ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.11.08 р.                     Справа № 17/96

Господарський суд Донецької області у складі судді Татенко В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу, порушену

за позовом: Державного підприємства «Донецька залізниця» м. Донецьк,

до відповідачів:

1 – Маріупольської митниці, м. Маріуполь,

2 – Амвросіївське митниці, м. Амвросіївка,

третя особа: Відкрите акціонерне товариство «Маріупольський Металургійний комбінат ім. Ілліча», м. Маріуполь,

про стягнення 363,74 грн. збитків

за участю представників сторін:

від позивача: Харченко В.В. - довіреність

від відповідача 1: Свиридченко О.Ф., Несторенко О.В. – довіреності,

від відповідача 2: Конопльова Т.П., Клименко Є.Я. – довіреності,

та третьої особи: Альошина С.В. - довіреність

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство «Донецька залізниця» звернулось з позовом до Маріупольської митниці (далі – «перший відповідач») про стягнення збитків у сумі 363,74 грн., яка складається з:

- вартості роботи локомотива станції Іловайськ – 166,79 грн. (з урахуванням ПДВ 20%);

- вартості роботи складача поїздів станції Іловайськ – 32,63 грн. (з урахуванням ПДВ 20%);

- телеграфного збору – 157,80 грн. (з урахуванням ПДВ 20%),

у зв’язку із затримкою на прикордонні передавальній станції «Іловайськ» Донецької залізниці вагону № 68534304 з вантажем – металопродукція, що перевозилися залізницею за залізничною накладною УМВС № 50036800 до ст. «Марцево» Північно - Кавказької за залізниці (РФ) через відсутність у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби (далі – «ЄАІС») електронної копії вантажної митної декларації (далі - «ВМД»).

В обґрунтування позову позивач посилається на акти загальної форми, норми Цивільного і Господарського кодексів України, Тарифне керівництво № 1.

Ухвалами від 08.07.2008р та від 27.08.2008р. господарський суд залучив, відповідно, Відкрите акціонерне товариство «Маріупольський Металургійний комбінат ім. Ілліча» - для участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача та Амвросіївську митницю (далі – «другий відповідач») – для участі у справі у якості другого відповідача.

Відповідачі проти вимог позову заперечують, посилаючись на відсутність з їхнього боку порушень діючого законодавства, зокрема, «Положення про порядок здійснення контролю за доставкою вантажів у митниці призначення» (далі – «Положення»), затвердженого Наказом Державної митної служби України від 8 грудня 1998р. № 771 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 січня 1999р. за № 42/3335), в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин; «Порядку проведення митного оформлення товарів, що вивозяться залізничним транспортом, з використанням загальної вантажної митної декларації» (далі – «Порядок»), затвердженого наказом Державної митної служби України від 2 червня 2003 р. N 380 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15 липня 2003 р. за N 590/7911 та – на відсутність вини працівників митниці у затриманні вагонів.

Розгляд справи був закінчений 20.10.08р. У судовому засіданні оголошувалась перерва до 03.11.08р. для підготовки рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.08р. на прикордонній передавальній станції Іловайськ Донецької залізниці о 1320 Амвросіївською митницею був затриманий вагон № 68534304 з вантажем – сталь листова, відправлений третьою особою за залізничною накладною УМВС № 50036800 (а.с. 10-11) до ст. «Марцево» Північно - Кавказької за залізниці (РФ). Про що працівниками станції та митниці був складений акт загальної форми №.4 від 03.01.08р. (а.с. 14) та проставлена відмітка інспектора митниці на залізничній накладній.

Виходячи із згаданого акту загальної форми підставою затримання вагону з вантажем було «…нарушение приказа № 771 от 8.12.98. отсутствие эл. Копии ГТД в ЕАИС ДМСУ…». Згідно відмітки інспектора митниці на залізничній накладній пропуск вагону заборонений згідно наказу 771.

У в’язку із затримкою вагон простояв на станції. Іловайськ Донецької залізниці до 1620 04.01.08р. після чого у зв’язку із підтвердженням Маріупольською митницею – був відпущений Амвросіївською митницею для слідування у вказаному в накладної напрямку, що підтверджено актом загальної форми № 23 від 04.01.08р. (а.с. 15,16).

Як встановлено судом, експорт вантажу у спірному вагоні здійснювався третьою особою за загальною ВМД № 703030004/7/411983, складеною ще 27.12.07р., електронна копія якої була тоді ж занесене до ЄАІС, відтак, на момент затримання вагону – у ЄАІС була присутня, що підтверджується як відповідачами, так і третьою особою.

Таким чином, як з’ясовано судом експорт вантажу у спірному вагоні здійснювався на умовах, що регулювалися Порядком, п. 3 якого передбачає, що після прийняття залізничною станцією товарів до перевезення суб'єкт ЗЕД подає митниці відправлення в паперовому й електронному вигляді Реєстр номерів вагонів і залізничних накладних (далі - Реєстр), форму якого наведено в додатку 4 до цього Порядку. Строк подання Реєстру не повинен перевищувати 2 діб з дати прийняття залізничною станцією товарів до перевезення в межах строку доставки товарів у митницю призначення, установленого митницею відправлення. Після отримання від суб'єкта ЗЕД Реєстру посадова особа митниці відправлення протягом 4 годин повинна передати засобами електронного зв'язку електронну копію Реєстру до ЄАІС Держмитслужби України.

Виходячи з абз. 1 п. 1.4.; «Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами» (далі – «Порядок взаємодії»), затвердженого наказом Державної митної служби України, Міністерства транспорту України від 30 березня 2001 р. N 231/174 (у редакції наказу Державної митної служби України, Міністерства транспорту України від 28 травня 2004 р. N 399/442) Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 квітня 2001 р. за N 360/5551, акт загальної форми – документ, що засвідчує факт затримки вагонів та її причину. Тобто, саме в акті загальної форми.

За абз. 2 п. 4.1 Порядку взаємодії для митного оформлення однорідної продукції, що регулярно вивозиться у великих обсягах за межі митної території України, може використовуватися загальна вантажна митна декларація відповідно до вимог Порядку проведення митного оформлення товарів, що вивозяться залізничним транспортом, з використанням загальної вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби України від 02.06.2003 N 380 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2003 за N 590/7911

Пунктом 4.7. Порядку взаємодії передбачено, що у разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів) з порушенням вимог цього Порядку або товарів (вантажів), щодо яких є потреба провести митний огляд (переогляд), посадова особа митниці призначення в накладній під найменуванням товарів (вантажів) учиняє запис «Пропуск заборонено» і зазначає підставу для прийняття такого рішення. Запис завіряється підписом і відбитком штампа «Під митним контролем» посадової особи митниці призначення, а документи повертаються посадовій особі станції. Про затримку товарів (вантажів) складається акт загальної форми, який підписується посадовими особами станції та митниці.

Таким чином, саме акт загальної форми є документом, що підтверджує факт затримки вагонів та – її причину. Жодні інші документи чи пояснення у цьому сенсі не мають ніякого значення.

Доказів відсутності електронної копії ЗВМД № 703030004/7/411983 у ЄАІС під час перевірки працівником Амвросіївської митниці вантажу у вагоні № 68534304 другий відповідач суду не надав.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому суд не приймає до уваги пояснення другого відповідача, що спірний вагон був затриманий через відсутність в ЄАІС електронної копії реєстру номерів вагонів, відправлених за ЗВМД 703030004/7/411983, адже це суперечить відомостям, зазначеним у акті загальної форми № 4, складеному та підписаному працівниками залізничної станції та митного посту на ст. Іловайськ Амвросіївської митниці.

У зв’язку із зазначеною затримкою позивач поніс додаткові витрати, у вигляді:

- вартості роботи локомотива станції Іловайськ – 166,79 грн. (з урахуванням ПДВ 20%);

- вартості роботи складача поїздів станції Іловайськ – 32,63 грн. (з урахуванням ПДВ 20%), у загальній сумі 199.42 грн., яка є прямим збитком позивача.

Зважаючи на те, що:

-          за ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

-          виходячи з умов чч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини;

-          частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична особа (якими є відповідачі) відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків;

-          за вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

-          ст.ст. 33 – 34 ГПК України покладають на сторони обов’язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до діючого законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування;

другий відповідач належними доказами не довів як наявність підстав для затримання, зазначених у акті загальної форми № 4, так і – відсутність власної вини у завданій позивачу шкоді у сумі 199.42 грн. (вартість роботи локомотива станції Іловайськ – 166,79 грн. (з урахуванням ПДВ 20%); вартість роботи складача поїздів станції Іловайськ – 32,63 грн. (з урахуванням ПДВ 20%));

суд вважає, що вимога про стягнення 199,42 грн. з другого відповідача обґрунтованими.

Заперечення другого відповідача не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та спростовуються матеріалами справи. Тому, судом до уваги не приймаються.

В іншій частині у задоволенні позову має бути відмовлено у зв’язку з необґрунтованістю, адже збір за телеграфне повідомлення у розумінні Тарифного керівництва № 1 не може вважатися витратами чи збитками, так як передбачений п. 14 таблиці 2 п. 9 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 збір за повідомлення справляється лише при наявності вимоги про таке повідомлення

У задоволенні позову до першого відповідача також має бути відмовлено через відсутність порушень діючого законодавства у діях працівника митного поста на ст. Іловайськ та – вини у завданих збитках

Судові витрати розподіляються між позивачем та другим відповідачем пропорційно задоволеним вимогам

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 43, 32 – 34, 43, 49, 82 – 84 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково за рахунок Амвросіївської митниці.

Стягнути з Амвросіївської митниці (87302, Донецька область, м. Амвросіївка, вул. Фрунзе, 23, ) на користь Державного підприємства Донецька залізниця (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, п/р 19 у Донецькій філії АБ “Експрес-банк”, МФО 335838, код ЄДПОУ 01074957) 199,42 грн. – на відшкодування завданих збитків, 55,92 грн. – на відшкодування витрат по сплаченому держмиту, 64,69 грн. – на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Суддя