварня" укладено договір оренди обладнання №642ар.

Відповідно до умов зазначеного договору, позивач брав на себе зобов’язання передати відповідачу обладнання для розливу та охолодження пива, яке відповідач зобов’язався використовувати лише для продажу пива, що виробляється позивачем (пп.2,1, 3.4 договору), а відповідач –сплачувати орендну плату у розмірі та строк, встановлений договором (пп.3.7, 3.8 договору)

Майно, яке є об’єктом оренди, передано відповідачу згідно акта-прийому-передачі від 25.01.2006р.

Предметом спору у даній справі, враховуючи заяву позивача щодо зміни предмета спору, є обов’язок відповідача повернути у натурі майно, яке передавалось в оренду згідно вказаного договору та покладення на відповідача відповідальності у вигляді сплати неустойки за прострочення виконання обов’язку з повернення такого майна.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позивачем вимог, і такий висновок суду вірно підтриманий апеляційною інстанцією, виходячи з наступного.

Під час вирішенні спору у даній справі по суті заявлених вимог та перегляді прийнятого рішення в апеляційному порядку судами встановлено, що позивач відмовився від договору, направивши відповідачу претензію №05 від 05.01.2007р., у який вимагав повернути йому обладнання. Факт отримання такої претензії представником відповідача 12.01.2007р. підтверджений Центром поштового зв’язку №36 Дніпропетровської дирекції УДППЗ "Укрпошта".

Посилання скаржника на неотримання вказано претензії не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи, що відповідний факт встановлений судами першої та апеляційної інстанції на підставі зібраних у справі доказів і не спростований в установленому порядку допустимим доказами відповідачем.

В силу ст.1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Право в односторонньому порядку відмовитись від договору передбачено п.2.3. договору, який передбачає, що орендодавець має право у будь-який час в односторонньому порядку розірвати даний договір.

Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що така умова договору не суперечить чинному законодавству.

Так, порядок зміни та розірвання господарських договорів визначений ст.188 ГК України, ч.1 якої визначає, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Оскільки, за взаємною згодою сторонами у договорі передбачено відповідне право орендодавця, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що такі дії не суперечать чинному законодавству, зокрема, ст.188 ГК України.

Крім того, п.4 ст.179 ГК України встановлено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що: сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст.627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст.6 ЦК України).

В силу ч3 ст.651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, суди правильно дійшли висновку про те, що вищевказаний договір є розірваним.

Відповідно до умов договору, сторонами узгоджено, що одностороннє розірвання договору тягне за собою негайне повернення переданого в оренду устаткування відповідно до акту прийому-передачі (пп.2.3, 3.6 договору); в силу п.5.1 договору, орендар –відповідач у справі брав на себе зобов’язання у випадку закінчення дії договору протягом двох днів повернути орендодавцю обладнання, яке отримано згідно акта прийому-передачі у справному стані.

Відповідачем не надано доказів виконання вказаного обов’язку, у зв’язку з чим суди обґрунтовано задовольнили заявлені вимоги в частині виконання такого обов’язку у натурі щодо визначеного у позові майна, яке передавалось у складі майна, яке є предметом оренди за зазначеним договором.

За не виконання обов’язку повернути орендоване майно у строк, визначений договором, п.6.1 договору встановлена відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі 10% від суми неповернутого обладнання за кожен день прострочення.

Враховуючи зазначене та факт прострочення виконання зобов’язання по поверненню орендованого майна, висновок судів щодо обґрунтованості вимог в частині стягнення пені вірний.

Посилання скаржника не неправильне застосування судами норм матеріального права під час вирішення спору в частині стягнення з відповідача пені за порушення обов’язку повернути орендоване майно після припинення дії договору не заслуговують на увагу з наступних підстав.

В силу ч. ст.216, ч.1 ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ч.4 ст.231 ЦК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Як вже вказувалось договором передбачена відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобов’язання з повернення орендованого майна у розмірі 10% від суми неповернутого обладнання за кожен день прострочення.

Посилання скаржника на те, що розмір пені, визначений договором, перевищує граничний розмір пені, встановлений ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань", ч.2 ст.343 ГК України, хибні.

Так, вищевказані норми визначають максимальний розмір пені, який сплачується у випадку прострочення виконання грошових зобов’язань, однак, зобов’язання з повернення орендованого майна не є грошовим. Отже, вищевказані норми правильно не застосовані судами до спірних правовідносин.

Враховуючи зазначене, підстав для зміни чи скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р., якою залишено без змін рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2008р., у даній справі не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р. у справі №23/151-08(12/40-08(10/232-07) господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного підприємства "Нікопольська приватна пивоварня" –без задоволення.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Грек Б.М.

Палій В.М.