ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2008 р.

№ 9/106

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Коробенко Г.П.,

Рогач Л.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Державного підприємства "Луганськвугілля",

м. Луганськ

на рішення

господарського суду Луганської області

від 26.06.2008р.

у справі

господарського суду Луганської області

за позовом

закритого акціонерного товариства Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька",

м. Красний Луч Луганської області

до

Державного підприємства "Луганськвугілля",

м. Луганськ

про

стягнення 538 431 грн. 75 коп.

та за зустрічним позовом

Державного підприємства "Луганськвугілля",

м. Луганськ

до

закритого акціонерного товариства Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька",

м. Красний Луч Луганської області

про

визнання недійсними умов зобов’язань, що виникли на підставі договору

за участю представників сторін:

позивача: Антонець Л.С. за дов. від 08.01.2008р. б/н,

відповідача: Снегірьов М.А. за дов. від 27.05.2008р. №157

ВСТАНОВИВ:

ЗАТ Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення з ДП "Луганськвугілля" суми боргу у розмірі 219 232, 75 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 112 502,92 грн., 3% річних у розмірі 17 496,28 грн. та пені у розмірі 189 199,80 грн. за договором від 21.06.05 № 16.

Не погодившись з позовними вимогами, ДП "Луганськвугілля" звернулось із зустрічним позовом до ЗАТ Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" про визнання недійсним п. 6.5 договору №16, як такий, що обмежує відповідальність позивача та визнання недійсним п. 6.4 договору №16, як такий, що припускає односторонню відмову від зобов’язань з боку позивача.

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.06.2008р. у справі №9/106 первісний позов задоволено, у задоволенні зустрічного позову ДП "Луганськвугілля" відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ДП "Луганськвугілля" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове про задоволення його позовних вимог, мотивуючи скаргу порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві ЗАТ Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" на касаційну скаргу, останнє просить залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням заступника Голови судової палати з розгляду спорів, пов’язаних з державним регулюванням економічних відносин від 30.09.2008р. №02-12.2/405 суддів Костенко Т.Ф., Полянського А.Г. замінено на суддів Божок В.С., Рогач Л.І.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, між ЗАТ Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" та ДП шахта "Никанор-Нова", правонаступником якого є ДП "Луганськвугілля", укладено договір № 16 від 21.06.2005р. (надалі Договір), за яким позивач надає послуги по збагаченню сировини, а відповідач зобов’язується оплатити отримані послуги протягом 5-ти днів з моменту отримання рахунків.

Позивачем були надані послуги на суму 269 323, 75 грн., про що сторонами складено та підписано відповідні акти здачі-приймання, крім того, відповідач отримав рахунки-фактури, номера та дати отримання яких зазначено в акті звірення взаєморозрахунків від 03.10.07.

Відповідно до п. 5.1 договору відповідач повинен був сплатити вартість послуг наступним шляхом: 100% протягом 5 днів після отримання рахунків позивача.

Факт отримання рахунків позивача зафіксовано в акті звірення взаєморозрахунків від 03.10.07 із зазначенням їх номерів, дат та сум, з боку сторін акт скріплено їх печатками.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами, а зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідач не здійснив оплату послуг відповідно до умов договору.

За правилами ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов’язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Згідно п.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Пунктом 6.5 Договору сторони передбачили майнову відповідальність відповідача за прострочення оплати у вигляді неустойки у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення за весь період прострочки, включаючи день погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи приписи зазначених норм матеріального права та умови Договору, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності нарахування позивачем пені у розмірі 189199,80 грн. за період з 06.07.05 по 09.03.06, інфляційних втрат у розмірі 112 502,92 грн. та 3% річних у розмірі 17 496,28 грн. і цілком законно задовольнив первісний позов.

Звідси і з висновками господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову в частині визнання недійсним п.6.5 Договору колегія також погоджується, оскільки вони не суперечать закону (ч.6 ст.232 ЦК України), як не суперечать закону (ст. 235,236 ГК України) і в частині відмови у визнанні недійсним п.6.4 Договору, про що місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні.

Таким чином, наведене спростовує доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та не заперечує правильність і законність оскаржуваного судового акту, який відповідає чинному законодавству України і обставинам справи, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Луганської області від 26.06.2008р. у справі № 9/106 залишити без змін.

Головуючий суддя          : В.С. Божок

Судді: Г.П. Коробенко

Л.І. Рогач