ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.09.08                                                                                           Справа№ 31/125

Господарський суд Львівської області в складі судді Артимовича В.М.

При секретарі Митник М.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Закарпатінтерпорт», м. Чоп Закарпатської області

До відповідача: Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця», м. Львів

Про: повернення безпідставно стягнутих коштів в сумі 9427,57 грн.

За участю представників:

від позивача: Дюрдь В.І. - представник;

від відповідача: Коцелко Г.В. –представник.

Представникам сторін роз’яснено права і обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, в тому числі право заявляти відводи. У відповідності до ст. 81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, про що сторони подали відповідне клопотання.

Суть спору: Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені документи достатніми для прийняття до провадження позовної заяви Відкритого акціонерного товариства «Закарпатінтерпорт», м. Чоп Закарпатської області, надалі - позивач, до Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця», м. Львів, надалі –відповідач, про стягнення з відповідача безпідставно стягнутих коштів за послуги, пов’язані з перевезенням вантажів транзитом через територію України, в сумі 9427,57 грн. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що ним у відповідності до Закону України «Про транзит вантажів»проводиться діяльність по переванатаженню експортно-імпортних та транзитних вантажів з вагонів колії 1435 мм на вагони колії 1520 мм на ст. Чоп та ст. Мукачеве ДТГО «Львівська залізниця». Як зазначено у позові, згідно укладених з відповідачем договорів, зокрема, угоди від 01.07.1997 р. про партнерство в галузі перевантаження, експедування і виконання додаткових послуг при перевезенні експортно-імпортних та транзитних вантажів на західних залізничних кордонах України, договору № 148/12 від 22.01.2002 р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, договору № 394 від 17.12.2002 р. про видачу та забирання вагонів (ст. Чоп), договору № 12 від 02.02.2001 р. на експлуатацію залізничної під’їзної колії (ст. Мукачеве) та ін. договорів відповідачем надавались позивачеві окремі послуги, пов’язані з транзитом вантажів, а саме: подача та забирання вагонів з транзитним вантажем, користування вагонами, в яких перевозиться транзитний вантаж, на час здійснення перевантажувальних операцій, участь представника залізниці для визначення стану транзитного вантажу у вагонах колії 1435 мм., які прибули для перевантаження. Посилаючись на норми пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 та п. 5.15 ст. 5 Закону України «Про податок на додану вартість»та ст.ст. 1212 – 1214 Цивільного кодексу України позивач вважає, що відповідачем безпідставно зі сум попередньої оплати, що обліковуються на особовому рахунку позивача в ТехПД, стягнуто кошти в сумі 9427,57 грн. за квітень 2005 р.

Ухвалою від 07.04.2008 р. судом порушено провадження у даній справі.

У заяві № 159 від 30.04.2008 р. про збільшення розміру позовних вимог позивач з підстав, викладених у позові, просить суд стягнути з відповідача безпідставно стягнуті кошти за послуги, пов’язані з перевезенням вантажів транзитом через територію України, за період квітень-червень 2005 р. в сумі 29812,39 грн.

У відзиві на позовну заяву, поданому суду 07.05.2008 р., відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки послуги, що надаються відповідачем позивачеві, на його думку, регулюються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів, Інструкцією з ведення станційної комерційної звітності, затв. наказом Укрзалізниці від 04.06.2003 р. № 147-ц, Правилами обслуговування залізничних під’їзних колій, що свідчить про те, що вказані послуги відносяться до внутрішніх перевезень залізницею в межах України, а не до транзитних перевезень, а відповідно такі послуги згідно пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість»є об’єктом оподаткування податком на додану вартість за ставкою 20 відсотків.

Клопотанням від 27.05.2008 р. відповідачем долучено до матеріалів даної справи судову практику –постанови ВГС України від 14.05.2008 р. у справі № 4/660-14/65 та у справі № 4/661-14/66.

Позивачем згідно клопотання від 26.05.2008 р. долучено до матеріалів справи платіжні доручення про сплату коштів відповідачеві за спірний період.

Ухвалою від 27.05.2008 р. за згодою сторін в порядку ст. 69 ГПК України судом продовжено строк вирішення спору у справі.

В доповненні № ВПК-10/82 до відзиву на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив, вказавши на тому, що послуги з подачі й забирання вагонів, користування вагонами та участі представника залізниці у перевірці стану вантажу передбачені Правилами перевезень вантажів, Тарифним керівництвом № 1 та Переліком узгоджених ставок на перевезення, роботи і послуги, які виконуються залізницею за вільними (договірними) цінами, надаються лише в межах території України, призначені для споживання на території України і споживаються в процесі вчинення дії у відповідності до глави 63 Цивільного кодексу України та відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість»є об’єктом оподаткування. В той же час, на думку відповідача, відповідно до ст. 7 Закону України «Про транзит вантажів»транзитні послуги (роботи) призначаються для споживання та використання за межами митної території України і надаються (виконуються) на підставі відповідних дво- чи багатосторонніх договорів (контрактів) між учасниками транзиту.

Позивачем подано до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог № 259 від 27.06.2008 р. та № 302 від 05.08.2008 р., в яких позивач з підстав, викладених у позові, просить суд стягнути з відповідача безпідставно стягнуті кошти за послуги, пов’язані з перевезенням вантажів транзитом через територію України, за період квітень-грудні 2005 р. в сумі 96701,63 грн. У вказаних заявах позивач наводить доводи, згідно яких без виконання таких технологічних операцій, як подавання та забирання вагонів, надання їх у користування для здійснення вантажних операцій, виконання залізницею вимог УМВС щодо перевірки стану вантажу, що слідує транзитом, транзит вантажу залізницею не зможе відбутися, а відповідно вказані послуги, на думку позивача, пов’язані з транзитом вантажів, що зумовлює їх звільнення від оподаткування ПДВ. Також позивач зазначає, що доказом транзитного характеру перевезення вантажів в розумінні ст. 6 Закону України «Про транзит вантажів»є накладні СМГС (УМВС), які додані позивачем до матеріалів даної справи та в яких позивач зазначений у графі 11, як особа, яка проводить перевантаження.

У відзиві від 19.08.2008 р. на заяву про збільшення позовних вимог та їх додаткове обґрунтування відповідач вкотре заперечив повністю позовні вимоги, навівши наступні доводи: договір на подачу і забирання вагонів, на підставі якого залізниця нараховує і стягує збір за подачу і забирання вагонів і плату за користування вагонами, укладений між позивачем і відповідачем на підставі примірного договору, який є додатком 2 до Правил обслуговування залізничних під’їзних колій, а послуги які надаються у відповідності з цим договором, надаються і споживаються в момент надання і не призначені для споживання за межами України; позивач не є стороною по накладних СМГС, доданих ним до позову; з відомостей про користування вагонами і контейнерами та накопичувальних карток неможливо встановити, що списування грошей здійснювалось залізницею за надання послуг стосовно транзитних вантажів.

05.09.2008 р. позивачем через канцелярію суду подані доповнення до позовної заяви, в яких позивач наводить доводи на підтвердження позовних вимог, зокрема, як зазначено позивачем, на підтвердження транзитного характеру вантажів позивачем до суду подано такі документи: переліки ТехПД, відомості плати за користування вагонами (контейнерами), накопичувальні картки зборів за роботи та штрафи, пов’язані з перевезенням вантажів, накладні УМВС (СМГС). При цьому, як вказує позивач, кожний з вказаних документів містить номер вагону, що відповідно дає змогу визначити транзитний характер перевезень. У вказаних доповненнях позивач збільши впозовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 96848,52 грн. безпідставно стягнутих коштів за послуги, пов’язані з перевезенням вантажів транзитом через територію України, за період квітень-грудень 2005 р.

У відзиві від 11.09.2008 р. на доповнення до позовної заяви відповідач заперечує позовні вимоги тим, що вказані позивачем у позові договори не регулюють порядок надання і оплати за послуги, пов’язані з перевезенням вантажів транзитом, згідно ст. 7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення накладна СМГС – це договір перевезення єдиного взірця, а позивач не є ні відправником, ні одержувачем, ні залізницею згідно долучених ним копій накладних СМГС, тому він не є стороною договору міжнародного перевезення і на нього не поширюються положення СМГС. Крім того, позивач зазначає, що нарахування тарифів і додаткових зборів і інших витрат при перевезенні вантажів транзитом по залізницях України провадиться на підставі Тарифної політики залізниць України (збірник тарифів на транзитні перевезення вантажів залізничним транспортом України), а не на підставі Тарифного керівництва № 1.

В клопотанні № 351 від 16.09.2008 р. позивач уточнив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 96801,63 грн. безпідставно стягнутих коштів за послуги, пов’язані з перевезенням вантажів транзитом через територію України, за період квітень-грудень 2005 р.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду. Також в судових засіданнях оголошувались перерви.

В судове засіданні 17.09.2008 р. позивач та відповідач направили уповноважених представників. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, викладених позові, заявах про збільшення розміру позовних вимог, письмових поясненнях. Представник відповідача уточнені позовні вимоги заперечив повністю, навівши доводи, аналогічні викладеним у відзивах та доповненнях до відзиву. Судом в судовому засіданні вибірково оглянуто оригінали документів, належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів даної справи. Також судом відмовлено відповідачеві у задоволенні клопотання, наведеному у відзиві від 19.08.2008 р., про залучення до участі в даній справі третіми особами Ужгородської МДПІ та ДПІ у м. Львові, оскільки відповідач не вказав чітко правового статусу цих осіб та не обґрунтував за допомогою належних і допустимих доказів, яким чином рішення суду в даній справі вплине права і обов’язки вказаних осіб щодо сторін спору.

В судовому засіданні 17.09.2008 р. за згодою сторін судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення виготовлений, оформлений та підписаний 22.09.2008 р.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, всебічно та повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив:

Між позивачем і відповідачем в особі Ужгородської дирекції 25.12.2002 р. було укладено договір № 394 про подачу та забирання вагонів, згідно п. 1 якого здійснюється подача, розставляння на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з під’їзної колії, яка примикає до станції Чоп Львівської залізниці. Пунктом 14 вказаного договору передбачено, що позивач, як користувач, сплачує залізниці плату за подачу і забирання вагонів та маневрову роботу згідно Тарифного керівництва № 1, а за додаткові послуги згідно діючих цін і тарифів на договірні послуги по накопичувальній картці та відомості плати за користування вагонами (контейнерами) за фактично виконану роботу по станції Чоп. Згідно п. 20 договору № 394 він був укладений на 5 років із 25.12.2002 р. по 25.12.2007 р.

01.02.2001 р. між позивачем і відповідачем в особі Ужгородської дирекції укладено договір на експлуатацію залізничної під’їзної колії, на умовах якого сторони цього спору дійшли згоди проводити експлуатацію під’їзної залізничної колії, що належить позивачеві і примикає до станції Мукачеве Львівської залізниці. Цей договір позивач і відповідач уклали на 5 років із 01.02.2001 р. по 01.02.2006 р.

Також між позивачем і відповідачем 12.02.2003 р. було укладено договір № 05/03 по наданню послуг по навантажувально-розвантажувальним роботам при перевезенні експортно-імпортних і транзитних вантажів по залізницям України та країн СНД. Як зазначено в р. 1 цього договору його предметом є регулювання взаємовідносин сторін по виконанню позивачем послуг по організації навантажувально-розвантажувальних робіт при перевезенні транзитних і експортно-імпортних вантажів, при цьому діяльність сторін регламентується існуючими Правилами перевезень вантажів в міждержавному залізничному сполученні (СМГС), збірниками Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України. Вказаний договір сторони уклали до 31.12.2003 р. з правом автоматичного пролонгування на кожний наступний календарний рік. Доказів розірвання договору № 05/03 ні позивач, ні відповідач не подали, а відтак договір регулював відповідні правовідносини його сторін у спірний період.

Позивач є суб’єктом господарювання, який зареєстрований 05.06.1996 р. виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, та є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість від 12.11.2003 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Засади ж організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України регулюються нормами Закону України «Про транзит вантажів». Згідно зі ст. 1 вказаного Закону транзит вантажів –це перевезення транспортними засобами транзиту транзитних вантажів під митним контролем через територію України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України. Під транзитними послугами (роботами) розуміється безпосередньо пов'язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, якими є вантажовласники та суб'єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи) в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо. Аналіз судом вказаної норми свідчить, що вона не містить виключного переліку учасників транзиту та виключного переліку договорів, в рамках яких надаються транзитні послуги (роботи).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про транзит вантажів»транзитні послуги (роботи) призначаються для споживання та використання за межами митної території України і надаються (виконуються) на підставі відповідних дво- чи багатосторонніх договорів (контрактів) між учасниками транзиту. При цьому договори (контракти) про надання (виконання) транзитних послуг (робіт) укладаються як між резидентами і нерезидентами, так і між самими резидентами і нерезидентами, які вільно обирають комплекс транзитних послуг (робіт), їх надавачів (виконавців), а також засоби транзиту залежно від умов перевезень. Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про транзит вантажів»транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування. У разі транзиту вантажів залізничним транспортом до митних органів на дільницях, на які поширюється сфера застосування Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ), подається накладна ЦІМ (СІМ). У разі транзиту вантажів залізничним транспортом на інших дільницях до митних органів подається накладна УМВС (СМГС) або накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), що містить відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Зважаючи на вищевикладене та виходячи з матеріалів справи, зокрема, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46, накопичувальних карток для додаткових зборів форми ФДУ-92, переліків ТехПД, які містять номери вагонів, накладних УМВС (СМГС), спростовуються доводи відповідача про те, що позивач не є учасником транзиту, а послуги, які надаються відповідачем позивачеві, не пов’язані з перевезенням (переміщенням) вантажів транзитом через територію України. Слід зазначити, що відповідач за допомогою належних і допустимих доказів, як цього вимагають норми ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів, що транзит вантажів через територію України може відбутись без надання ним вказаних послуг позивачеві.

Судом встановлено, що відповідачем у відповідності до вказаних вище договорів протягом квітня –грудня 2005 р. були надані послуги позивачеві, в тому числі, по подачі та забиранню вагонів з транзитним вантажем, користування вагонами, в яких перевозиться транзитний вантаж, на час здійснення перевантажувальних операцій, та участь представника залізниці для визначення стану транзитного вантажу у вагонах колії 1435 мм., які прибули для перевантаження. Зазначені послуги, пов’язані з обслуговуванням транзитних вантажів, позивачем були повністю оплачені, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, а сума включеного податку на додану вартість становить 96801,63 грн.

Слід зазначити, що позивачем не заперечується ні правильність застосування тарифів, ні правильність обчислення відповідачем часу використання вагонів, ним лише стверджується про безпідставність нарахування на них суми податку на додану вартість, яка не повинна нараховуватись у даному випадку.

У відповідності до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість»об’єктом оподаткування за загальним правилом є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України. Проте, відповідно до п. 5.15 ст. 5 вказаного Закону звільняються від оподаткування операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України. Крім того, відповідно до абз. 3 пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість»операції з поставки послуг платником податку, пов'язані з перевезенням (переміщенням) пасажирів і вантажів транзитом через територію України, оподатковуються у порядку, передбаченому пунктом 5.15 цього Закону.

Аналіз судом вказаних норм Закону України «Про податок на додану вартість»свідчить, що законодавець єдиною підставою для звільнення від оподаткування вказаних послуг визначив їх пов’язаність із перевезенням (переміщенням) пасажирів і вантажів транзитом через територію України.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем всупереч вимогам ст.ст. 33, 34 ГПК України не спростовано пов’язаність наданих відповідачем згідно договору № 394 про подачу та забирання вагонів, договору на експлуатацію залізничної під’їзної колії та договору № 05/03 по наданню послуг по навантажувально-розвантажувальним роботам при перевезенні експортно-імпортних і транзитних вантажів по залізницям України та країн СНД послуг з перевезенням (переміщенням) вантажів транзитом через територію України, а відповідно їх звільнення від оподаткування податком на додану вартість.

У відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. При цьому, норми вказаної статті Цивільного кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Виходячи з вищевикладеного позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, враховуючи клопотання позивача від 16.09.2008 р.

У відповідності до норми ст. 49 ГПК України суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 4-3, 4-5, 4-7, 12, 32, 33, 34, 43, 49, 80, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов Відкритого акціонерного товариства «Закарпатінтерпорт», м. Чоп Закарпатської області, задовольнити повністю.

2.          Стягнути із Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця»(79000, вул. Гоголя, 1, м. Львів; ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Закарпатінтерпорт» (89500, вул. Берег, 95, м. Чоп Закарпатської області; ) 96801,63 грн., сплаченого державного мита в сумі 968,02 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

3.          Накази видати відповідно до ст.ст. 116, 117 ГПК України.

Суддя