ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

24 квітня 2008 р.

№ 17/931/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.

Вовка І.В.

Гончарука П.А.,

розглянувши касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Інтернафтогазбуд" на рішення господарського суду Миколаївської області від 25.01.2008 року у справі № 17/931/07 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Інтернафтогазбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю Консалтингова фірма "Фінком" про визнання недійсним договору,

УСТАНОВИВ:

Подана Відкритим акціонерним товариством "Інтернафтогазбуд" касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги (подання), до скарги додаються докази сплати державного мита.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, докази сплати державного мита відсутні.

Згідно підпункту “г” пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а також заяв про перегляд їх за нововиявленими обставинами ставки державного мита встановлюються в таких розмірах: 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року №3 ( із змінами) “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” позови про визнання угод недійсними оплачуються державним митом залежно від вартості майна або розміру грошових сум, обумовлених угодою.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує судове рішення щодо позову, предметом якого є вимога про визнання недійсним договору від 03.02.2006 року купівлі-продажу майна вартість якого складає за угодою 2 127 659,57 грн.

Отже, касаційна скарга на судове рішення у даній справі повинна бути оплачена державним митом, виходячи з вартості майна, яка обумовлена спірною угодою, у сумі 10 638,30 грн., а позивач сплатив згідно квитанції від 03.03.2008 року лише 42,50 грн. Тому зазначена квитанція не може бути доказом сплати державного мита у встановленому розмірі.

Таким чином, позивачем до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі.

За таких обставин, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Інтернафтогазбуд" на рішення господарського суду Миколаївської області від 25.01.2008 року повернути без розгляду.

Судді В.Перепічай

І. Вовк

П.Гончарук