ПОСТАНОВА

"23" липня 2008 р.

Справа № 15а/131-2352

12 год. 54 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бучинської Г.Б.

при секретарі судового засідання Суховій Р.М.

Розглянув справу

за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Почаївська фабрика "Іква", вул. Фабрична, 18, м. Почаїв, Кременецького району Тернопільської області

про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 9702,78 грн.

за участю представників сторін:

позивача:           головний спеціаліст Гафтко Наталія Любомирівна –доручення № 04-81/648 від 04.07.08р.;

відповідача:           виконавчий директор Пясецька Ольга Борисівна –доручення № 54 від 27.06.08р..

Суть справи:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів України, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Почаївська фабрика "Іква", вул. Фабрична, 18, м. Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області, про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 9702,78 грн..

Як вбачається із позовних матеріалів, спірні правовідносини за своїм характером є адміністративно-правовими, у зв’язку з чим справа розглядається згідно положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що набрав чинності з 01.09.2005р.

Відповідно до змісту пунктів 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасникам судового процесу роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки згідно ст.ст. 49, 51, 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

Технічна фіксація судового процесу здійснюється на компакт-диск CD-R, серійний номер 8027124RE49579.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов повністю, обґрунтовуючи тим, що відповідач не виконав встановленого ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що свідчить поданий відповідачем "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік", а тому відповідно до ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" зобов’язаний сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 9615,09 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 187,69 грн..

Представник відповідача у судовому засіданні та запереченнях на позов № 53 від 27.06.2008р. проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що підприємство свій обов’язок щодо створення робочих місць для інвалідів виконало, про створені робочі місця для працевлаштування інвалідів щомісячно інформувався районний центр зайнятості (копії Звітів форми № 3-ПН); Кременецьким районним центом зайнятості безробітні з числа інвалідів в товариство для працевлаштування не направлялися, як і не звертались самі інваліди, а відтак вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів ставить вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Почаївська фабрика "Іква", вул. Фабрична, 18, м. Почаїв, Кременецького району Тернопільської області 9702,78 грн., із них: 9615,09 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню у 2007 році робочих місць для працевлаштування інвалідів та 187,69 грн. пені за несвоєчасну їх сплату.

Підставою для застосування санкцій стали, як стверджує позивач, дані державної статистичної звітності - Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форми № 10-ПІ), згідно якого товариство зобов’язане було при середньообліковій чисельності штатних працівників облікового складу 106 чоловік працевлаштувати 4 інваліди, а фактично не працевлаштовано жодного інваліда, а тому за невиконання нормативу по створенню робочих місць зобов'язане сплатити штраф у розмірі половини середньої річної заробітної плати за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом, передбачений ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі Закон України), що становить 9615,09 грн..

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, при цьому суд виходив із наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов‘язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до Положення "Про Фонд соціального захисту інвалідів", затвердженого постановою КМУ від 26.09.2002р. № 1434 (із змінами та доповненнями), є урядовим органом державного управління і на нього покладено завдання щодо здійснення контролю за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю (далі - підприємства), нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", сприяння створенню таких робочих місць та здійснення контролю за сплатою підприємствами адміністративно-господарських санкцій і пені.

Порядок встановлення нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів передбачено ст. 19 Закону України, відповідно до якої для підприємств встановлюється норматив місць в розмірі 4-х відсотків від загальної кількості працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Обов’язок працевлаштування інвалідів покладено згідно ч. 1 ст. 18 Закону України, п. 10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 (далі –Положення) (втратило чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007р.) на органи Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцеві Ради, громадські організації інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, здібностей і професійних навиків відповідно до рекомендацій медико –соціальної експертної комісії. Підбір робочого місця для інваліда здійснюється цими органами із сприянням Фонду інвалідів на підприємстві, яке в свою чергу зобов’язане укласти трудовий договір та створити для нього умови праці з врахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечити інші гарантії (ст. 5, ч. 1 ст. 17, ч. 3 ст. 18 Закону України).

Отже, нормами Закону України чітко розмежовано як обов’язки вищезазначених органів, так і обов’язки підприємств.

Порядок створення в 2007 році робочого місця та працевлаштування на нього інваліда передбачено Положенням, відповідно до якого підприємства інформують центр зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів з врахуванням індивідуальних програм реабілітації, які розробляються в кожному конкретному випадку медико–соціальною експертною комісією відповідно до "Інструкції про встановлення груп інвалідності", затверджена наказом Міністерства здоров’я України від 07.04.2004р. № 183, шляхом подачі в порядку передбаченому п. 2 "Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів", затвердженого постановою КМ України від 28.12.2001р. № 1767, звіту форми № 10-ПІ, затвердженої наказом Держкомстату України від 10.01.2002р. № 49. Дана звітність містить графу щодо чисельності інвалідів –штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, працевлаштування яких повинні забезпечити вищезазначені органи, а не підприємство. Дана звітність введена з єдиною метою, щоб органи, на яких покладено обов’язки соціального захисту інвалідів, регулярно здійснювали спостереження, контроль та прогнозування виконання норм Закону України.

Відповідно до ст. 20 Закону України, підприємства які не працевлаштували одного інваліда (згідно встановленого нормативу), щороку сплачують відповідним відділенням Фонду штрафні санкції у розмірі половини середньої річної заробітної плати за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов’язкових платежів).

Оскільки даний вид санкції не є згідно Закону України "Про систему оподаткування" обов’язковим платежем, тому суд при вирішенні даного спору досліджує наявність вини підприємства в не працевлаштуванні інвалідів згідно встановленого нормативу, оскільки сама відсутність необхідної кількості працюючих на підприємстві інвалідів не може бути підставою для застосування штрафних санкцій.

Як випливає із даних Товариства з обмеженою відповідальністю "Почаївська фабрика "Іква", вул. Фабрична, 18, м. Почаїв, Кременецького району Тернопільської області, зазначених у Звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2007 рік, середньоблікова чисельність працівників у 2007 році складала –106 чоловік, визначено норматив по створенню 4 робочих місць для інвалідів, на які фактично не працевлаштовано жодного інваліда.

Інформація про наявність чи відсутність на товаристві робочих місць для працевлаштування інвалідів міститься у звітах за формою № 3-ПН, що подаються підприємствами, установами і організаціми, їх структурними підрозділами та філіями незалежно від форми власності та господарювання органам державної служби зайнятості в порядку, передбаченому Інструкцією щодо заповнення форми звітності № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій", затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005р. № 420 (застосування введено в дію з 04.01.2006р., п. 3 наказу). Звіт за формою № 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування, які використовують його для інформування населення, про наявність на підприємстві робочих місць, в тому числі для працевлаштування інвалідів і водночас запитом про направлення на підприємство інвалідів із встановленим рівнем нозології для працевлаштування.

Матеріалами справи доведено, що товариство проінформувало органи соціального захисту інвалідів про кількість місць для працевлаштування у 2007 році інвалідів шляхом подачі Тернопільському відділенню Фонду соціального захисту інвалідів Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, а також органи праці та соціального захисту населення та центр зайнятості про створені робочі місця для інвалідів в кількості передбаченій законом та наявність вакансій для працевлаштування одного інваліда (кіномеханік) шляхом направлення Звітів форми № 3-ПН, що підтверджується листом Кременецького районного центру зайнятості № 03/470 від 29.05.2008р. та самою звітністю, але органи, на які покладено обов'язок працевлаштування інвалідів, в 2007 році для працевлаштування інвалідів товариству не направляли, індивідуальні програми реабілітації інвалідів не надавали, також не було звернень для працевлаштування безпосередньо самих інвалідів, щоб забезпечити робоче місце для їх працевлаштування.

Таким чином, позивач не довів порушення відповідачем норм Закону України, а тому останній не може нести відповідальність за невиконання зазначеними органами обов'язків, покладених на них чинним законодавством.

Доводи позивача щодо того, що звіт форми № 10-ПІ є належним доказом недотримання підприємством ст. 19 Закону України, судом до уваги не приймаються, оскільки такий звіт містить інформацію не про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інші обставини взаємодії роботодавця із органами працевлаштування, а лише дані про чисельність інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях.

За даних обставин, господарський суд визнає позовні вимоги позивача щодо притягнення відповідача до відповідальності за ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", неправомірними та такими, що не підлягають до задоволення.

Судові витрати, згідно ст. 94 КАС України, стягненню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 6, 7, 18, 71, 86, 94, 158, 160, 162, 163 та п. 6 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі ("28 липня 2008р.) до Львівського апеляційного адміністративного суду, а протягом 20 днів після подання заяви - подати апеляційну скаргу.

Суддя