ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 р.

№ 32/89

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

25.03.2008р.

у справі

№32/89

Господарського суду

міста Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Поротон"

до

Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

про

стягнення заборгованості

за участю представників

- позивача:

Куделі М.О. (довіреність №2 від 21.01.2008р.)

- відповідача:

Свириденка В.А. (довіреність №60 від 16.01.2008р.), -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2008р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Андрієнка В.В., суддів Малетича М.М., Студенця В.І.) залишено без змін рішення Господарського суду міста від 03.03.2008р. (суддя Хрипун О.О.), яким вказаний позов задоволено повністю, постановлено стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поротон" грошові кошти у сумі 95 000 000 грн.; 25 500 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі відповідач просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2008р. скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким позивачу відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального права, а саме: ст.5 Господарського кодексу України, Порядку конкурсного відбору інноваційних та інвестиційних проектів для надання кредитів на їх реалізацію за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті на 2007 рік.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, відповідно до Порядку конкурсного відбору інноваційних та інвестиційних проектів для надання кредитів на їх реалізацію за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті на 2007 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №455 від 14.03.2007 року, позивач отримав право на кредитування за рахунок коштів державного бюджету інвестиційного проекту "Будівництво сучасного цегельного заводу".

Відповідно до протокольного рішення Міжвідомчої ради з питань інвестицій та інноваційного розвитку № 6 від 06.11.2007 року визнано за доцільне виділення бюджетних коштів для кредитування інвестиційного проекту "Будівництво сучасного цегельного заводу" в сумі 95 000 000 грн.

19.11.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 07-0014/К про надання кредиту. Відповідно до п.1.1 договору відповідач зобов'язується надати позивачу кредит у сумі 95 000 000 грн. за умови надходження грошових коштів від Державного агентства України з інвестицій та інновацій за кодом програмної класифікації видатків 6241050 "Надання кредитів на реалізацію інвестиційних та інноваційних проектів у галузях економіки у першу чергу з провадження передових енергозберігаючих технологій з виробництва альтернативних джерел палива". Згідно п.1.2 договору кредит надається з метою впровадження та реалізації інвестиційного проекту "Будівництво сучасного цегельного заводу". Пунктом 4.1 договору відповідач має надати позивачу кредит у строк, передбачений Графік надання кредиту, але не раніше дати зарахування бюджетних коштів на реєстраційний рахунок кредитора, відкритий в Держаному казначействі, та укладення позичальником договору забезпечення виконання зобов’язань за договором.

Також між відповідачем та Державним агентством України з інвестицій та інновацій було укладено додатковий договір № 7 від 21.12.2007 року про надання коштів з державного бюджету для кредиту інноваційних та інвестиційних проектів, згідно з п.1.3 Держінвестицій перераховує бюджетні кошти на рахунок відповідача, відкритий в Державному казначействі, для подальшого використання на кредитування проекту "Будівництво сучасного цегельного заводу" загальну суму 95 000 000 грн. Кошти на виконання договору № 07-0014/К від 19.11.2007р. надійшли від Державного агентства України з інвестицій та інновацій на реєстраційний рахунок Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в повному обсязі.

У забезпечення виконання зобов'язань за Договором №07-0014/К від 19.11.2007р. позивач уклав з відповідачем нотаріально посвідчений Іпотечний договір від 26.12.2007р. строком дії до повного виконання зобов'язань за основним договором.

Кошти на виконання умов вказаного договору про надання кредиту надійшли від Державного агентства України з інвестицій та інновацій на реєстраційних рахунок Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, відкритий у Державному казначействі України, у повному обсязі.

Листом №5 від 08.01.2008 року позивач звернувся до відповідача з вимогою виконати умови договору №07-0014/К від 19.11.2007 року, але листом №21-252 від 08.02.2008 року відповідач повідомив позивача про те, що не має можливості виконати умови даного договору, у зв’язку з Окремим дорученням Прем’єр-міністра України №7 від 24.12.2007 року (реєстраційний номер управління документального забезпечення секретаріату Кабінету Міністрів України - № 5244/0/1-07), відповідно до якого головним розпорядникам коштів державного бюджету та Державному казначейству України з метою недопущення зростання дебіторської заборгованості на кінець бюджетного року доручено здійснювати платежі виключно за фактично поставлені товари, виконані роботи і надані послуги, крім випадків попередньої оплати (авансування), погоджених з Міністерством фінансів України.

Позивач дійшовши до висновків про порушення його прав, звернувся до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 95 000 000 грн.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, виходив з того, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року; головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Бюджетного кодексу України та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень; відповідач не визнаний головним розпорядником бюджетних коштів, отже посилання відповідача на Окреме доручення Прем’єр-міністра України №7 від 24.12.2007 року, як на підставу невиконання умов Договору №07-0014/К від 19.11.2007р., є неправомірним, оскільки це доручення адресоване головним розпорядникам коштів державного бюджету, а його дія поширюється лише на 2007 бюджетний рік, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст.2, 3, 22 Бюджетного кодексу України, Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", п.3 ст.19 Закону України "Про інноваційну діяльність", ст.ст.526, 530, 612 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України, дійшов до висновків про наявність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд зазначивши в оскарженій постанові, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а договір є обов'язковим для виконання сторонами, та посилаючись на приписи ст.ст.599, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, погодився з висновками місцевого господарського суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами між сторонами існують договірні зобов’язання відповідно до яких відповідач на кредитування проекту "Будівництво сучасного цегельного заводу" зобов’язаний перерахувати бюджетні кошти на рахунок позивача, відкритий в Державному казначействі. Судами також встановлено, що кошти на виконання договору № 07-0014/К від 19.11.2007р. надійшли від Державного агентства України з інвестицій та інновацій на реєстраційний рахунок Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в повному обсязі.

Вказана обставина також підтверджується відзивом відповідача на позовну заяву, підписаним В.о. генерального директора Стеблицьким М.М.

Крім того, відповідач, у розумінні ст.22 Бюджетного кодексу України не визнаний головним розпорядником бюджетних коштів, отже на нього не поширюється дія Окремого доручення Прем’єр-міністра України №7 від 24.12.2007 року.

За вказаних обставин суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, а відтак судові рішення скасуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної інноваційної фінансово-кредитної установи залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2008р. у справі №32/89 Господарського суду міста Києва - без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало