ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2008 р.                                                             Справа № 12/419

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі –Петько Л.В., за участю представників сторін: позивача –Щербінського Р.Л. за довіреністю, відповідача –Кириченка М.О. і Чепурної С.А. за довіреностями, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „КарпатСмоли” до товариства з обмеженою відповідальністю „Черкаський деревообробний комбінат” про стягнення 227695 грн. 15 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 308148 грн. 68 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що на підставі договору № 03-05/07/306 від 03.53.2007 року здійснив поставку відповідачу смоли карбамідоформальдегідної (далі –товару), за який відповідач розрахувався частково. Станом на 22.12.2007 року заборгованість складала 289722 грн. 19 коп. Крім основного боргу позивач просив стягнути з відповідача на свою користь передбачену договором пеню в сумі 4776 грн. 55 коп., відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати –12757 грн. 68 коп., 3 % річних від простроченої суми –892 грн. 26 коп., що разом становить 398148 грн. 68 коп., та відшкодувати понесені судові витрати –державне мито в сумі 3081 грн. 49 коп. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У судовому засіданні 13.02.2008 року представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій, у зв’язку з частковою сплатою відповідачем існуючої заборгованості після відкриття провадження у справі, просив стягнути борг в сумі 198000 грн. 03 коп., станом на 11.02.2008 року пеню –11592 грн. 80 коп., інфляційні втрати –17169 грн. 25 коп., 3 % річних 1942 грн. 30 коп., що разом складає 228704 грн. 38 коп., та відшкодувати судові витрати.

Відповідач подав письмовий відзив на позов. Із відзиву і пояснень представників відповідача в суді вбачається, що заборгованість в сумі 198000 грн. 03 коп., яку визнає відповідач, утворилась в період з 20.09. по 29.11.2007 року не у зв’язку з виконанням договору № 03-05/07/306 від 03.53.2007 року, а на підставі угод поставки товару, оформлених окремими розхідними та товаро-транспортними накладними. При цьому, порядок, строки і розміри платежів сторонами обумовлені не були, вимога про сплату заборгованості, пені, інфляційних втрат і 3 % річних позивачем не виставлялась, тому позовні вимоги відповідач вважав необґрунтованими і в їх задоволенні просив суд відмовити.

11.04.2008 року позивач подав заяву про зміну підстав і розміру позовних вимог в якій, частково погодившись з запереченням відповідача, вказав, що у зв’язку з наявністю основної заборгованості відповідача і відсутністю його оплат, позивач листом № 1491/12 від 11.12.2007 року запропонував відповідачу добровільно оплатити борг, лист був направлений засобами факсимільного зв’язку. Крім того, при відвантаженні партії товару позивач надавав відповідачу комплект документації, в тому числі і рахунки до кожної розхідної накладної на здійснення оплати за відвантажену партію. Зазначені рахунки позивач вважав вимогою оплатити відпущену партію продукції в розумінні ст. 530 ЦК України і з їх урахуванням, крім основного боргу в сумі 198000 грн. 03 коп., просив суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в сумі 26806 грн. 46 коп., 3 % річних від простроченої суми –2888 грн. 66 коп., що разом станом на 10.04.2008 року складає 227695 грн. 15 коп., та відшкодувати судові витрати. З таких підстав і в такому розмірі представник позивача позов підтримав і просив суд його задовольнити.

З урахування зміни підстав і розміру позову відповідач подав письмовий відзив на позов. Із відзиву і пояснень представників відповідача в суді слідує, що відповідач проти позову заперечує з мотивів його необґрунтованості зважаючи на те, що вимогу № 1491/12 від 11.12.2007 року він не отримував, згоди про порядок і строки розрахунків за поставлену продукцію сторони не дійшли, а рахунки не являються вимогою виконання зобов’язання стосовно строків оплати товару в розумінні ст. 530 ЦК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд в задоволенні позовних вимог відмовляє повністю з наступних підстав.

Згідно договору поставки № 03-05/07/306 від 03.53.2007 року, укладеному між сторонами, оплата за товар, що поставляється по даному договору, здійснюється по реквізитам продавця, згідно специфікації і наданому продавцем рахунку.

Надані сторонами розхідні накладні на відпуск товару, товарно-транспортні накладні, рахунки, платіжні доручення, виписки із особового банківського рахунку позивача являються письмовими доказами факту існування спірної угоди поставки товару в усній формі, не пов’язаною з дією договору поставки № 03-05/07/306 від 03.53.2007 року, наслідком якої є невиконане зобов’язання відповідача сплатити позивачу заборгованість в сумі 198000 грн. 03 коп. Розмір заборгованості погоджений сторонами, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 08.02.2008 року, в суді визнаний представниками відповідача.

Згідно твердженням позивача лист-вимога № 1491/12 від 11.12.2007 року направлялась відповідачу засобами факсимільного зв’язку. Із цього листа вбачається, що він адресований керівнику відповідача з зазначенням номерів телефону і факсу. У звіті факсимільного апарату про відправку зазначено номер факса абонента, який не співпадає з номерами телефону і факса, зазначеними в листі, отримання цього листа відповідач заперечує. Надана позивачем копія виписки з журналу реєстрації вихідної кореспонденції як і звіт факсимільного апарату не являються безспірним підтвердженням направлення цього листа-вимоги, судом визнаються неналежними доказами.

Із рахунків, на які посилається позивач як на вимоги про виконання зобов’язань, вбачається, що посилка на договір поставки № 03-05/07/306 від 03.53.2007 року і специфікації до нього в них відсутня, видом торгівлі зазначена попередня оплата, строки оплати не визначені.

Згідно листам № 43/01 від 21.01.2008 року, № 56 від 28.01.2008 року та поясненням представників сторін сторони домовленості про порядок і строки погашення заборгованості не дійшли.

Вищеназвані документи долучені до матеріалів справи.

Згідно статей 193 ГК, 526 ЦК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ст.ст. 205 ч. 1, 206 ч. 1, 208 ч. 1 п. 1 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, право обирати форму правочину надано сторонам, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення. Правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Ігнорування сторонами вимог закону щодо форми вчинення правочину, оформлення розрахункових документів спричинило виникнення даного спору.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що поставка товару відповідачу вчинялась на підставі угод, укладених в усній формі, істотні умови угод, а в тому числі –порядок і строк розрахунків відповідачем за отриманий товар письмово чи будь-яким іншим чином не зафіксовані.

Відповідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги.

Направлення листа-вимоги № 1491/12 від 11.12.2007 року позивачем суд визнає недоведеним, рахунки про оплату партій поставленого товару як вимогу в розумінні ст. 530 ЦК України, за даних обставин справи суд не визнає і приходить до висновку, що обов’язок відповідача виконати зобов’язання щодо сплати боргу, пені, інфляційних втрат, 3 % річних не наступив і ця обставина судом визнається підставою відмови в задоволенні позовної заяви.

Враховуючи вищенаведене суд віддає перевагу запереченням проти позову відповідача, а позовні вимоги визнає необгрунтованими і в їх задоволенні позивачу відмовляє.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49 ст.ст. 82-84 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „КарпатСмоли” до товариства з обмеженою відповідальністю „Черкаський деревообробний комбінат” про стягнення 227695 грн. 15 коп., - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                          В.М. Грачов