ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 р.

№ 16/173-13/164

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т. Б. - головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача

Тимощук І.Г. –довіреність від 07.05.2008 р.

відповідача

Ільків І.Д. –довіреність від 25.02.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Агро ЛТД"

на постанову

від 07.04.2008 Львівського апеляційного господарського суду

у справі

№ 16/173-13/164 господарського суду Івано-Франківської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Агро ЛТД"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Надвірнянський завод молочних продуктів"

про

стягнення 1157847,92 грн.

В С Т А Н О В И В :

У 2006 році ТОВ фірма "Агро" ЛТД звернулось до господарського суду Івано - Франківської області з позовом до ТОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" про стягнення 1001416,54 грн., обґрунтовуючи доводи позовної заяви невиконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору від 06.03.206 р. щодо повного розрахунку за поставлений товар.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2006 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.11.2006 р., позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" на користь ТОВ Фірма "Агро ЛТД" заборгованість за поставлену продукцію в сумі 1 000 712,19 грн., а саме: - 602 220,47 грн. суму основного боргу; 61 019,05 грн. пені; 2 507,63 грн. річних; 2 774,60 грн. інфляційних збитків; 173 434,00 грн. суму неотриманого прибутку; 158 756,44 грн. суму завданих збитків. В решті суми позовних вимог, провадження у справі припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2007 р. судові рішення у справі скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду, 06.11.2007 р. ТОВ фірма "Агро" ЛТД подало до господарського суду заяву про уточнення позовних вимог та просило стягнути з ТОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" 1157847,92 грн., в тому числі сума основного боргу –602220,47 грн., сума пені –191202,49 грн., 3% річних –9683,77 грн., сума збитків спричинених інфляційними процесами 21846,40 грн., неотриманий прибуток в сумі 157894,79 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ТОВ фірма "Агро" ЛТД посилалось на те, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання за договором від 06.03.2006 р. в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" просило частково задовольнити позовні вимоги на суму 348000,00 грн. основного боргу.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2007 р. (суддя Шкіндер П.А.) позовні вимоги задоволені частково стягнуто з ТОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" на користь ТОВ фірма "Агро" ЛТД, заборгованість в сумі 824953,13 грн., з яких 602 220,47грн. - сума основного боргу, 191 202,49грн. - пеня, 9 683,77грн. - 3% річних, 21 846,40грн. - інфляційні збитки.

В решті позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості, виходячи з наданих позивачем доказів щодо поставки відповідачу товару та часткової оплати товару відповідачем.

За апеляційною скаргою ТОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" Львівський апеляційний господарський суд (судді: Давид Л.Л., Кордюк Г.Т., Мурська Х.В.), переглянувши рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2007 р. в апеляційному порядку, постановою від 07.04.2008 р., змінив його, стягнув з ТОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" на користь ТОВ фірма "Агро" ЛТД область заборгованість в сумі 374 372,62 грн., з яких 349 701,90 грн. сума основного боргу , 21 681,5 грн. пені, 2098,20 грн. інфляційні збитки, 891,02 грн. - 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовив.

Рішення місцевого господарського суду в решті залишив без змін.

Змінюючи судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сума, на яку поставлено продукції згідно договору від 06.03.2006 року

становить 1202751,9 грн., а виходячи з того, що позивач визнає оплату відповідачем суми 853050,00 грн. за поставлений товар, що в свою чергу підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків № 5244, Аудиторським висновком від 10.10.2006 року та іншими доказами по справі, вбачається, що сума основного боргу становить 349701,9 грн.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зазначав, що враховуючи наявність основної суми боргу по договору в розмірі 349701,9грн. та 31 день прострочки з виконання умов договору, вбачається нарахування пені, 3% річних та інфляційних в сумі, що становить: пеня - 21 681, 50 грн.; 3% річних-891,02грн.; інфляційні - за травень 1 748,5грн., за червень 349, 70грн.

ТОВ фірма "Агро" ЛТД подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постанову частково та винести нове рішення, яким стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 1157847,92 грн., обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку стосовно того, що позивачем не доведено вину відповідача в заподіянні збитків та неотриманого доходу та причинного зв'язку між діями відповідача та настанням негативних наслідків для позивач, при цьому, судом не взято до уваги статтю 226 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що учасник господарських правовідносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а відповідач свідомо відмовився від виконання своїх зобов'язань з оплати поставленого товару, що є його виною, протиправною поведінкою у вигляді бездіяльності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 06.03. 2006 р. між ТОВ фірма "Агро" ЛТД та ТОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" було укладено договір, за умовами якого ТОВ фірма "Агро" ЛТД зобов'язувався поставити і передати у власність відповідачу молоко пастеризоване (товар), а відповідач зобов'язувався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах, визначених договором.

Договором визначені обсяг (кількість) та строки постачання, якість, порядок поставки, ціна, порядок розрахунків, умови здавання - приимання товару, відповідальність сторін та інше.

Зокрема, пунктом 2.1 договору сторони визначили, що поставки товару за цим договором здійснюються партіями відповідно до погоджених сторонами замовлень, при цьому графік поставок та кількість молока, яка підлягає поставці за цим договором погоджується між сторонами окремим додатком за формою відповідно до Додатку № 2, який є невід'ємною складовою частиною даного договору.

Під час розгляду справи, судами було встановлено, що такий додаток до договору сторонами не укладався, а кількість молока поставлялася за усною домовленістю між сторонами, що також підтверджується й поясненнями представників сторін.

Здійснюючи апеляційне провадження, Львівський апеляційний господарський суд встановив, що в кількість 1317587 кг поставленої продукції входить 547695 кг, вартість якої ТОВ фірма "Агро" ЛТД обчислює за ціною 1,05 грн. за 1 кг та 769892 кг., вартість якої обчислювалася за ціною 1, 249 грн. за 1 кг.

Проте, відповідно до експертного висновку № В-42/1 від 28.03.2008 року Івано-Франківської торгово-промислової палати, перелік фізико-хімічних показників молочної продукції - молока та молочної суміші, що поставлялось ТОВ фірма "Агро" ЛТД є ідентичним із переліком показників, вказаним для продовольчої сировини, регламентованої Державним стандартом України ДСТУ 3662-97 "Молоко коров'яче незбиране", що спростовує твердження позивача щодо проведення поставки різного товару.

Саме цей Державний стандарт визначено в пункті 3.1 договору від 06.03.2006 р., як вимога до товару, що поставляється за ним, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що вся молочна продукція, яка була поставлена позивачем, поставлялася в межах та на підставі договору від 06.03.2006р.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначав, що у відповідності до пунктів 3.1. та 7.2. здавання - приймання товару за кількістю та якістю проводилося в порядку, що визначається Інструкціями П-6, П-7 та за показниками визначеними Державним стандартом України ДСТУ 3662-97 і відображено як базис в кожній окремо розхідній накладній, а також в реєстрах здачі молока за весь період поставки в цілому. При підрахунку в графі "базис.кг" розхідних накладних представлених відповідачем кількість поставленого товару становить 1 145 478 кг.

Відповідно сума, на яку поставлено продукції згідно Договору від 06.03.2006р. становить 1 202 751,9 грн.          -

А виходячи з того, що ТОВ фірма "Агро" ЛТД визнає оплату відповідачем суми 853050,00 грн. за поставлений товар, що в свою чергу підтверджується актом звірки взаємних розрахунків № 5244, Аудиторським висновком від 10.10.2006 року та іншими доказами у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума основного боргу становить 349701,9 грн., а тому сума пені за прострочення 31 день становить 21681,5грн., 3% річних - 891,02грн., інфляційні - за травень 1748,5грн., за червень 349,7грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ фірма "Агро" ЛТД просило суд також стягнути з ТОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" суму збитків та неотриманого прибутку, з посилання на те, що у зв’язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором від 06.03.2006 р. щодо оплати поставленого йому товару, ТОВ фірма "Арго" ЛТД зазнав збитків, що складаються з розміру фактично сплачених санкцій за невиконання зобов’язання перед фірмою "SAPTER LIMITED" та розміром процентів за користування кредитними коштами та розміром неотриманого прибутку, який відображений у вигляді економічного аналізу доцільності проведення операції купівлі –продажу казеїну технічного від 01.11.2006 р.

Відповідно до пункту 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 623 вказаного кодексу передбачено, що боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

За приписами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 1 статті 225 цього кодексу передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного зобов’язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як - то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За відсутності хоча б одного з визначених елементів цивільна відповідальність не настає.

Здійснюючи судовий розгляд справи, господарський суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивачем не доведено вини відповідача в заподіянні збитків та неотриманого прибутку позивача при здійсненні господарської діяльності з третіми особами та причинного зв'язку між діями відповідача з непроведення розрахунку за отриманий товар та настанням негативних наслідків для позивача за невиконання договірних зобов'язань з третіми особами.

Враховуючи встановлені під час здійснення апеляційного провадження обставини справи, судова колегія погоджується з висновком Львівського апеляційного господарського суду стосовно зміни судового рішення та задоволення позовних вимог ТОВ фірма "Агро" в частині стягнення з ТОВ "Надвірнянський завод молочних продуктів" заборгованості в сумі 374372,62 грн., з яких 349701,90 грн. сума основного боргу, 21681,5 грн. пеня, 2098,20 грн. інфляційні збитки, 891,02 грн. - 3% річних та залишенні рішення суду першої інстанції в решті без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Викладені у касаційній скарзі доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та такими, що зводяться до оцінки доказів у справі, розгляд яких за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція вважає прийняту у справі постанову такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 у справі № 16/173-13/164 господарського суду Івано –Франківської області залишити без змін, а касаційну скаргу ТОВ фірма "Агро ЛТД"- без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач