ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.07.08 р.                     Справа № 19/71пд

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Дучал Н.М.

При секретарі Мішиній М.О.

За участю представників сторін:

від позивача: без участі представника

від відповідача: Літвін Ю.Л., за довіреністю

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління правці та соціального захисту населення Селидівської міської ради, м.Селидове Донецької області

до відповідача Відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі Філії – Селидівське відділення № 5484, м.Селидове Донецької області

про визнання зобов’язань Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради, передбачених п.2.1.4. угоди № 11 від 01.03.2005 р., недійсними; стягнення отриманих коштів комісійної винагороди за надані послуги по зарахуванню на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в установах банку та по виплаті допомоги сім’ям з дітьми, малозабезпеченим сім’ям, та інших виплат через установи банку, за період з 01.03.2005 р. по 01.10.2005 р. в сумі 4908,09 грн. та повернення на відповідні рахунки допомог.

В судовому засіданні 09.07.2008 р. оголошувалася перерва до 28.07.2008 р.

Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради, м.Селидове Донецької області звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі Філії – Селидівське відділення № 5484, м.Селидове Донецької області про визнання зобов’язань Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради, передбачених п.2.1.4. угоди № 11 від 01.03.2005 р.( щодо сплати Ощадбанку комісійної винагороди за надані послуги в розмірі 0,5% від суми, яка перераховується на виплату допоміг сім”ям з дітьми та малозабезпеченим сім”ям) недійсними як таких, що не відповідають вимогам закону ( ст. 207 ГКУ); стягнення отриманих коштів комісійної винагороди за надані послуги по зарахуванню на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в установах банку та по виплаті допомог сім’ям з дітьми, малозабезпеченим сім’ям, та інших виплат через установи банку, за період з 01.03.2005 р. по 01.10.2005 р. в сумі 4908,09 грн. та повернення на відповідні рахунки допомог.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на угоду №11 від 01.03.05р., додаткові угоди №1 від 01.10.05р., №2 від 01.03.08р.; Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.99р. №1596 (зі змінами), ч. 1 ст. 174, ч. 4,7 ст. 179, ч. 1 ст.190, ч.1 ст.191, ч.1 ст. 207, ч.2 ст. 208, ч. 1 ст. 334 Господарського кодексу України.

Відповідач позов не визнає, про що виклав у запереченні на позовну заяву (вх.№02-41/20809 від 24.06.08р.).

Відповідач зазначив, що відповідно до п. 2.1.4. Угоди № 11 від 01.03.2005 р., що укладена між сторонами Управління ( клієнт) зобов`язалося сплачувати банку комісійну винагороду за надані послуги в розмірі 0,5% від суми, яка перераховується на виплату допомог сім’ям з дітьми та малозабезпеченим сім’ям. Посилаючись на приписи ст. 179 Господарського кодексу України та ст.629 Цивільного кодексу України, умови договору є обов`язковими до виконання обома сторонами. Відповідно до п. 4 ст. 1068 Цивільного кодексу України клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунок клієнта, якщо це встановлено договором.

08.07.2008 р. відповідач з листом № 3707 від 07.07.2008 р. надав доповнення до заперечення на позовну заяву.

Повідомив, що відповідно до п.1.1 Угоди № 11 від 01.03.2005 р. Клієнт доручає, а Банк бере на себе зобов'язання здійснювати зарахування на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в його установах, та виплату допомог сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям та інших виплат через установи Банку.

Пунктом 2.1.4 розділу 2.1 Угоди встановлено обов'язок позивача сплачувати Банку комісійну винагороду за надані послуги в розмірі 0,5% від суми, яка перераховується на виплату допомог сім'ям з дітьми та малозабезпеченим сім'ям. Сплату за послуги проводити одночасно з перерахуванням допомог сім'ям з дітьми та малозабезпеченим сім'ям.

Угоду укладено у відповідності з чинним законодавством України про що свідчить наступне.

Відповідно до приписів ст. 202 Цивільного кодексу України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Приписами статті 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Угода укладена між сторонами не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правилами ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Саме таким вимогам відповідає спірна угода, укладена між позивачем та відповідачем.

Приписами статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору. Укладаючи Угоду сторони використали це право надане їм Законом. Керуючись чинним законодавством України, в тому числі i вказаними статтями 179, 180, 181 Господарського Кодексу України, позивач i відповідач при укладанні cпipної угоди добровільно домовились про всі істотні умови, в тому числі i про сплату комісійної винагороди, передбаченої пунктом 2.1.4, що є добровільним волевиявленням сторін.

Правилами статті 6 ЦК України також передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства i врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, або якщо обов'язковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту.

Посилання позивача, що умови п.2.1.4 укладеної угоди не відповідають вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 р. № 1596 „Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998року №734" є невірним.

Ст. 180 Господарського кодексу України зобов”язує сторін погодити предмет, ціну та строк дії договору, що сторонами і здійснено.

Відповідачем заявлено про необхідність застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

17.07.2008 р. до матеріалів справи надійшли Уточнення позовної заяви, в яких позивач доповнив обґрунтування позову ст. 178 Господарського кодексу України, згідно якої Кабінет Міністрів України може видавати правила обов”язкові для сторін публічного зобов”язання, в тому числі, щодо встановлення або регулювання цін. Умови зобов”язання, що не відповідають цим правилам або встановленим цінам є недійсними.

Розгляд справи відкладався.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.42 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в засіданні пояснення представників сторін, Господарським судом, -

В с т а н о в л е н о.

01.03.05р. між Відкритим акціонерним товариством “Державний ощадний банк України” в особі Філії – Селидівське відділення № 5484 (в подальшому –Банк) та Управлінням праці та соціального захисту населення м. Селидове (в подальшому –Клієнт) укладено угоду №11 на зарахування та виплату допомог сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям та інших виплат, через установи Філії - Селидівського відділення Ощадбанку та його ТВБВ, згідно п. 1.1 якого Клієнт доручає, а Банк бере на себе зобов`язання зарахування на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в його установах, та виплату допомог сім`ям та інших виплат через установи Банку.

Клієнт зобов`язався, зокрема, дотримуватись вимог нормативних документів НБУ та Ощадбанку, які регламентують порядок здійснення вкладних і розрахункових операцій ( п. 2.1.1. Угоди); перераховувати кошти Банку для зарахування на поточні рахунки громадян (п. 2.1.3); сплачувати Банку комісійну винагороду за надані послуги в розмірі 0,5% від суми, яка перераховується на виплату допомог сім`ям з дітьми та малозабезпеченим сім`ям. Сплату за послуги проводити одночасно з перерахуванням допомог сім`ям з дітьми та малозабезпеченим сім`ям, окремим платіжним дорученням (п. 2.1.4).

Банк зобов`язався, зокрема, забезпечити зарахування установами Ощадбанку виплат, що надійшли на рахунки громадян у відповідності до Інструкції “Про порядок відкриття і закриття рахунків у національній та іноземній валюті” від 12.11.03р. №492 та діючим законодавством України (п. 2.2.2); забезпечити безперебійне обслуговування громадян установами Ощадбанку у частині видачі готівки з їх поточних рахунків (п. 2.2.3)

Згідно п. 3.1 договору, сторони відповідають за невиконання або неналежне виконання умов цієї угоди в порядку та на умовах, передбачених законодавством України.

Всі суперечки, які виникають у зв`язку з виконанням умов цієї Угоди вирішуються сторонами шляхом переговорів. У разі неможливості вирішення суперечностей шляхом переговорів спір розглядається в порядку, визначеному чинним законодавством (п.п. 4.1, 4.2 договору).

Ця угода набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє протягом року. Угода вважається щорічно продовженою, якщо жодна із сторін за місяць до припинення строку дії не попередила іншу сторону про припинення дії цієї угоди (п.5.1 договору).

Зміни та доповнення до Угоди вважаються дійсними, якщо вони виконані в письмовій формі та підписані уповноваженими на це особами –представниками обох сторін (п. 5.2 договору).

Додатковою угодою №1 від 01.10.05р. сторони домовились викласти п. 2.1.4 договору в наступній редакції: ”2.1.4 Зарахування та виплата допомог сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім”ям та інші виплати проводяться банком безкоштовно”.

Дана додаткова угода набирає чинності з 01.10.2005р. і діє до 31.12.2005р.

Додатковою угодою №2 від 01.03.08р. до договору, сторони доповнили обов`язки Банку пунктами 2.2.4, 2.2.5.

Як зазначає позивач, згідно з п. 2.1.4 угоди (в первісній редакції) позивачем за період з 01.03.05р. по 01.10.05р. сплачено Ощадбанку комісійної винагороди за надані послуги в сумі 4908,09 грн. (за рахунок коштів державного бюджету), а саме при зарахуванні та виплаті допомог та виплат: по вагітності та пологах, комісійна винагорода - 273,23 грн., допомога по догляду за дитиною до 3-х років –1610,57 грн., одноразова допомога при народженні дитини –718,63 грн., допомога по опіці –15,98 грн., допомога одиноким матерям –1049,45 грн., допомога малозабезпеченим сім`ям –1161,73 грн., допомога інвалідам з дитинства –78,5 грн.

Посилаючись на п. 5 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.99р. №1596 “Про заходи щодо виконання ст. 3 Указу Президента України від 2 липня 1998р. №734”, згідно з яким операції з відкриття рахунків, зарахування і виплата пенсій та грошової допомоги з них здійснюються уповноваженим банками безоплатно, позивач звернувся до відповідача з листом 310/1-3337 від 28.09.07р. та претензією №10/1-2085 від 29.04.08р. про повернення безпідставно сплаченої комісійної винагороди за надані послуги з обслуговування отримувачів всіх видів соціальної грошової допомоги та інших виплат в сумі 4908,09 грн.

Відповідач, листами №2554 від 09.10.07р. та №3207 від 22.05.08р. відхилив претензійні вимоги Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради, повідомивши останнього, що сплата комісійної винагороди за надані послуги в розмірі 0,5% від суми, яка перераховується на виплату допомог сім`ям з дітьми та малозабезпеченим сім`ям передбачена умовами угоди №11 від 01.03.05р., яка укладена між позивачем та відповідачем. Відповідач послався на приписи ст. 179 Господарського кодексу України та ст. 629 Цивільного кодексу України, згідно яких умови договору є обов`язковими до виконання обома сторонами, а згідно п. 4 ст.1068 Цивільного кодексу України клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунок клієнта, якщо це встановлено договором.

З огляду на приписи чинного законодавства України, та додані до справи матеріали, слід зазначити наступне.

На виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734 "Про впорядкування сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та раціональне використання коштів Пенсійного фонду України", Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. N 1596 “Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734” затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах.

Статтею 3 Указу Президента України “Про впорядкування сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та раціональне використання коштів Пенсійного фонду України”, який став підставою для прийняття Постанови № 1596, встановлено, що починаючи з 1 січня 1999 року, виплата пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів і одержувачів грошової допомоги здійснюється установами банків за рахунок коштів Пенсійного фонду України через особові рахунки пенсіонерів і одержувачів грошової допомоги (крім пенсіонерів та одержувачів грошової допомоги, які проживають у сільській місцевості, де немає відділень установ банків).

Перелік установ банків, через які здійснюється виплата пенсій та грошової допомоги, а також порядок виплати пенсій та грошової допомоги через ці установи визначаються Кабінетом Міністрів України і Національним банком України.

За здійснення операцій із зарахування і виплати пенсій та грошової допомоги з особових рахунків у банках пенсіонери і одержувачі допомоги не несуть ніяких витрат.

Отже, статтею 3 Указу Президента, зазначено про безоплатність банківських послуг за здійснення операцій із зарахування та виплати пенсій та грошової допомоги з особових рахунків у банках, для пенсіонерів та одержувачів допомоги.

Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах, регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків (далі – поточні рахунки) ( п. 1 Порядку).

Виплата пенсій та грошової допомоги згідно з цим Порядком здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінпраці за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами ( п. 2 Порядку).

Одержувачі пенсій та грошової допомоги самостійно обирають уповноважений банк, де відкривають поточний рахунок ( п. 6 Порядку).

Поточні рахунки одержувачам пенсій та грошової допомоги відкриваються уповноваженими банками у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків в національній та іноземній валюті ( п. 8 Порядку).

Установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри ( п. 4 Порядку).

Зарахування відповідних сум пенсій та грошової допомоги установами уповноважених банків на поточні рахунки здійснюється не пізніше наступного операційного дня після надходження зазначених сум від органів Пенсійного фонду України, органів праці та соціального захисту населення ( п. 19 Порядку).

Виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за місцем проживання в населених пунктах, де функціонують установи уповноважених банків ( п. 3 Порядку).

Операції з відкриття поточних рахунків, зарахування і виплати пенсій та грошової допомоги з них (у тому числі з доставкою додому) здійснюються уповноваженими банками безоплатно ( п.5 Порядку).

Отже, як вбачається з вищевикладеного, безоплатність банківських послуг, згідно Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах та ст. 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734 "Про впорядкування сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та раціональне використання коштів Пенсійного фонду України", стосується одержувачів допомоги, якими за законодавством є громадяни.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як викладено вище, положення пункту 2.1.4. Угоди № 11 від 01.03.2005 р. в первісній редакції, та зобов”язання прийняті позивачем на себе за цим пунктом, не порушують вимог закону, зокрема Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. N 1596 “Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734”.

Згідно ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Пунктом 2 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. N 1596 “Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734”, встановлено обов”язковість укладення відповідних угод між банками та Мінпраці з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами ( п. 2 Порядку).

Ні яких інших обов”язкових умов, які мають містити зазначені угоди, Кабінетом Міністрів не визначено.

Відповідно до приписів ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( ст.629 Цивільного кодексу України).

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. N 1596 “Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734”, якою затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах, не має прямої вказівки про безоплатність банківських послуг для органів праці і соціального захисту населення.

Отже, перерахування позивачем комісійної винагороди в сумі 4908,09 грн. відповідачу було здійснено на підставі Угоди № 11 від 01.03.2005 р., укладеної сторонами в межах чинного законодавства, та поверненню не підлягає.

Крім того, вимоги про визнання зобов’язань Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради, передбачених п.2.1.4. угоди № 11 від 01.03.2005 р., та про стягнення отриманих коштів комісійної винагороди за надані послуги по зарахуванню на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в установах банку та по виплаті допомог сім’ям з дітьми, малозабезпеченим сім’ям, та інших виплат через установи банку за період з 01.03.2005 р. по 06.06.2005 р. та повернення на відповідні рахунки допомог, заявлені позивачем зі спливом строку позовної давності, що на підставі п.4 ст. 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у позові ( п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 Цивільного кодексу України).

Звернення позивача до суду відбулося 06.06.2008 р. (позовна заява датована 06.06.2008 р.).

Угода між сторонами укладена 01.03.2005 р., в період, коли вже діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. N 1596 “Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734”, якою затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах.

Відповідно до п.3 ст. 267 Цивільного кодексу України, відповідач заявив про необхідність застосування строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про визнання зобов’язань Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради, передбачених п.2.1.4. угоди № 11 від 01.03.2005 р.( щодо сплати Ощадбанку комісійної винагороди за надані послуги в розмірі 0,5% від суми, яка перераховується на виплату допомог сім”ям з дітьми та малозабезпеченим сім”ям) недійсними як таких, що не відповідають вимогам закону ( ст. 207 ГКУ); стягнення отриманих коштів комісійної винагороди за надані послуги по зарахуванню на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в установах банку та по виплаті допоміг сім’ям з дітьми, малозабезпеченим сім’ям, та інших виплат через установи банку, за період з 01.03.2005 р. по 01.10.2005 р. в сумі 4908,09 грн. та повернення на відповідні рахунки, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, 43, 49, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в Центрально-Міському районі м.Макіївки, м.Макіївка Донецької області у задоволенні позову до Відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” м.Київ в особі Філії - Макіївське відділення № 3292, м.Макіївка Донецької області про визнання зобов’язань Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради, передбачених п.2.1.4. угоди № 11 від 01.03.2005 р.( щодо сплати Ощадбанку комісійної винагороди за надані послуги в розмірі 0,5% від суми, яка перераховується на виплату допомог сім”ям з дітьми та малозабезпеченим сім”ям) недійсними як такі, що не відповідають вимогам закону ( ст. 207 ГКУ); стягнення отриманих коштів комісійної винагороди за надані послуги по зарахуванню на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в установах банку та по виплаті допоміг сім’ям з дітьми, малозабезпеченим сім’ям, та інших виплат через установи банку, за період з 01.03.2005 р. по 01.10.2005 р. в сумі 4908,09 грн. та повернення на відповідні рахунки.

Текст рішення проголошено в судовому засіданні 28.07.2008 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя Дучал Н.М.

Надруковано 4 екземпляри:

1 – позивачу;

2 – відповідачу;

1 – у справу.