КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2008                                                                                           № 23/540

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:           Рєпіної Л.О.

Шапрана В.В.

при секретарі:           Голюк Н.І.

За участю представників:

Від позивача – Загородня Д. М. – по довіреності.

Від відповідача –Уманець С. Г. – по довіреності.

Від третьої особи – не з’явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Міжнародний центр встановлення та розвитку зв"язків "Арана"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.12.2007 р.

у справі № 23/540 (Демидова А.М.)

за позовом                               Концерну "Міжрегіональний агротехнічний сервіс" у формі Закритого акціонерного товариства

до                                                   Приватного підприємства "Міжнародний центр встановлення та розвитку зв"язків "Арана"

третя особа відповідача           Київська регіональна митниця

про                                                  витребування майна та стягнення 51 813,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2007 р. у справі № 23/540 позов Концерну “Міжрегіональний агротехнічний сервіс” у формі ЗАТ до ПП “Міжнародний центр встановлення та розвитку зв’язків “Арана” про витребування майна та стягнення 51 813,70 грн. був повністю задоволений.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та припинити провадження у справі, оскільки вважає, що воно було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права по неповно з’ясованим обставинам.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2008 р. було порушено апеляційне провадження у справі № 23/540, розгляд справи був призначений на 07.02.2008 р.

07.02.2008 р. від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а від представника відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі № 23/540 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Київської регіональної митниці. Своє клопотання відповідач обґрунтував тим, що 29.01.2007 р. Київською регіональною митницею було вилучено товар, що є предметом спору і представники митниці можуть надати пояснення по суті спору у справі № 23/540.

Колегія, порадившись, вирішила відкласти розгляд даної справи до 05.03.2008 р. та залучити до участі у справі № 23/540 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Київську регіональну митницю.

05.03.2008 р. представник Київської регіональної митниці у судове засідання не з’явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Колегія, порадившись, у зв’язку з неявкою представника третьої особи, вирішила відкласти розгляд даної справи до 19.03.2008 р.

19.03.2008 р. в розгляді даної справи було оголошено перерву до 16.04.2008 р.

16.04.2008 р. представник третьої особи у судове засідання не з’явився.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа переглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, інші подані сторонами матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2006 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір № 1-В-06 про участь у демонстраційній виставці.

Відповідно до предмету договору позивач у порядку та на умовах, визначених договором, надає для участі та експонуванні на демонстраційній виставці зразки своєї продукції та товару, а відповідач зобов’язується брати участь й експонувати ці товари на виставці. Виставка буде проходити в жовтні-листопаді 2006 р. за адресою: ІР Іран, м. Шіраз, Шосе Ар декан, Р.О. Вох 71365-1589 під назвою Shiraz Electronic Exhibition – 2006. Строк проведення виставки 4 (чотири) дні з урахуванням часу, необхідного для транспортування експонатів, монтажу та демонтажу експозиції. Перелік товарів позивача, який надається відповідачу, визначається згідно “Переліку продукції та товарів”, який оформлюється додатком № 1 до цього договору на умовах п. 9.3. дійсного договору.

У пункті 9.3. договору сторони погодили, що дійсний договір та будь-які його положення можуть бути змінені або доповнені тільки додатком до договору, який складається в письмовій формі та є невід’ємною частиною дійсного договору після його підписання уповноваженими представниками кожної зі сторін.

Додатком № 1 “Перелік продукції та товарів” до договору № 1-В-06 від 15.09.2006 р. передбачено, що позивач у відповідності з умовами дійсного договору надає відповідачу для експонування на демонстраційній виставці один виставковий макет своєї продукції згідно наступних технічних характеристик: найменування: імпульсна РЛС (радіолокаційна станція) високоточної ближньої навігації та виміру координат 3 мм діапазону частот; призначення: виявлення та попередження про рухомі та нерухомі перешкоди на шляху руху носіїв РЛС (попередження зіткнень); високоточний спостережний вимір кутових координат, дальності; основні технічні характеристики виставкового зразка РЛС (облікова назва товару – радіолокаційна станція попередження зіткнень міліметрового діапазону, шифр “БІНА-1”). Згідно з пунктом 2 договору від 15.09.2006 р. відповідач зобов’язався забезпечити умови для успішного функціонування виставки; отримати всі необхідні дозволи на тимчасовий вивіз за кордон митної території України товару та тимчасовий ввіз на територію ІР Іран; надати необхідні для проведення виставки приміщення та обладнання: склад, сховище (сейф), демонстраційну площу, службове приміщення з телефоном; забезпечити умови для найбільш ефективного експонування товару позивача: освітлення, дизайн, підхід тощо; виконати по відношенню до уповноваженого представника позивача всі зобов’язання, передбачені в додатку № 2 до дійсного договору; забезпечити під час роботи виставки супровід демонстрації товару перекладачем; гарантувати зберігання товару позивача на території відповідача та гарантувати його повернення на митну територію України.

Згідно пункту 3 договору позивач, у свою чергу, зобов’язався надати у тимчасове розпорядження відповідача товар; надати всі необхідні документи для отримання відповідних дозволів відповідачем для тимчасового вивозу товару; направити одного уповноваженого представника для супроводу товару та надання консультацій під час дії виставки; забезпечити під час роботи виставки супровід демонстрації експонатів поясненнями уповноваженого представника.

У пункті 5 договору сторони погодили, що прийом та повернення товару здійснюється уповноваженими представниками сторін за актами здачі-приймання товару на дати відправлення та прибуття товару в м. Київ. Пункт прийому та повернення товару: Україна, м. Київ, вул. Комінтерну, 13/135, офіс відповідача.

Доводи позивача про передачу товару відповідачу та відмову відповідача від підписання акту здачі-приймання товару підтверджуються листом відповідача від 14.12.2006 р. № 222/В 1707, в якому відповідач повідомив позивача, що виріб (товар) позивача, на момент його передачі на підставі укладеного контракту з юридичної точки зору ще не знаходиться під юридичною відповідальністю відповідача, в зв’язку з проведенням проміжного етапу виконання договору. Цей етап може закінчитись або актом, який видає відповідач, або копією висновку про відмову митниці від подальшого оформлення виробу на відправлення на територію відповідача. У випадку позитивної відповіді митних органів, відповідач може видати акт.

07.11.2006 р. відповідач звернувся до Начальника відділу по контролю за вантажем та багажем дипломатичного корпусу, виставкового майна та гуманітарної допомоги із заявою № 222/В 1629, в якій просив надати дозвіл на переміщення товарів через митний кордон України в митному режимі тимчасового вивезення, де товаром на вивезення значиться спірна радіолокаційна станція попередження зіткнень міліметрового діапазону – одна штука, а особою перевізником значиться відповідач.

07.11.2006 р. відповідачу було надано дозвіл на тимчасове вивезення товару згідно ст. 206 Митного Кодексу України та наказами Державної митної служби України від 28.03.2000 р. № 173, від 28.12.2003 р. № 918.

21.12.2006 р. Київською регіональною митницею Державної митної служби України було прийнято рішення № КТ-100-2835-06 про визначення коду товару, відповідно до висновків якого вирішено провести митне оформлення товару – радіолокаційної станції (радар) попередження зіткнень міліметрового діапазону, шифр “БІНА-1”, де також визначено особою – відправником спірного товару відповідача, а підставою – договір № 2-В-06 від 15.09.2006 р. та додаток до нього № 1 від 15.09.2006 р.

З наведених обставин справи вбачається факт передачі позивачем відповідачу спірного майна – товару у вигляді радіолокаційної станції попередження зіткнень міліметрового діапазону, шифр “БІНА-1”.

Листами від 29.03.2007 р. № 29/03-1, 17.04.2007 р. № 29/03-1, 19.06.2007 р. № 19/06-1 позивач просив відповідача повідомити його про можливість проведення демонстративної виставки та строки її проведення, попереджав про порушення вимог пунктів 1.2, 2.7, 5.1 договору від 15.09.2006 р. та в подальшому просив повернути радіолокаційну станцію “БІНА-1” позивачу з попередженням про звернення до суду у випадку неповернення майна позивачу з вимогами про стягнення вартості станції в розмірі 400 000 грн. Відповіді відповідача позивач не отримав.

Згідно статті 509 Цивільного Кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного Кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 179 Господарського Кодексу України майново-господарські зобов’язання, які виникають між суб’єктами господарювання або між суб’єктами господарювання і не господарюючими суб’єктами – юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов’язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі статтею 526 Цивільного Кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного Кодексу України).

Пунктом 7.1. договору від 15.09.2006 р. сторони визначили, що в разі порушення своїх зобов’язань за дійсним договором сторони несуть відповідальність, визначену діючим договором та діючим законодавством в Україні. Порушенням обов’язків є їх невиконання чи неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених складом зобов’язань.

В порушення умов пункту 1.2. договору, яким встановлено строк проведення виставки – 4 дні з урахуванням необхідного часу для транспортування експонатів, монтажу та демонтажу; пункту 2.7. договору, яким встановлено обов’язок відповідача повернути товар, спірне майно позивачу; пункту 4.4. договору, за яким відповідач зобов’язався не пізніше 30 днів з моменту вступу в силу дійсного договору надати позивачу інформацію відносно відправлення товару, а саме дату відправлення та повернення товару, вид транспорту, кількість місць вантажу, масу брутто/нетто; пункту 5.1. договору, яким визначено порядок приймання товару за актами здачі-приймання товару в м. Києві, відповідач своїх зобов’язань не виконав.

Статтею 623 Цивільного Кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов’язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, – у день пред’явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до статті 224 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміють витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського Кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб’єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов’язання другою стороною; не одержаний доход (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною.

Також статтею 225 Господарського Кодексу України встановлено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов’язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, – на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

За наданими позивачем документами вбачається реальна ринкова вартість спірного майна у 400 000 грн. Позивачем надано розрахунок суми збитків (додаток № 1 до позовної заяви), де обраховано розмір збитків, спричинених відповідачем позивачу за порушення умов договору та неповернення спірного майна, яке він міг реалізувати та отримати доход, з 31.01.2007 р. по 15.11.2007 р. (288 днів) від ринкової вартості товару – 400 000 грн., загальна сума яких за ставкою НБУ складає 51 813,70 грн.

Стаття 622 Цивільного Кодексу України передбачає, що боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов’язання, не звільняється від обов’язку виконати зобов’язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

У своїй апеляційній скарзі скаржник стверджує, що оскаржуване “рішення не знаходиться в межах компетенції Господарського суду м. Києва”, оскільки договір № 1-В-06 від 15.09.2006 р. містить арбітражне застереження (ст. ст. 7, 8 Закону України “Про міжнародний комерційний арбітраж”). На думку скаржника, даний спір повинен розглядатися в Арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України (п. 8.2. договору № 1-В-06 від 15.09.2006 р.).

Однак, на запит Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2008 р. вих. № 02-11/233 Міністерство юстиції України надало відповідь, в якому повідомило, що постійно діючий третейський суд із назвою Арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України Міністерством юстиції не зареєстрований. Разом з цим, Міністерство юстиції України поінформувало суд про те, що 08.11.2004 р. за № 05-т.с. зареєстровано Постійно діючий третейський суд при Торгово-промисловій палаті України.

Безпідставним є твердження скаржника про те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норму процесуального права, зокрема, статтю 77 ГПК України, оскільки Господарський суд м. Києва не врахував клопотання ПП “Міжнародний центр встановлення та розвитку зв’язків “Арана” про відкладення розгляду справи та наведені в ньому мотиви не розглянув, позов розглянув без участі представника відповідача у судовому засіданні, оскільки в описовій частині свого рішення місцевий господарський суд зазначив, що згадане клопотання залишено судом без задоволення з підстав не доведення суду заявлених обставин та неможливості розгляду справи у призначеному судовому засіданні, а саме ненадання належних доказів, з якими відповідач пов’язує обставини для відкладення розгляду справи. Також колегія звертає увагу на положення статті 75 ГПК України, згідно якої справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Крім того, доказів належного виконання своїх зобов’язань згідно договору № 1-В-06 від 15.09.2006 р. відповідач не надав й суду апеляційної інстанції.

Безпідставним є твердження скаржника й про те, що висновок суду першої інстанції щодо передачі позивачем відповідачу спірного товару – радіолокаційної станції є необґрунтованим, оскільки такий товар на момент винесення рішення Київської регіональної митниці від 21.12.2006 р. про визначення коду спірного у даній справі товару, спірний товар було доставлено позивачем до митниці. При цьому колегією береться до уваги наступне.

19.02.2008 р. позивач звернувся листом до Служби безпеки України з клопотанням про надання копій документів стосовно факту вилучення спірного у даній справі майна.

Листом № 51/12 741 від 29.02.2008 р. Службою безпеки України було надіслано на адресу позивача копію протоколу про порушення митних правил № 58/10000/07 від 29.01.2007 р. та копію ВМД № 100000004/990644.

У згаданому вище протоколі про порушення митних правил встановлено, що 22.11.2006 р. саме ПП “Міжнародний центр встановлення та розвитку зв’язків “Арана” заявило Київській регіональній митниці до митного оформлення у режимі експорту (тимчасового вивезення) вантаж: “радіолокаційна станція попередження зіткнень міліметрового діапазону, шифр “БІНА-1”, у кількості 1 штука.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2007 р. у справі № 23/540 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Міжнародний центр встановлення та розвитку зв’язків “Арана” на рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2007 р. у справі № 23/540 – залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2007 р. у справі № 23/540 – залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 23/540 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Шапран В.В.

07.05.08 (відправлено)