ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2008 р.

№ 12/621

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

державної акціонерної компанії "Хліб України"

на рішення

та постанову

господарського суду міста Києва від 8 лютого 2008 року

Київського апеляційного господарського суду від 2 квітня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 12/621

господарського суду міста Києва

за позовом

державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу"

до

третя особа

державної акціонерної компанії "Хліб України"

відкрите акціонерне товариство "Могилів-подільське хлібоприймальне підприємство"

про

стягнення 52 773, 19 грн.

за участю представників:

ДАК "Хліб України" Айвазян О.Ю.,

ДП "АРЗПАК" Чижова В.А.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду міста Києва від 8 лютого 2008 року (суддя Прокопенко Л.В.) позов задоволено - на підставі ст. 519 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) стягнуто з державної акціонерної компанії "Хліб України" (далі –відповідач) - первісного кредитора, на користь державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" (далі –позивач) - нового кредитора 52 773, 19 грн. в рахунок відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок передачі недійсної вимоги на вказану суму.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 2 квітня 2008 року (судді: Кондес Л.О., Куровський С.В., Михальська Ю.Б.) рішення залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями, подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами ст.ст. 202, 519, 664 ЦК України просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 8 лютого 2008 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 2 квітня 2008 року і прийняти нове рішення, яким позивачу у позові відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ДП "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" звернулось до господарського суді міста Києва з позовом до ДАК "Хліб України" про стягнення збитків в сумі 52 773, 17 грн. Вимоги позивача мотивовані тим, що відповідач за розподільчим балансом передав позивачу недійсну вимогу при утворенні ДП "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу", чим спричинив йому збитки.

Рішенням господарського суду міста Києва позов задоволено. Судове рішення обґрунтоване тим, що відповідно до положень ст. 519 ЦК України відповідач, як первісний кредитор, має відповідати перед позивачем, як новим кредитором, за недійсність переданої йому вимоги.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачу за актом приймання-передачі за розподільчим балансом від 31 липня 2003 року було передано суму дебіторської заборгованості ВАТ "Могилів-Подільське ХПП" перед ДАК "Хліб України" у розмірі 52 773, 19 грн., яка ВАТ "Могилів-подільське ХПП" вже була сплачена відповідачу у справі.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вказав, що відповідач зобов'язаний перерахувати отримані від дебітора суми протягом одного місяця на рахунок позивача з урахуванням ч. 1 п. 2 акту приймання-передачі дебіторської заборгованості до розподільчого балансу від 31 липня 2003 року (далі –акт).

В зазначеному пункті акту вказано, що в разі виявлення факту проведення повного або часткового розрахунку дебіторів з відповідачем, що зменшує суму дебіторської заборгованості, переданої позивачу за розподільчим балансом, ДАК "Хліб України" (компанія) зобов'язана перерахувати отримані суми протягом місяця на рахунок ДП "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" (підприємство) (т. 1 а.с. 11 зворот).

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, Київський апеляційний господарський суд України погодився з його висновком стосовно того, що передана за розподільчим балансом внаслідок реструктуризації ДАК "Хліб України" заборгованість ВАТ "Могилів-Подільське ХПП" є уступкою недійсної вимоги, чим позивачу спричинені збитки.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

З акту вбачається, що ДАК "Хліб України" передало ДП "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу", а останнє прийняло дебіторську заборгованість на суму 305 732, 60 грн., а саме що виникла у зв'язку з виконанням Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 1997 року № 977 (далі –Постанова Кабінету Міністрів України № 977) згідно з реєстрами (додатки №№ 1, 2) (т. 1 а.с. 11).

Таким чином, як встановлено судами, постановою Кабінету Міністрів України від 15 травня 2003 року № 690 "Про утворення державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" шляхом виділення зі складу підприємства ДАК "Хліб України" створено позивача, та віднесено його до сфери управління Міністерства аграрної політики України.

На виконання п. 3 зазначеної постанови, між позивачем та відповідачем підписано розподільчий баланс станом на 31 липня 2003 року та акт приймання-передачі дебіторської заборгованості за цим балансом, що були погоджені протоколом від 2 вересня 2003 року № 5 Урядової комісії з реструктуризації ДАК "Хліб України", відповідно до яких, до позивача переходить право вимоги до дебіторів відповідача за розрахунками з оплати матеріально-технічних ресурсів.

Відповідно до ст. 198 ЦК УРСР первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання цієї вимоги боржником.

В даному випадку судами встановлено, що відповідачем передано позивачу недійсну вимогу. Таким чином, на думку судів зазначені недобросовісні дії відповідача призвели до виникнення у позивача збитків у вигляді неотриманих доходів, з чим колегія судді погодитись не може.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що судами як доказ оплати заборгованості в сумі позову прийнято неналежні докази, оскільки вони надавались в якості копій і крім того, акт звірки укладений між відповідачем та третьою особою не є первинною бухгалтерською документацією і не є доказом отримання коштів в рахунок погашення заборгованості за Постановою Кабінету Міністрів України № 977 (т. 1 а.с. 17).

З додатку № 2 до акту, а саме реєстру дебіторської заборгованості, вбачається, що ДП "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" передано право вимоги до ВАТ "Могилів-Подільське ХПП" у сумі 33 393, 99 грн., тоді як в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача 52 773, 17 грн., які передані позивачу за розподільчим балансом (т. 1 а.с. 13).

В рішенні суд першої інстанції вказав, що ВАТ "Могилів-Подільське ХПП" погасило заборгованість перед ДАК "Хліб України" за отримані матеріальні цінності. А саме за: отримане пальне в сумі 271 807 грн., мінеральні добрива –208 810 грн. Крім того, ВАТ "Могилів-Подільське ХПП" було поставлено зерна на 380 617 грн. і проведено залік взаємної заборгованості у розмірі 219 610, 16 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується з висновками судів про те, що ухвала господарського суду Вінницької області від 27 червня 2001 року є належним доказом відсутності заборгованості ВАТ "Могилів-Подільське ХПП" перед ДАК "Хліб України", оскільки з вказаної ухвали не вбачається, що це заборгованість за розрахунками з оплати матеріально-технічних ресурсів згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 977 і вимога про яку передана згідно додатку № 2 до акту до розподільчого балансу (т. 1 а.с. 19).

Відтак, судами належно не було встановлено суму заборгованості ВАТ "Могилів-Подільське ХПП" перед ДАК "Хліб України" за розрахунками з оплати матеріально-технічних ресурсів відповідно до вказаної Постанови Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про те, що оскільки між позивачем та відповідачем зобов'язання виникли на підставі адміністративного акта внаслідок реструктуризації, а не на підставі волевиявлення сторін, підтвердженого договором про відступлення права вимоги, то до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення закону, що регулюють правовідносини стосовно правочинів про відступлення права вимоги.

Згідно із ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 постанови від 29 грудня 1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Судові рішення у даній справі цим вимогам не відповідають, у зв'язку з чим підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, встановити суму заборгованості ВАТ "Могилів-Подільське ХПП" перед ДАК "Хліб України" за розрахунками з оплати матеріально-технічних ресурсів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 977 та вимога про яку передана згідно додатку № 2 до акту до розподільчого балансу, витребувати докази в підтвердження отримання відповідачем від третьої особи коштів в рахунок погашення заборгованості за вказаною Постановою Кабінету Міністрів і в залежності від встановлених обставин вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДП "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 2 квітня 2008 року та рішення господарського суду міста Києва від 8 лютого 2008 року у справі № 12/621 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий                                                            І. Панова

Судді                                                                                 А. Заріцька

Н. Ткаченко