ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2008 р.

№ 8/26

Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши касаційну скаргу

Державного територіально-галузевого об’єднання "Львівська залізниця"

на постанову

від 12.08.2008

Львівського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду Львівської області № 8/26

за позовом

Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпочстач"

до

Державного територіально-галузевого об’єднання "Львівська залізниця"

про

стягнення 24051,77 грн.

за участю представників:

- позивача

Булій Т.В., Новікової Ю.А.

- відповідача

Шевчишин О.С.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 18.03.2008 у справі № 8/26 (суддя Гутьєва В.В.) позовні вимоги Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпочстач" до Державного територіально-галузевого об’єднання "Львівська залізниця" про стягнення з відповідача 24051,77 грн. заборгованості за нафтопродукти за договором від 10.01.2005 № ЦХП-60205 залишені без задоволення.

Рішення у справі мотивоване тим, що акт прийому-передачі дизельного палива від 10.01.2005 № ЛВ-05-1 підписаний сторонами і скріплений їх печатками з виправленнями ваги в сторону недостачі на 10,206 тон, а тому вимога позивача щодо оплати неотриманого відповідачем товару на суму 24051,77 грн. є безпідставною, крім того, відповідач надав суду акт звірки розрахунків, згідно з яким за рахунком фактурою від 25.01.2005 № ТОП05-24 та сповіщенням від 25.01.2005 № 173 заборгованість відсутня.

Львівський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційний перегляд в зв’язку зі скаргою позивача, постановою від 12.08.2008 (колегія суддів у складі головуючого судді М.Г.Слука, суддів Т.С.Процик, О.П.Дубник) рішення у справі скасував, позовні вимоги задовольнив.

Постанова суду апеляційної інстанції у справі мотивована тим, що відповідачем порушено порядок приймання нафти та нафтопродуктів, встановлений Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти на нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України від 02.04.1998 № 81/38/101/235/122, зареєстрованою Мінюстом України 07.10.1999 за № 685/3978, зокрема, виклик представників позивача і вантажовідправника відповідачем не здійснено, отже, приймання дизпалива було одностороннім, позовна заява щодо недостачі дизпалива відповідачем ні позивачеві, ані вантажовідправнику не пред'являлась, тому, відповідачем не доведена належним чином недостача нафтопродуктів з вини позивача, який не був вантажовідправником, підстави для часткового акцептування сповіщення відсутні.

Державне територіально-галузеве об’єднання "Львівська залізниця", не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, в поданій касаційній скарзі просить її скасувати, рішення у справі залишити в силі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції дав невірну оцінку змісту прав та обов'язків сторін, не врахувавши, що за договором позивач зобов'язувався поставити нафтопродукти у конкретному місці, у конкретний термін, на визначених умовах та кількості. Також, що з моменту передачі нафтопродуктів постачальником перевізнику нафтопродукти перебували у власності позивача, тому відповідальність за цілісність товару повинна бути покладена на нього, а оплата товару здійснювалася не за обумовлену договором кількість товару, а за фактично поставлену. Крім того, суд апеляційної інстанції безпідставно не прийняв до уваги комерційний акт, яким підтверджується факт недостачі дизпалива і виключається вина перевізника.

Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпочстач" подано відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, як не обґрунтовану, натомість постанову у справі просить залишити в силі, як таку, що відповідає вимогам чинного матеріального та процесуального законодавства.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідно до умов договору від 10.01.2005, правил ІНКОТЕРМС-2000 і ч. 2 ст. 644 ЦК України після передачі товару у розпорядження перевізника не розвантаженим з транспортного засобу продавця всі ризики втрати чи пошкодження товару переходять до покупця.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 10.01.2005 між ДПМТЗЗТУ "Укрзалізничпостач" (далі –позивач) та ДТГО "Львівська залізниця" (далі –відповідач) укладено договір поставки нафтопродуктів за № ЦХП-60205, за умовами якого ДПМТЗЗТУ "Укрзалізничпостач" (постачальник) бере на себе зобов'язання поставити, а ДТГО "Львівська залізниця" (покупець) прийняти та оплатити нафтопродукти. Найменування, марка, ціна і кількість нафтопродуктів вказується в специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору (п. 1.1 договору), постачальник здійснює поставку товару залізничним або автотранспортом за вантажними реквізитами покупця на умовах та в терміни, які вказані в специфікаціях до договору, які надаються додатково та є його невід'ємними частинами (п. 3.1 договору), поставка товару підтверджується сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі (п. 3.4 договору), покупець здійснює розрахунки за поставлений товар шляхом акцепту сповіщення при умові фактичного отримання товару, що відповідає специфікації (п. 6.2 договору), розрахунок за товар здійснюється відповідно до наказу Укрзалізниці № 329-ЦЗ від 30.04.2004 "Про затвердження Порядку розрахунків за поставлені товарно-матеріальні цінності між ДП "Укрзалізничпостач" і залізницями та обліку ведення претензійно-позовної роботи" (п. 6.4 договору).

Окрім цього, згідно специфікації № 1 до договору умовами постачання нафтопродуктів є умови поставки "FСА".

Як встановлено судами, на виконання цього договору поставку нафтопродуктів відповідачеві здійснювало ЗАТ "Торговий Дім "Укртатнафта" відповідно до договору поставки нафтопродуктів за № ЦХП-14-00205-01 від 27.12.2004, укладеного між ЗАТ "Торговий Дім "Укртатнафта" та ДПМТЗЗТУ "Укрзалізничпостач", зокрема, 25.01.2005 відповідачеві по залізничній накладній № 43187143 в цистерні № 79709168 поставлене дизельне паливо в кількості 11б,250 тон.

Зі станції призначення Здолбунів вантаж був переадресований на станцію Ковель, де при його видачі складено комерційний акт № 829249/1 від 28.01.2005, яким зафіксовано недостачу 10803 кг дизпалива.

Враховуючи, що згідно п. 2.6.1 наказу "Укрзалізниці" № 329-Ц3 від 30.04.2004 вантажоодержувач акцептує авізо на суму фактично отриманих ТМЦ, які відповідають специфікації до договору поставки, за виключенням неякісної продукції, нестач або бракованої продукції згідно складених рекламацій, відповідач рахунок-фактуру № ТОП05-24 від 25.01.2005 та сповіщення № 173 від 25.01.2005 на загальну суму 5045645,57 грн. акцептував частково на суму 5021593,80 грн.

Позивач, посилаючись на безпідставність такої відмови відповідача повністю акцептувати сповіщення, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 24051,77 грн.

Вирішуючи спір у справі, суди попередніх інстанцій дійшли прямо протилежних висновків щодо під ставності і ґрунтовності позовних вимог, втім, ці висновки колегія суддів вважає суперечливими, передчасними і такими, що не ґрунтуються на повно встановлених обставинах, які мають значення для правильного вирішення спору.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, право покупця –відповідача відмовитись від оплати товару, якого не вистачає закріплене як в законодавчому порядку, так і умовами договору № ЦХП-60205 від 10.01.2005.

Разом з тим, пунктом 4.2 договору № ЦХП-60205 від 10.01.2005 сторони визначили, що прийом товару за кількістю, який поставляється, зокрема, в залізничній цистерні, здійснюється покупцем в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти на нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України від 02.04.1998 № 81/38/101/235/122, зареєстрованою Мінюстом України 07.10.1999 за № 685/3978, із складанням акту приймання нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП.

Згідно п. 4.3 договору у випадку, коли виявлено недостачу товару, яка перевищує норми природних втрат та границі відносної похибки вимірювань, покупець надає постачальнику претензію, до якої додає відповідні документи, та направляє телеграму вантажовідправнику з викликом для комісійного приймання товару.

Втім, колегія суддів констатує, що, хоча сторони і посилаються на акт №12 від 28.01.2005, в матеріалах справи такий акт або будь-який інший акт приймання нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП відсутній, як відсутні і розрахунок до цього акту, і телеграма з викликом вантажовідправника для участі у комісійному прийманні товару.

В порушення вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України зазначені документи відповідачем не представлені, а судами попередніх інстанцій на виконання приписів ст. ст. 38, 43 ГПК України не витребувані і не досліджені, отже, не можливо встановити ні обставини і причини недостачі, ані суми недостачі, яку відповідач мав право не акцептувати, і чи відповідає вона тій сумі, яка фактично не акцептована.

При цьому, ні акт прийому-передачі № ЛВ05-1 від 25.01.2005, ані комерційний акт № 829249/1 від 28.01.2005, на які покликається відповідач у підтвердження факту недостачі, не містять належного і ґрунтовного розрахунку суми недостачі з застосуванням норм природних втрат та границі відносної похибки вимірювань, отже, висновок суду першої інстанції про наявність у відповідача підстав для часткової оплати товару не можна визнати підставним.

Натомість, як зазначено судом апеляційної інстанції, позивач не заперечив отримання від відповідача претензії від 14.02.2005, втім, результат її розгляду ні позивачем, ані постачальником дизпалива не відомий, отже, задовольняючи позов, суд апеляційної інстанцій не встановив чи дотримався сам позивач Порядку розрахунків за поставлені товарно-матеріальні цінності між ДП "Укрзалізничпостач" і залізницями та обліку ведення претензійно-позовної роботи", затвердженого наказом Укрзалізниці № 329-ЦЗ від 30.04.2004.

Таким чином, не встановлення судами попередніх інстанцій вищевказаних обставин, які мають суттєве значення у справі, є порушенням вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України і виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване та законне судове рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.08.2008 у справі господарського суду Львівської області № 8/26 та рішення від 18.03.2008 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об’єднання "Львівська залізниця" задовольнити частково.

Головуючий суддя К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

О.І.Глос