ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

28.05.08                                                                                           Справа № 11/19

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Городечної М.І.

суддів Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Портвуд” від 12.03.2008 року (вх. № 74 від 21.03.2008 року)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 03.03.2008 року у справі № 11/19

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Закарпатінтерпорт”, м.Чоп

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Портвуд”, м.Мукачево

про визнання права власності на об‘єкти самочинного будівництва.

за участю представників сторін: від позивача –Логойда В.М., довіреність від 04.01.2008 року, від відповідача - Акінін В.Ф., директор.

Присутнім представникам сторін роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 03.03.2008 року у справі № 11/19 частково задоволено позов Відкритого акціонерного товариства “Закарпатінтерпорт” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Портвуд”: визнано за позивачем право власності на навіси пилорам, споруджені на земельній ділянці, належній йому на праві постійного користування за адресою: м.Мукачево, пров. Шевченка, 1. Провадження у справі в частині визнання права власності на естакаду – припинено. В решті позовних вимог відмовлено. Також даним рішенням стягнено з відповідача на користь позивача судові витати: 78,57 грн. в відшкодування витрат по сплаті державного мита, 23,60 грн. в відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 497,83 грн. в відшкодування витрат, пов‘язаних з проведенням судових експертиз. Окрім цього, даним рішенням стягнено з Відкритого акціонерного товариства “Закарпатінтерпорт” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Портвуд” 313,13 грн. в відшкодування витрат, пов‘язаних з проведенням судових експертиз.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Портвуд” (Відповідач у справі, надалі - ТОВ) в апеляційній скарзі від 12.03.2008 року (вх. № 74 від 21.03.2008 року) з даним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та необгрунтованим, оскільки на його думку, воно прийнято з порушенням норм матеріального права та невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, а тому просить його скасувати в частині визнання за Відкритим акціонерним товариством “Закарпатінтерпорт” право власності на навіси пилорам, а в решті рішення суду залишити без змін, посилаючись на наступне. Зокрема, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, при зверненні до суду з даним позовом. Також скаржник, вважає, що навіси є рухомим майном, оскільки це споруди збірно-роздрібного типу, а до нерухомого майна відносить монолітне бетонне покриття, бетонні стовпчики під навісом, фундамент пилорами та мощення, що випливає з норм п. 4.9 “Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт”, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 року № 273, Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, п. 2.25 БНІП 2.02.01-83 “Основи будівель і споруд”, п. 2.2 БПІП “Підлоги”, п. 2.3 ГОСТ 25957-83, та підтверджено висновком судової експертизи № 56/07 від 29.03.2007 року.

Відкрите акціонерне товариство “Закарпатінтерпорт” (позивач у справі, надалі - ВАТ) апеляційну скаргу заперечило з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 2649 від 17.04.2008 року). Зокрема, посилаючись на те, що до набрання чинності ЦК України 2003 року та Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” в основу кваліфікації майна як нерухомого ставилася наявність фундаменту, а відповідно до ст. 181 ЦК України і ст. 2 вказаного Закону, базовою ознакою стала неможливість переміщення будівлі чи споруди у просторі без їх знецінення та зміни їх призначення. Щодо строку позовної давності, то позивач вважає, що початок його відліку слід проводити від дати його повідомлення Мукачівським міським виконавчим комітетом (лист № 2697/01-14 від 05.09.2005 року) про визнання Мукачівським міськрайонним судом (рішення від 25.07.2005 року) за відповідачем права власності на нерухоме майно, що є предметом позову в даній господарській справі, тобто з 05.09.2005 року. До того, зазначає позивач, ним не оцінювались спірні об‘єкти як нерухоме майно. За наведеного, просить апеляційний суд залишити рішення місцевого господарського суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення другої сторони, дослідивши наявні докази у справі, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. При цьому, суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

19.01.2000 року між сторонами у справі укладено договір № 000119 на реалізацію інвестиційного проекту “Освоєння безвідходних технологій по переробці лісу на території СЕЗ “Закарпаття” за адресою: м. Мукачево, пров. Шевченка, 1.

Розпорядженням Закарпатської обласної державної адміністрації від 01.06.1999 року № 294 ВАТ “Закарпатінтерпорт” делеговані повноваження органу господарського розвитку СЕЗ “Закарпаття”.

19.01.2000 року ТзОВ “Портвуд” видано свідоцтво № 001 про реєстрацію суб’єкта господарської діяльності на території ВАТ “Закарпатінтерпорт” у складі СЕЗ “Закарпаття”.

Листом від 17.12.1999 року № 305 позивач надав згоду відповідачу на розміщення на частині вищевказаної земельної ділянки виробництва пиломатеріалів (комплексу відповідного обладнання –пилорами, верстатів та кранової техніки).

01.10.2004 року між сторонами даного спору було укладено договір

оренди частини промислового майданчика з об'єктами інфраструктури, в тому числі огорожею, тролейною лінією, підкрановою колією, дія якого припинена 01.01.2005 року.

Відповідно до Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” № 2505-ІУ від 25.03.2005 року, статус спеціальної митної зони, передбачений главою 36 Митного кодексу України, на території СЕЗ “Закарпаття” скасовано, як і всі податкові, митні, валютні пільги та особливі нетарифні умови діяльності суб’єктів СЕЗ “Закарпаття”.

Отже, з 31.03.2005 року (дата набрання чинності зазначеним Законом) правовий режим господарювання СЕЗ не відрізняється від правового режиму будь-якого іншого суб'єкта господарської діяльності України. Статус позивача, як органу господарського розвитку СЕЗ “Закарпаття”, скасовано розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 23.06.2005 року № 335.

У квітні 2005 року відповідач передав у власність позивача в погашення заборгованості, згідно судових рішень та відкритих на їх підставі виконавчих проваджень, основний комплекс обладнання, а саме: кран, пилораму та многопильний верстат.

20.05.2005 року, у зв'язку з закінченням дії договору оренди від 20.12.2004 року № 962 та відмовою відповідача виселитись в добровільному порядку, останнього було виселено примусово.

Під час проведення діяльності по лісопереробці відповідач збудував на

земельній ділянці, яка належить позивачу на праві постійного користування згідно

Державного акту від 27.10.1997 року № 120 (4,7450 га) у м. Мукачево, пров. Шевченка, 1, спірні об’єкти: навіси пилорам, вагон-склад, побутовий вагончик, естакаду та мощення.

Відповідач у липні 2005 року звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з заявою про визнання за ним права власності на об’єкти незавершеного будівництва, тобто спірні об’єкти, яка рішенням даного суду від 25.07.2005 року була задоволена. Однак, 17.11.2005 року апеляційним судом Закарпатської області вказане рішення скасовано, а справу передано на новий розгляд. Ухвалою Мукачівського міськрайонного місцевого суду від 26.01.2006 року заяву ТОВ “Портвуд” залишено без розгляду на підставі ст. 235 ЦПК України.

Оцінивши наявні у справі документи щодо споруджених відповідачем спірних об’єктів, господарський суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстарції про те, що вони споруджені з порушенням чинного законодавства України.

Так, земельна ділянка у встановленому законом порядку не відводилась відповідачу для спорудження спірних споруд. Позивач згоди на вилучення у нього земельної ділянки для цієї мети не давав, така не вилучалась. Доказів протилежного відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України суду не подано.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду Закрпатської області про те, що згода позивача на розміщення на його території обладнання для виробництва пиломатеріалів не може розцінюватись як згода на вилучення у нього земельної ділянки.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, у відповідача відсутній дозвіл Мукачівської інспекції архітектурно-будівельного контролю на проведення будівельних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Для визначення належності спірних об'єктів до нерухомого майна господарським судом першої інстанції призначалась будівельно-технічна експертиза.

Згідно висновку № 311 (а) від 24.01.2007 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом Корчинською Д.В., навіси пилорам відносяться до будівель нерухомого майна; побутовий вагончик, вагон-склад, естакада відносяться до будівель рухомого майна, мощення –до тимчасових будівель.

Із матеріалів даної справи вбачається, що за клопотанням відповідача, була призначена повторна експертиза. При цьому, відповідач обґрунтував дане клопотання тим, що з огляду на Постанову Кабінету міністрів України № 1440 від 10.09.2003 року, Закони України “Про іпотеку”, “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, основною характеристикою терміну “нерухоме майно” є:

а) нерозривність між будівлею, спорудою на якій це майно розташовано;

б) неможливість його переміщення, яка є неможливим без знецінення та зміни його призначення;

в) що це майно підпадало під визначення першої групи основних фондів згідно із Законом України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

На думку відповідача, бетонна основа з анкерними болтами під навісами пилорам, бетонні поли, фундамент пилорам та станків з анкерними болтами для їх розбірного кріплення нерозривно, невід’ємно пов’язані з земельною ділянкою, тобто вони є нерозривні і їх переміщення призведе до знецінення фундаменту та зміни його призначення, а отже, по всіх характеристиках підпадає під поняття “нерухоме майно”. Однак, навіси пилорам, самі пилорами та станки прикріплені до фундаменту за допомогою з’єднання (болт-гайка, анкерний болт-гайка). З інженерної точки зору, такого типу з’єднання однозначно відноситься до роз’ємних (розривних) з’єднань. Отже, є можливість переміщення металевого навісу без знецінення та зміни його призначення, а саме є можливість його розібрати, перемістити у просторі і провести будівельно-монтажні роботи на новому місці.

Згідно з висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи № 56/07 від 29.03.2007 року, проведеної експертом Манзуренко Г.В., монолітні бетонні покриття, окремі монолітні бетонні стовпчики та фундамент пилорам Р-63 навісів (літ. М та літ. О) нерозривно пов’язані із земельною ділянкою і відносяться до нерухомого майна; тимчасові будівлі: навіс (літ. М) і навіс (літ. О) є збірно-розбірного типу і відносять до рухомого майна; тимчасові будівлі: побутовий вагон (літ. Н) і вагон-склад (літ. П) є контейнерного типу і відносяться до рухомого майна; споруди: естакада (літ. І) і естакада (літ. П) відносять до нерухомого майна. Монолітне бетонне покриття та окремі монолітні бетонні стовпчики, на які опираються металеві колони навісу (літ. М) і навісу (літ. О), не відповідають вимогам п. 2.25 БНІП 2.02.01-83 “Основи будівель і споруд” і їх неможливо вважати фундаментом. Монолітне бетонне покриття навісу (літ. М) по призначенню є площадкою під промислове обладнання і відповідає вимогам п. 2.2. БНІП “Підлоги”. Залізобетонний фундамент під пилорамою Р-63, який знаходиться у середині навісу (літ. О), по призначенню є фундаментом для машини із динамічними навантаженнями.

Таким чином, згідно висновків обидвох експертиз, побутовий вагончик, вагон-склад, естакада відносяться до будівель рухомого майна і до такого висновку дійшов і апеляційний господарський суд, підтримуючи позицію місцевого господарського суду.

Щодо навісів-пилорам та мощення, то у висновку № 311 (а) від 24.01.2007 року вказано, що навіси пилорам відносять до будівель нерухомого майна, а мощення – до тимчасових будівель. У висновку № 56/07 від 29.03.2007 року: мощення (технічний майданчик) відноситься до нерухомого майна. Щодо навісів пилорам, то у зазначеному висновку не дано відповіді на запитання, чи в цілому вони відносяться до нерухомого майна, а тільки по окремих їх частинах.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України, висновок експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього кодексу.

Ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У п. 3 Національного стандарту № 1 “Загальні засади оцінки майна і

майнових прав”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від

10.09.2003 року та п. 2 Національного стандарту № 2 “Оцінка нерухомого майна”,

затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1442, визначено поняття “нерухоме майно”, як земельна ділянка без поліпшень, або земельна ділянка з поліпшеннями, які з нею нерозривно пов’язані, будівлі, споруди, їх частини, а також інше майно, що, згідно із законодавством, належить до нерухомого майна.

Як вбачається із висновку експерта, у експертизі від 29.03.2007 року № 56/07 експерт цілісне майно розділив на конструктивні елементи і частину з них відніс до нерухомого майна, а частину до рухомого, оцінку ж об’єкту в цілому не дав.

Колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний спірний об’єкт необхідно оцінювати в цілому, з точки зору віднесення його до рухомого чи нерухомого майна, оскільки він втратить своє цільове призначення у випадку розібрання його на конструктивні елементи. За наведеного, навіси пилорам слід розглядати як нерухоме майно.

Як зазначалося вище, мощення - в одній експертизі віднесено до тимчасових будівель, а в іншій - до споруд.

Згідно визначень, наведених у згаданих Національних стандартах: споруди - це земельне поліпшення, що не належить до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тунелі, естакади, мости тощо).

Відповідно до Положення “Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт” (розділ 4 п. 4.9), затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 року № 273, тимчасові будівлі та споруди - це будівлі та споруди, зведення яких не потребує виконання робіт з влаштування фундаментів.

Мощення, за своєю технічною характеристикою, це бетонні плити, про що зазначено в інвентарній справі на спірні об’єкти, що й встановлено судом при оцінці наявних в справі доказів, зокрема, й висновків судових експертиз.

З огляду на викладене апеляційна інстанція погоджуючись з висновком місцевого господарського суду про те, що мощення не відноситься до нерухомого майна.

Таким чином, до нерухомого майна, із об’єктів, що є предметом спору, можна віднести лише навіси пилорам. За наведеного, враховуючи, що вони споруджувалися відповідачем на земельній ділянці позивача, яка не була відведена відповідачу у встановленому законодавством порядку, а також без належного дозволу, виходячи з положень ч. 1 ст. 376 ЦК України, такі навіси пилорам слід вважати об’єктами самочинного будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а ч. 5 цієї ж статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем 3-річного строку позовної давності по даних позовних вимогах, то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки місцевим господарським судом з врахуванням положень ст.ст. 257, 261 ЦК України зроблено правильний висновок про відсутність факту пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивачу стало відомо про те, що відповідач розглядає споруджені об’єкти як нерухоме майно - 05.09.2005 року, з відповіді Мукачівського міського виконавчого комітету № 2697/01-14 на його скаргу від 25.08.2005 року № 392 щодо факту незаконного будівництва на належній йому земельній ділянці, в якому його повідомлено про те, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.07.2005 року визнано за відповідачем права власності на нерухоме майно, що є предметом позову в даній господарській справі. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач до 05.09.2005 року розглядав спірне майно як нерухомі об‘єкти. Не може бути таким доказом й інвестиційний проект, на який посилається скаржник в апеляційній скарзі, оскільки він жодним чином не підтверджує, що позивач з моменту його затвердження знав, що спірний об‘єкт (навіси пилорами) є нерухомим майном.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України щодо вимоги про визнання права власності на естакаду, оскільки позивачем заявою від 09.01.2008 року № 04 вчинено відмову від даної вимоги.

За наведеного, враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, керуючись нормами процесуального права, було вірно встановлено характер спірних правовідносин між сторонами, зокрема повно та всебічно досліджено обставини справи, які складають їх зміст, та застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, які підлягають застосуванню. Наслідком чого, судом першої інстанції зроблено підставний висновок про задоволення позову Відкритого акціонерного товариства “Закарпатінтерпорт” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Портвуд” про визнання за позивачем право власності на навіси пилорам, споруджені на земельній ділянці, належній йому на праві постійного користування за адресою: м.Мукачево, пров. Шевченка, 1; припинення провадження у справі в частині визнання права власності на естакаду, та відмову в позові щодо решти позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 03.03.2008 року у справі № 11/19 є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Судові витрати по розгляду справи в апеляційному суді у відповідності до ст.ст. 49, 99 ГПК України віднести на апелянта.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Портвуд” відмовити.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 03.03.2008 року у справі № 11/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Головуючий-суддя М.І.Городечна

Судді М.В.Юркевич

В.Л.Кузь