ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2008 Справа № 28/181-08(9/110-08)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді –Кузнецової І.Л.

суддів –Тищик І.В.- доповідач, Чимбар Л.О.

при секретарі – Врона С.В.

за участю представників:

позивача: Добровольський О.В.

відповідача: Костюченко В.П.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства із транспортування покупної теплової енергії „Теплотранс” Дніпропетровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2008р. у справі № 28/181-08(9/110-08)

за позовом комунального підприємства із транспортування покупної теплової енергії „Теплотранс” Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до комунального житлово-експлуатаційного підприємства „Південне”, м. Дніпропетровськ

про спонукання укласти договір,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про спонукання відповідача укласти договір про використання внутрішньо будинкових систем з гарячого водопостачання та центрального опалення.

Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 15.04.2008 року у справі №28/181-08(9/110-08) (суддя Манько Г.В.) в задоволенні позову відмовив.

Рішення господарського суду вмотивоване посиланням на положення ст.ст.626, 627 Цивільного кодексу України, якими передбачена свобода сторони в укладанні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору та неприпустимість примусу щодо вступу у договірні відносини.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оспорюване рішення та зобов’язати відповідача укласти запропонований договір. При цьому скаржник послався на необґрунтованість та незаконність рішення господарського суду, оскільки укладення договору є обов’язковим для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування відповідно до ч.3 ст.179 Господарського кодексу України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу послався на обґрунтованість рішення господарського суду; необґрунтованість і безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти з 09.10.2007р. договір за №12/ж, предметом якого є використання внутрішньобудинкових систем з центрального опалення та постачання гарячої води власникам квартир, орендарям чи квартиронаймачам у житлових будинках, що знаходяться на балансі КЖЕП „Південне”.

Відповідач від укладання договору відмовився та вказав на безпредметність даного договору, оскільки умови договору дублюють його функціональні обов’язки, як балансоутримувача житлового фонду, щодо утримання та обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання; послався на декларативний характер розділів 3 та 4 договору, які містять вказівки на необхідність дотримання сторонами нормативних актів у сфері житлово-комунальних послуг, однак не змінюють, не вдосконалюють існуючий порядок обслуговування внутрішньо будинкових систем.

Позивач в обґрунтування обов’язковості укладення сторонами вказаного договору послався на рішення Дніпропетровської міської ради від 23.05.07р. №25/15 про визначення виконавців послуг у житловому фонді територіальної громади м. Дніпропетровська, на положення ч.3 ст. 179 ГК України, ст. 19, 21,29 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”, ст. 19, 25 Закону України „Про теплопостачання” та постанову КМ України „Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення”.

Статтею 179 Господарського кодексу України, на яку посилається скаржник, як на підставу укладання спірного договору, регламентуються загальні умови укладання господарських договорів.

Відповідно до приписів чинного законодавства господарським договором являється засноване на угоді сторін і зафіксоване в спеціальному юридичному документі зобов'язальне правовідношення (зобов'язання) між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) господарських відносин, змістом якого є взаємні права і обов'язки сторін у сфері господарської діяльності. Основними видами господарського договору є майново-господарський договір (укладаються між юридично рівними сторонами і є правовою формою руху товарів від виробника до споживача) та організаційно-господарський договір (виникають у сфері управління господарською діяльністю, укладаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень і характеризуються юридичною нерівністю сторін).

Договір, запропонований до укладання позивачем, не носить ознак ні майново-господарського договору, передбачених ст.180 ГК України, ні організаційно-господарського договору.

За вказаних обставин положення ст.179 ГК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Зазначені скаржником норми Законів України „Про надання житлово-комунальних послуг”, „Про теплопостачання” та Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.05р. № 630 стосуються договорів про надання житлово-комунальних послуг та послуг з теплопостачання. Спірний договір договором з надання послуг не являється і відповідних умов не містить.

За змістом договір про використання внутрішньобудинкових систем з гарячого водопостачання та центрального опалення носить ознаки договору про спільну діяльність, загальні положення якого визначені ст. 1130, 1131 Цивільного кодексу України. За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові; договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі; умови договору визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до вказаних норм домовленість сторін є визначальною при укладенні договорів цього виду, що узгоджується з приписами ст.ст. 626, 627 ЦК України про свободу сторін в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні його умов та недопустимості примусу щодо вступу в договірні відносини.

На думку колегії суддів, спірний договір належить розцінювати як засіб впливу на відповідача щодо утримання останнім внутрішньобудинкових теплових мереж у належному стані, що суперечить нормам чинного законодавства, виключає рівність сторін у правовідносинах та надає одному з суб’єктів важелі фінансового тиску.

За вказаних обставин, як обґрунтовано дійшов висновку господарський суд, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З огляду на відповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги скаржника про скасування зазначеного рішення являються необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2008 року у справі № 28/181-08(9/110-08) залишити без змін, а апеляційну скаргу комунального підприємства із транспортування покупної теплової енергії „Теплотранс” Дніпропетровської міської ради –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого господарського суду України.

Головуючий І.Л.Кузнецова

Судді: І. В.Тищик

Л.О.Чимбар