ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2008 р.

№ 9/257

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Подоляк О.А.

суддів :

Барицької Т.Л.,

Козир Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ПП "Реставратор-2"

на постанову

від 23.04.2008 р. Донецького

апеляційного господарського суду

у справі

№ 9/257

за позовом

ТОВ "ЛЕВ"

(надалі –Товариство)

до

ПП "Реставратор-2"

(надалі –Підприємство)

про

стягнення 15000 грн.

за участю представників:

від позивача

- не з'явились

від відповідача

- не з'явились

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2007 р. Товариство звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Підприємства та просило, за наслідком уточнення позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 15000 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.02.2008 р. (суддя Марченко O.A.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2008 р. (судді: Стойка О.В., Діброва Г.І., Шевкова Т.А.) позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою, Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, Товариство платіжним дорученням № 01 від 29.12.2005 р. на підставі виставленого Підприємством рахунку № 66 від 28.12.2005 р. перерахувало грошові кошти у розмірі 15000 грн. з призначенням платежу "за нерухомість".

Проте, як встановлено судами договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, між сторонами не укладався.

Судами встановлено, що постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2007 р. по справі № 35/401, якою відмовлено у задоволені позовних вимог Товариства до Підприємства про стягнення 15000грн., встановлено факт неукладення договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З огляду на зазначене, суди дійшли підставних та обґрунтованих висновків, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 15000 грн., внаслідок неукладення сторонами договору купівлі-продажу.

Крім того, судами правомірно не прийнято до уваги твердження Підприємства щодо наявності законних підстав для отримання спірної суми, як завдатку, оскільки ст. 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Завдатком можуть забезпечуватися тільки зобов'язання, що виникають із договорів. Оскільки договір між сторонами про відчуження нерухомості не укладено, вищевказані посилання відповідача є безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що судами правомірно не прийнято до уваги твердження Підприємства про наявність набраного законної сили судового рішення по спору між тими ж сторонами, про той же предмет, з тих же підстав, оскільки позов, що розглядався в межах справи № 35/401, відрізнявся за підставами вимог від позову у даній справі.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновків про те, що суди правомірно та обґрунтовано задовольнили позовні вимоги про стягнення 15000 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження Підприємства про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПП "Реставратор-2" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2008 р. у справі № 9/257 залишити без змін.

Головуючий, суддя О. Подоляк

С у д д і Т. Барицька

Т. Козир