ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2008 р.

№ 33/328-07(53/212-06)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвська Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Михайлюк М.В.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Районного комунального підприємства

"Зміївське підприємство теплових мереж"

на рішення           господарського суду Харківської області від 20.02.2008 р.

та на постанову           Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 р.

у справі                                                  № 33/328-07 (53/212-06)

господарського суду                              Харківської області

за позовом                                                  Районного комунального підприємства

"Зміївське підприємство теплових мереж"

до відповідачів:                                        1) АТЗТ "Куряжський домобудівельний

комплекс"

2) Казенного підприємства Міністерства

оборони України "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод"

про          стягнення 17 574,95 грн.

та за зустрічним позовом                     АТЗТ "Куряжський домобудівельний

комплекс"

до                                                             Районного комунального підприємства

"Зміївське підприємство теплових мереж"

про                                                             визнання договору недійсним

за участю представників:

позивача

(за первісним позовом) -           не з"явились

відповідачів

(за первісним позовом) –          1) не з"явились

2) не з"явились

позивача

(за зустрічним позовом) -           не з"явились

відповідача

(за зустрічним позовом) –          не з"явились

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року Районне комунальне підприємство "Зміївське підприємство теплових мереж" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з АТЗТ "Куряжський домобудівельний комплекс" заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 12 163,57 грн., пені у розмірі 1 125,73 грн., інфляційних витрат у розмірі 3 373,15 грн., 3% річних у розмірі 912,50 грн. та судових витрат.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду Харківської області від 20 лютого 2008 року (суддя Савченко А.А.) позов задоволено частково; стягнуто з АТЗТ “Куряжський домобудівельний комплекс” на користь Районного комунального підприємства “Зміївське підприємство теплових мереж” 12163,57 грн., вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних залишено без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України; в частині стягнення пені в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року (судді: Карбань І.С., Бабакова Л.М., Шутенко І.А.) рішення господарського суду Харківської області від 20.02.2008р. у даній справі скасовано частково; прийнято нове рішення про відмову в позові в частині стягнення з відповідача 121 63,57 грн. основного боргу, 3 373,15 грн. інфляційних та 912,50 грн. 3% річних, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В касаційній скарзі Районне комунальне підприємство "Зміївське підприємство теплових мереж" просить скасувати рішення суду першої та постанову апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування господарськими судами норм матеріального права та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення" від 29.12.1976 року №11 із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 року № 4, від 25.12.1992 року № 13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або, виходячи з загальних засад і змісту законодавства України.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Згідно п.2 ч.1 ст.103, ч.1 ст.104, ч.2 ст.105 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення місцевого господарського суду повністю або частково і прийняти нове рішення. Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Апеляційний господарський суд у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, у постанові повинен зазначити доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, оскаржувана постанова апеляційного господарського суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено господарськими судами, 19 грудня 2003 року між Районним комунальним підприємством "Зміївське підприємство теплових мереж" та АТЗТ "Куряжський домобудівельний комплекс" укладено договір №161 про постачання останньому у житловий будинок по вул. Грибоєдова,2-А у м.Зміїв теплової енергії в обумовлених обсягах.

Згідно пункту 10.1. цього договору передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання та діє до вводу будинку в експлуатацію.

30.12.2003р. житловий будинок за вказаною адресою введено в експлуатацію.

Суд апеляційної інстанції, прийнявши рішення про відмову в задоволенні позову, зробив висновок про те, що після вводу будинку в експлуатацію у договорі не вказаний планувальний обсяг теплопостачання за кожен місяць окремо, тому відповідач не був обізнаний про вартість наданих послуг.

Крім цього, у зв"язку з ненаданням Районним комунальним підприємством "Зміївське підприємство теплових мереж" належних доказів витребування у відповідача сплати заборгованості, тобто доказів направлення на адресу останнього рахунків на сплату теплової енергії за спірний період, доказів здійснення позивачем теплопостачання, актів приймання - передачі теплової енергії, доказів підключення системи теплоспоживання до мереж енергопостачальної організації та допуску її вводу в експлуатацію, у відповідача відсутні підстави для перерахування грошових коштів позивачу в силу ст.530 ЦК України.

Однак, такий висновок суду апеляційної інстанції є помилковим виходячи з наступного.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, умовами вказаного договору не передбачено підписання сторонами будь-яких актів про включення опалення, актів приймання –передачі наданих послуг. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що послуги надавались без зауважень з боку відповідача, а рахунки на оплату наданих послуг останній отримував своєчасно.

Місцевим господарським судом також встановлено, що в додатках №1А, 1Б, 1В вказано орієнтовний обсяг теплової енергії, який згідно теплового навантаження на житловий будинок надавався позивачем протягом дії всього договору.

Разом з тим, в порушення п.10.4. договору, АТЗТ "Куряжський домобудівельний комплекс" належним чином не повідомило Районне комунальне підприємство "Зміївське підприємство теплових мереж" про введення будинку в експлуатацію та, відповідно, про необхідність припинення постачання теплової енергії за договором, що є підставою для продовження дії договору.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції в порядку ст.ст.43,47,43 ГПК України врахував наведене: всебічно, повно і об’єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази та керуючись законом, дійшов вірного висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог, прийняв рішення, яке відповідає положенням ст.84 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Відтак, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року у справі № 33/328-07 підлягає скасуванню, а незаконно скасоване рішення господарського суду Харківської області від 20.02.2008 року у даній справі слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Районного комунального підприємства "Зміївське підприємство теплових мереж" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року у справі № 33/328-07 (53/212-06) скасувати.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.02.2008 р. у справі №33/328-07 (53/212-06) залишити в силі.

Головуючий суддя

Н.Г. Дунаєвська

Судді

Н.І. Мележик

М.В. Михайлюк