ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2008 р.

№ 16/3501

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

суддів:

Добролюбової Т.В.

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали касаційних скарг

Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілапобут"

Управління економічного розвитку виконавчого комітету Смілянської міської ради

на ухвалу

та

постанову

Господарського суду Черкаської області від 08.01.08

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 06.12.07

у справі

№ 16/3501

за позовом

Управління економічного розвитку виконавчого комітету Смілянської міської ради

до

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілапобут"

Виконавчий комітет Смілянської міської ради

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Вікторія"

про

розірвання договору оренди

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Сватуха В.С. –нач.управ.посв.№41, Школьна І.П. –за дов. від 26.03.08, Майстренко Т.В. –за дов. від 26.03.08;

від відповідача: Здоровко Л.В. –за дов. від 26.03.08, Лихолай В.О. –директор,протокол №1.

Представники третіх осіб у судове засідання не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Доповідач: Добролюбова Т.В

Управління економічного розвитку виконавчого комітету Смілянської міської ради у липні 2007 року заявлений позов, з урахуванням уточнень від 12.09.07, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілапобут" про припинення використання цілісного майнового комплексу та звільнення приміщення у місті Сміла, на вул. Тельмана, 2. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на відсутність між сторонами договору оренди цього майна, тому і відсутність у відповідача права на користування ним. Позивач посилався на приписи статей 48, 49, 50 Закону України "Про власність".

Рішенням господарського суду Черкаської області від 09.10.07, ухваленим суддею Спаських Н.М., в задоволенні позову відмовлено. Суд вмотивовуючи рішення дійшов висновку про існування між сторонами відносин з оренди спірного приміщення на умовах договору від 14.06.06. Суд виходив з того, що вказаний договір недійсним, у встановленому законом порядку, не визнаний, тому відмовив у виселенні відповідача. Суд обґрунтовував рішення приписами статей 11, 205, 215, 604 Цивільного кодексу України.

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Федорчука Р.В., Ткаченка Б.О., Лобаня О.І., постановою від 06.12.07, перевірене рішення у справі скасував, з прийняттям нового рішення про виселення ТОВ "Смілапобут" із спірного приміщення. Суд зазначив про відсутність примірника договору оренди від 14.06.06. Апеляційний суд дійшов висновку про не укладення сторонами договору від 14.06.06, а наявний в матеріалах справи примірник договору від 14.06.06 визнав проектом. При цьому, суд визнав договір неукладеним через відсутність його нотаріального посвідчення і державної реєстрації. Постанова обґрунтована приписами статей 638, 640 Цивільного кодексу України. Суд апеляційної інстанції зазначив і про порушення місцевим судом приписів статті 78 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом не було вирішено питання про прийняття відмови позивача від позовних вимог в частині розірвання договору оренди.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Смілапобут" 03.01.08 звернулось до господарського суду із заявою про відстрочку виконання постанови у справі на підставі пункту 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження", статті 121 Господарського процесуального кодексу України. Товариство обґрунтовувало заяву тим, що орендоване приміщення є єдиним місцем роботи трудового колективу; невиконання замовлень з ремонту та пошиття одягу призведе до зриву зобов’язань перед кредиторами; необхідністю розірвати договори з комунальними підприємствами та суборендарями спірних приміщень.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 08.01.08, ухваленою суддею Спаських Н.М., задоволено заяву ТОВ "Смілапобут" шляхом відстрочення виконання постанови від 06.12.07 до 08.03.08. Суд дійшов висновку про наявність поважних обставин для задоволення заяви відповідача. При цьому, суд виходив з того, що орендоване приміщення є єдиним місцем роботи трудового колективу ТОВ "Смілапобут", а звільнення працівників повинно відбутися з дотриманням законодавства про працю. Місцевий суд керувався приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статтею 188 Господарського кодексу України, статтею 492 Кодексу законів про працю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Смілапобут" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову у справі скасувати, як ухвалену з порушенням норм матеріального та процесуального права, а рішення суду першої інстанції –залишити без змін. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вважає, що суд дійшов хибного висновку про те, що договір оренди є проектом та невірно застосував приписи статті 638 Цивільного кодексу України. Заявник вказує на те, що суд не звернув уваги на договір від 25.09.05, який визнаний дійсним в судовому порядку, а тому не вимагає додаткового нотаріального посвідчення. Скаржник наголошує на тому, що судом безпідставно не прийнято до уваги судові рішення у справах №05/3565 і №05/5373. На думку заявника, судом апеляційної інстанції не надано оцінки тому, що договір виконувався сторонами і за оренду вносилася та приймалась орендна плата. Заявник вказує на те, що наявний в матеріалах справи договір з протоколом розбіжностей є оригіналом, тому висновок суду про те, що це проект вважає необґрунтованим. Від управління надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких викладено прохання постанову залишити без змін з підстав якими керувався суд апеляційної інстанції.

Управління економічного розвитку виконавчого комітету Смілянської міської ради звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу від 08.01.08 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення. Скаржник наголошує на тому, що заява ТОВ "Смілапобут" подана судові без надання доказів направлення її копії другій стороні у справі і доказів її обґрунтування. Заявник вказує на неналежне повідомлення його про розгляд цієї заяви, оскільки ухвалу від 03.01.08 скаржником не отримано. Крім цього, на думку скаржника, судом порушено і десятиденний строк розгляду заяви, встановлений статтею 121 Господарського процесуального кодексу України. Окрім цього, скаржник вважає, що судом невірно застосовані приписи статей 525, 526 Цивільного кодексу України. Скаржник вважає, що судом не встановлено обставин які є винятковими і наявність котрих є підставою для відстрочки виконання судового рішення.

У судовому засіданні представники ТОВ "Смілапобут" заперечували проти задоволення касаційної скарги на ухвалу, вважаючи ухвалу законною.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. та пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи та доводи касаційних скарг, правильність застосування судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом позову у даній справі є матеріально –правова вимога Управління економічного розвитку виконавчого комітету Смілянської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілапобут" про виселення відповідача з цілісного майнового комплексу СКП "Побутсервіс", що знаходиться за адресою: місто Сміла, вул. Тельмана, 2. Завданням суду при здійсненні правосуддя, відповідно до статті 2 Закону України “Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб. Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності. Відповідно до приписів статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. За змістом положень вказаних статей, суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Однак, наявність права на пред’явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації встановленого вищевказаними нормами права. Так, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб’єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов’язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов’язку (вчинити певні дії) від зобов’язаних осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб’єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з’ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. З матеріалів справи вбачається, що спірне майно знаходиться у комунальній власності. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 327 названого Кодексу визначено, що управління майном комунальної власності, здійснюють безпосередньо територіальні громади та утворені нею органи місцевого самоврядування. Статтею 387 Цивільного кодексу України унормовано, що право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним належить власникові. Однак, суди попередніх інстанцій розглядаючи спір по суті не з’ясували, чи має Управління економічного розвитку виконавчого комітету Смілянської міської ради право здійснювати функцію управління майном та відповідно звертатися з вимогою про виселення відповідача із спірного приміщення. Судами також не було досліджено чи є позивач особою, права або охоронювані законом інтереси якого порушені, на захист яких ним подано даний позов. Судами обох інстанцій не взято до уваги, що у матеріалах справи знаходиться рішення власника про укладення договору оренди з відповідачем. Невмотивовано апеляційною інстанцією скасоване рішення суду першої інстанції в частині посилань на судові рішення про укладання договору оренди спірного комплексу у інших справах. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Згідно зі статтею 11110 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування рішення місцевого чи постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування, зокрема, норм процесуального права. Наведених вимог судами попередніх інстанцій дотримано не було, що виключає висновок про правильність застосування і норм матеріального права при вирішенні спору. Вказане є підставою для скасування рішення та постанови у справі з направленням матеріалів справи для нового розгляду до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Стосовно вимог касаційної скарги Управління економічного розвитку виконавчого комітету Смілянської міської ради на ухвалу, колегія суддів зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 08.01.08 відстрочено виконання постанови у справі до 08.03.08. Відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Однак, з відбитку штампу за №62, на звороті ухвали господарського суду Черкаської області від 03.01.08 (255 аркуш справи), про прийняття до провадження заяви ТОВ "Смілапобут" з відстрочення виконання рішення та призначення її розгляд на 08.01.08 не вбачається направлення її Управлінню економічного розвитку виконавчого комітету Смілянської міської ради. Напис про направлення ухвали на адресу Міськради, не може свідчити про належне повідомлення позивача у справі, оскільки ці органи є самостійними юридичними особами. Відтак, довід скаржника про неналежне повідомлення його щодо часу і місця розгляду заяви ТОВ "Смілапобут" є обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілапобут" підлягає задоволенню частково. Касаційна скарга Управління економічного розвитку виконавчого комітету Смілянської міської ради задовольняється у повному обсязі.

Керуючись статтею 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 06.12.07 у справі №16/3501 і рішення господарського суду Черкаської області від 9.10.07 у цій справі скасувати.

Матеріали справи скерувати для нового розгляду до господарського суду Черкаської області.

Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 08.01.08 скасувати.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілапобут" задовольнити частково.

Касаційну скаргу Управління економічного розвитку виконавчого комітету Смілянської міської ради задовольнити.

Головуючий Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець