ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 8/48

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

не з'явився, належно повідомлений про час і місце слухання справи

відповідача

Венжеги В.В. дов. від 16.11.2007 року

третьої особи

не з'явився, належно повідомлений про час і місце слухання справи

прокурора

не з'явився, належно повідомлений про час і місце слухання справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Першого заступника прокурора Полтавської області

на постанову

від 19.11.2007 року Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі

№ 8/48 господарського суду Полтавської області

за позовом

Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Харківецької сільської ради

Державної екологічної інспекції в Полтавській області

до

Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" в особі структурного підрозділу нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"

третя особа

Головне управління державного казначейства у Полтавській області

про

стягнення 3503,13грн.

ВСТАНОВИВ:

Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Харківецької сільської ради, співпозивач –Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 3503, 13 грн. на користь Харківецької сільської ради (а.с. 2-4).

Ухвалами господарського суду Полтавської області від 07.08.2007 року та 23.08.2007 року проведено заміну співпозивача у справі - Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області на Державну екологічну інспекцію в Полтавській області та відповідача Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" на Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (а.с.158, 160).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.09.2007 року у задоволенні позову відмовлено повністю з огляду на безпідставність заявленої вимоги, оскільки поданими доказами не доведено, що викиди речовин в атмосферу, здійснені відповідачем, є наднормативними.

За апеляційним поданням Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.11.2007 року залишене без змін з тих самих підстав.

Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до Вищого господарського суду України із касаційним поданням, в якому просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 06.09.2007 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.11.2007 року, а справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Заявник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. На його думку, судом не в повному обсязі встановлені обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішеннях не відповідають фактичним обставинам справи.

Скаржник звертає увагу суду на те, що пунктом 5 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", затв. наказом Мінекобезпеки України від 18.05.1995 року №38 та зареєстрованої Мінюстом України 29.05.1995 року №157/693 до наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відносяться викиди забруднюючих речовин джерелами, які не мають дозволів на викид, в тому числі і по окремих інгредієнтах. Тобто, основним доказом здійснення наднормативних викидів є відсутність дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, про що і було зазначено у позовній заяві прокурора.

Заслухавши суддю –доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій листом від 17.04.2006 року №14е/2036 відповідач в особі заступника начальника НГВУ "Полтаванафтогаз" Угринчука Р.Б. надав Державному управлінню екології та природних ресурсів в Полтавській області інформацію по кожному аварійному спалюванню газу на факельних амбарах свердловин, згідно з якою під час спалювання газу на факельному амбарі свердловини №15 Харківцівського родовища викиди (інгредієнти) в атмосферне повітря склали: діоксид азоту (ІЧЮх) - 0,012 т., сажа - 0.191 т., оксид вуглецю (СО) - 1,586 т., вуглеводні граничні (С12 - С19) - 0,191 т. (а.с.12-13).

21.08.2006 року Державна екологічна інспекція в Полтавській області звернулася до НГВУ "Полтаванафтогаз" ВАТ "Укрнафта" з претензією №98, в якій, з посиланням на його лист від 17.04.2006 року № 14е/2036, співпозивач повідомив про факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, в зв'язку з чим державі заподіяно збитків на суму 3503,13 грн. (а.с.10-11).

Відповідач, відповіддю на претензію №98 (вих.№4552 від 07.09.2006 року), повідомив, що з заявленими вимогами не згоден, оскільки викиди від факельних амбарів не є наднормованими викидами забруднюючих речовин. Відповідач стверджував, що вказані викиди є аварійними, і необхідність їх проведення передбачена технологічним регламентом підприємства (а.с.26).

09.11.2006 року Державна екологічна інспекція в Полтавській області звернулася до Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора з листом від 09.11.2006 року №9/3-17/до762-9, в якому обґрунтувала правомірність нарахування збитків за викиди, які НГВУ "Полтаванафтогаз" здійснювалися без відповідного дозволу (а.с. 15-17).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди виходили із того, що позивач та прокурор не надали доказів проведення перевірки факту викидів відповідачем забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідно до чинного законодавства, а також фіксування результатів перевірки у спосіб визначений Методикою.

Одночасно суди дійшли висновку, що викиди забруднюючих речовин, з приводу яких виник спір відносяться до залпових і не є наднормативними, а передбачені технологічним регламентом та здійснені відповідно дозволу.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок судів попередніх інстанцій передчасним та здійсненим без урахування обставин, які є суттєвими для вирішення даного спору по суті, оскільки вирішення питань технологічного процесу потребують спеціальних знань в цій області.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу (стаття 41 Господарського процесуального кодексу України).

Пункт "є" частини 2 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачає, що відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у: допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище.

Таким чином, для вирішення даного спору по суті судам необхідно було на підставі допустимих та належних доказів встановити наявність чи відсутність в діях відповідача порушень, за які відповідно статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" настає відповідальність.

Крім того, касаційна інстанція вважає за необхідне звернути увагу судів на те, що діючим процесуальним законодавством не передбачена заміна неналежного позивача, а стаття 25 Господарського процесуального кодексу України регулює процесуальне правонаступництво у разі вибуття однієї із сторін у спірних правовідносинах внаслідок реорганізації.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд, під час якого необхідно правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.09.2007 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.11.2007 року у справі № 8/48 господарського суду Полтавської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Касаційне подання Першого заступника прокурора Полтавської області задовольнити.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач