СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

23 липня 2008 року

Справа № 5020-11/160

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гоголя Ю.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Черткової І.В.,

за участю представників сторін:

представник позивача: Борисов Олег Вікторович, довіреність № б/н від 12.05.08, Приватне підприємство "Лазуріт-СВ";

представник відповідача: Голуб Григорій Миколайович, довіреність № б/н від 01.07.08, Товариство з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южный Севастополь";

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южный Севастополь" на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Дмитрієв В.Є.) від 05.06.2008 у справі № 5020-11/160

за позовом           Приватного підприємства "Лазуріт-СВ" (вул. К. Лібкнехта, 59,Севастополь,99001)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южный Севастополь" (вул. Правди, 24,Севастополь,99014)

про стягнення заборгованості в розмірі 264918,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя (суддя Дмитрієв В.Є.) від 05.06.2008 у справі № 5020-11/160 задоволено позов приватного підприємства "Лазуріт-СВ" до товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южный Севастополь" про стягнення заборгованості в розмірі 264918,65 грн.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю “Судноремонтний завод “Южный Севастополь” на користь приватного підприємства “Лазуріт - СВ” 264918,65 грн., з яких заборгованість в розмірі 253267,31 грн., пеня в розмірі 10063,04 грн., 3% річних в розмірі 1588,3 грн. Також стягнуто витрати по сплаті державного мита в розмірі 2649,19 грн. та інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,0 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з правомірності заявлених позовних вимог, що обумовлено неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків за укладеним між сторонами договором підряду. Сума пені стягнута судом на підставі п. 7.3. вказаного договору, 3% річних та індекс інфляції –на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати, в позові відмовити.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що судом було помилково зроблено висновок про наявність заборгованості відповідача, так як умови договору підряду № 0831/07 не містять у собі обов'язку замовника здійснювати проміжні платежі на підставі проміжних актів. Підписані сторонами акти, на думку заявника скарги, є проміжними та відповідно до умов договору підряду № 0831/07 не є підставою для розрахунків.

Розпорядженням виконуючого обов'язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.07.2008, суддю Волкова К.В. замінено на суддю Гонтаря В.І.

У судовому засіданні, яке відбулося 23.07.2008, представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача проти скарги заперечував, просив залишити рішення суду без змін.

Розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

31.08.2007 між сторонами було укладено договір підряду на заміну металоконструкцій у підводній частині на т/х “Славянин” № 0831/07 (а.с. 8-10) (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач зобов`язаний виконати, а відповідач прийняти та сплатити виконані роботи в строки та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 3.3 Договору оплата виконаних робіт здійснюється у наступному порядку: замовник здійснює авансування робіт в розмірі 30% від попередньої вартості робіт в строк три банківських дні з моменту підписання Договору. Остаточний розрахунок здійснюється замовником в продовж п`яти банківських днів після підписання акту.

Сторонами було підписано акти виконаних робіт на загальну суму 518451,02 грн. (арк. с. 11-16), акти підписані уповноваженими представниками обох сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

На зазначену суму позивачем були виставлені рахунки (а.с. 19-24), які були оплачені відповідачем лише частково: на суму 265183,71 грн. (а.с. 17-18), за наслідками чого у нього утворилася заборгованість в розмірі 253267,31 грн., яка на момент вирішення спору оплачена не була.

Крім того, позивачем був представлений акт звірки взаємних розрахунків між сторонами, з якого вбачається, що станом на 08.04.2008 заборгованість відповідача перед позивачем складає 253267,31 грн. (а.с. 25).

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного Кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судова колегія не бере до уваги доводи заявника апеляційної скарги про те, що підписані сторонами акти прийому-здачі виконаних робіт є проміжними та не тягнуть за собою обов'язку відповідача сплатити платежі за Договором. Як вбачається з вказаних актів виконаних робіт, вони були складені саме на виконання п. 3.3. Договору, тому їх підписання слугує підставою виникнення у відповідача обов’язку здійснити остаточний розрахунок відповідно до зазначеного пункту Договору.

Згідно ст. 546, ст. 549, п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996 з наступними змінами та доповненнями, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати відповідач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені, судова колегія вважає, що дані розрахунки здійснені з урахуванням вимог діючого законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пеню в розмірі 10063,04 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, колегія суддів вважає, що дані розрахунки здійснені з урахуванням вимог діючого законодавства, а тому погоджується з судом першої інстанції про правомірність стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 1588,3 грн.

При таких обставинах, вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южный Севастополь", що викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 (частина 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу тотовариства з обмеженою відповідальністю "Судноремонтний завод "Южный Севастополь" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Севастополя від 05.06.2008 у справі № 5020-11/160 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Ю.М. Гоголь

Судді                                                                                В.І. Гонтар

І.В. Черткова