ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р.

№
6/2306

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди
Д.С.,

суддів:

Уліцького
А.М., Чернова Є.В.

розглянувши
касаційну скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

на
постановувід
22.01.08 Житомирського апеляційного господарського суду

у
справі

№6/2306

господарського
суду

Житомирської
області

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2

доСуб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення
31459 грн.

за
участю представників сторін

від
позивача:

у засідання
не прибули

від
відповідача:

ОСОБА_3,
дов.

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_2 звернулась до господарського
суду Житомирської області з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 29335 грн., у тому числі 16992 грн.
неустойки за період з 01.10.05 до 01.10.07 та 12343 грн. збитків (з урахуванням
уточнення).

Рішенням
від 29.10.07 господарського суду Житомирської області (суддя Терлецька-Байдюк
Н.Я.), яке залишено без змін постановою від 22.01.08 Житомирського апеляційний
господарського суду (колегія суддів у складі: Горшкової Н.Ф. -головуючого,
Майора Г.І. Філіпової Т.Л.), позов задоволено в частині стягнення неустойки в
розмірі 16992 грн., а в решті позову відмовлено.

Ухвалою
від 24.03.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за
касаційною скаргою відповідача, в якій заявлено вимоги про скасування рішення і
постанови в частині стягнення неустойки та відмову в позові у повному обсязі.
Також скаржником заявлено вимоги про визнання на підставі ст.ст. 83, 1115
ГПК України недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 03.01.02.

Касатор
доводить, що судами першої та апеляційної інстанцій не прийнято до уваги
відсутність з боку позивача вимог щодо звільнення орендованого приміщення,
безоплатний найм цього приміщення, відсутність суттєвих вимог у договорі оренди
нежитлового приміщення від 03.01.02, неправильне застосування строку позовної
давності при застосуванні санкцій.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали
справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як
встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 18.08.03 ВАТ
"Ружинсервіс" продало позивачеві нежитлову будівлю -частину будинку
побуту площею 1568,50 м2, розташованого в АДРЕСА_1.  В частину будівлі, яку придбав позивач,
увійшло приміщення, орендоване відповідачем.

Рішенням
від 03.02.06 господарського суду Житомирської області у справі
№2/595"НМ", яке набрало законної сили, відмовлено в позові ПП ОСОБА_1
до ПП ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування орендованим нежилим
приміщенням площею 100 м2 по АДРЕСА_1; припинено провадження у
справі в частині позовних вимог ПП ОСОБА_2 до ПП ОСОБА_1 про розірвання
договору оренди від 03.01.02 вказаного нежитлового приміщення; стягнуто з ПП
Данюк на користь ПП ОСОБА_2 8781,50 грн. заборгованості з орендної плати та
1137,30 грн. пені.

Вказаним
рішенням також встановлено, що договір оренди від 03.01.02, укладений між ВАТ
"Ружинсервіс" та ПП ОСОБА_1, є розірваним з 31.03.05 відповідно до ч.
3 ст. 651 ЦК України, оскільки ПП ОСОБА_2 направлено ПП ОСОБА_1 повідомлення
про припинення цього договору відповідно до ст. 782 ЦК України у зв'язку з
несплатою орендної плати більше трьох місяців, вказане повідомлення вручено
адресату 31.03.05. Орендна плата на користь ПП ОСОБА_2 стягнута до 12.09.05.

Задовольняючи
позов у даній справі в частині стягнення неустойки, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли правильного висновку, який відповідає обставинам у справі та
законодавству, враховуючи встановлені судами при розгляді іншої справи
обставини щодо відсутності у відповідача права на користування спірним
приміщенням після розірвання договору оренди з 31.03.05, наявності повідомлення
орендаря про цей факт та продовження утримування відповідачем у своєму
користуванні спірного приміщення, що є підставою для стягнення неустойки за час
прострочення згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Оскільки
відповідач не надав доказів своєчасного повернення приміщення позивачу у
порядку, визначеному ст. 785 ГПК України, посилання касатора в цій частині є
безпідставними.

Не
підлягають прийняттю до уваги також доводи касатора про визнання недійсним
договору оренди від 03.01.02, оскільки така вимога не заявлялась суду першої
інстанції в якості зустрічного позову відповідно до вимог ст. 60 ГПК України.

З
огляду на таке судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови суду
апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги.

Керуючись
ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111
ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.
Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 22.01.08 у справі
№6/2306 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

2.
Дію п. 4 ухвали Вищого господарського суду України від 24.03.08 у справі
№6/2306 припинити.

Головуючий
Д.Кривда

Судді
А.Уліцький

Є.Чернов