ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2008 р.

№ 42/70

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

М.Остапенка,

Є.Борденюк,

В.Харченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз"

на постанову

від 15.05.2008 року

Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 42/70

за позовом

Відкритого акціонерного товариства (ВАТ) по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз"

до

Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укргаз-Енерго"

про

зобов'язання укласти договір

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Козаченко Т.П. (дов. від 15.07.2008 року)

відповідача

Волосна Я.О. (дов. від 28.12.2007 року)

Заслухавши суддю-доповідача –Є. Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

В С Т А Н О В И В :

Позивач ВАТ "Полтавагаз" звернувся до суду з позовом про зобов’язання ЗАТ "Укргаз-Енерго" на виконання постанови Кабінету міністрів України від 27.12.2001 року за № 1729 "Про забезпечення споживачів природним газом" та наказу НАК "Нафтогаз України" за № 35 від 30.01.2007 року "Про забезпечення споживачів природним газом" укласти з ним договір купівлі-продажу газу для забезпечення природним газом виробничо-технологічних витрат та компенсації нормованих витрат.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.03.2008 року (суддя П. Паламар) у справі № 42/70, яке постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2008 року (колегія суддів: О. Моторний, В. Кошіль, В. Шапран) залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що 11.10.2007 року ВАТ "Полтавагаз" звернулося з офертою № 17/3420 до ЗАТ "Укргаз-Енерго" про укладання договору купівлі-продажу газу для забезпечення природним газом виробничо-технологічних витрат та компенсації нормованих витрат.

06.11.2007 року позивач (ВАТ "Полтавагаз") повторно звернувся з офертою до відповідача (ЗАТ "Укргаз-Енерго") про укладання вище вказаного договору купівлі-продажу та з проханням направити на адресу позивача проект договору.

Відповідно до умов запропонованого договору передбачалося, що відповідач ЗАТ "Укргаз-Енерго" зобов’язується передати у власність позивачу ВАТ "Полтавагаз" в 2007 році природний газ в обсязі 98600 мі для виробничо-технічних витрат та компенсації нормованих витрат.

Відповідачем ЗАТ "Укргаз-Енерго" відповіді позивачу на пропозицію щодо укладання вищевказаного договору не надіслано, проект типового договору не направлено.

Відповідно до ст. 649 ЦК України та ст. 187 ГК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладанні договору, вирішуються судом у разі, якщо укладання такого договору є обов’язковим для сторін на підставі закону або сторони погодилися передати вирішення такого спору суду.

При направлені пропозиції відповідачу позивач посилався на чинну на той час редакцію постанови Кабінету міністрів України № 1729 "Про забезпечення споживачів природним газом". Відповідно до підпункту 3 пункту 2 даної постанови потреба в природному газі суб’єктів господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з розподілу природного і нафтового газу для їх технологічних та інших виробничих потреб задовольняється з ресурсів імпортованого природного газу або з ресурсів природного газу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" імпортного походження, а в разі його недостатності –з ресурсів природного газу власного видобутку, за умови щомісячного задоволення потреби населення у природному газі.

На час порушення провадження по даному спору чинною є редакція вище вказаної постанови із змінами, внесеними постановою КМУ № 41 від 06.02.2008 року, відповідно до якої забезпечення технологічних та інших виробничих потреб суб’єктів господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з розподілу природного та нафтового газу, здійснюється з ресурсів імпортованого природного газу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Таким чином, на час звернення з позовом до суду відповідач ЗАТ "Укргаз-енерго" не було єдиним підприємством, що має забезпечити газом технологічні та інші виробничі потреби суб’єктів господарювання, а на час розгляду справи в господарському суді в постанові КМУ за № 1729 взагалі не має посилання на ЗАТ "Укргаз-енерго", а передбачено, що потреби суб’єктів господарювання стосовно природного газу задовольняються з ресурсів Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Відповідно до ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Посилання позивача на дану норму закону не є обґрунтованим і не може бути застосована до правовідносин між позивачем та відповідачем, оскільки спірний договір не заснований на державному замовленні та відсутня пряма вказівка закону на обов’язковість його укладання.

Крім того, посилання ВАТ "Полтавагаз" на обов’язковість укладання вище вказаного договору на підставі наказу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" № 35 від 30.01.2007 року також не є обґрунтоване, оскільки даний наказ не є нормативно-правовим актом.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ВАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" просить рішення та постанову у справі скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на невідповідність висновків суду обставинам справи та не правильне застосування норм матеріального права, зокрема, ст. 65 Господарського кодексу України, ст. 116 Цивільного кодексу України.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги не вбачаються, виходячи з такого.

Обґрунтування господарськими судами попередніх інстанцій відмови у задоволенні позовних вимог ВАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" про зобов’язання ЗАТ "Укргаз-Енерго" укласти договір купівлі-продажу газу для забезпечення природним газом виробничо-технологічних витрат та компенсації нормативних витрат законодавчими положеннями ч. 3 ст. 179 ГК України, є правильними. Постанова Кабінету Міністрів України № 1729 "Про забезпечення споживачів природним газом", на яку посилається позивач як на підставу обов’язковості укладення договору, не містить ознак державного замовлення або прямої вказівки на укладення договорів за переліком суб’єктів.

Посилання скаржника на те, що НАК "Нафтогаз України", як замовник ЗАТ "Укргаз-Енерго" вправі приймати управлінські рішення, яким є наказ НАК "Нафтогаз України" № 35 від 30.01.2007 року "Про забезпечення споживачів природним газом" приписами якого зобов’язано відповідача укласти договір купівлі-продажу газу для забезпечення природним газом виробничо-технологічних витрат та компенсації нормативних втрат, є хибним, оскільки засновники товариства є учасниками корпоративних відносин і приймають участь в управлінні товариством через органи управління товариства.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2008 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2008 року у справі № 42/70 залишити без зміни.

Головуючий, суддя М. Остапенко

Судді : Є. Борденюк

В. Харченко