ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2008 р.

Справа № 15/295-05-7906

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Мирошниченко М. А.

Суддів: Бєляновського В. В., Шевченко В. В.

при секретарі - Волощук О.О.,

за участю представників:

від позивача –Баришникова Г.В. та Балан І.П.

від відповідача –Соболева Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу ТОВ „Буддеталь”, м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 19.02.2008 р.

у справі №15/295-05-7906

за позовом ТОВ „Буддеталь”, м. Одеса

до Компанії „Інбуд” у вигляді ТОВ, м. Одеса

про зобов’язання усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою та здійснити знос самовільних прибудов та споруд ,

ВСТАНОВИЛА:

01.09.2005 року (вх. №9661) у господарському суді Одеської області ТОВ „Буддеталь” (далі по тексту –Позивач) пред’явлено позов до Компанії „Інбуд” у вигляді ТОВ (далі по тексту –Відповідач) про зобов'язання усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою (а. с. 2-3 т.1). Свої позовні вимоги Позивач мотивував наступним.

Згідно договору купівлі-продажу від 04.06.03р. та додаткової угоди до нього, Позивач є власником комплексу виробничих будівель, розташованих за адресою: 27041, м. Одеса, Шкодова гора. вул. Кирпична, 2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нежилі будівлі та споруди №013576 від 28.04.01 р.. Ця нерухомість розташована на земельній ділянці площею 4, 758 га. Відповідно до Довідки Головного управління архітектури і містобудівництва вих. № 600/арх від 03.10.96 р. Позивач є правонаступником земельної ділянки на Шкодовій горі, що підтверджується довідкою Ленінського РВК №712/11 від 17.10.95 р.. Відповідач без будь-яких правових підстав, веде господарську діяльність на земельній ділянці, яку займає Позивач, цим самим створюючи перешкоди у використанні своєї власності. Позивач не має можливості вирішити питання щодо монтажу другої лінії по виробництву цегли, побудовані Відповідачем спорудження перекрили під'їзну дорогу від виробничих приміщень до бункера для відбору браку цегли-сирцю, заважають здійсненню вивозу бракованої цегли-сирцю. Неможливість установлення другої лінії по виробництву цегли не дозволяє збільшити виробництво цегли, створити додаткові робочі місця, що приводить до значних додаткових матеріальних втрат. Таким чином Відповідач заважає Позивачу користуватись своїм майном, що є порушенням права власності Позивача, внаслідок чого Позивач на протязі 10 років несе матеріальні збитки. На вимоги Позивача, припинити й усунути вищевказані порушення Відповідач не реагує і продовжує свою неправомірну діяльність. Всі наведені факти є порушенням права власності й зокрема вимог п. 1, 2 , 6 ст. 4 Закону України “Про власність”. Відповідно до п. 2 і 3 ст. 48 Закону України “Про власність” від 7.02.1991р. № 697-ХХІ (з наступними змінами й доповненнями), власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення й не були з'єднані з позбавленням володіння, захист права власності здійснюється судом, арбітражним судом або третейським судом. Відповідно з п. 7 Інформаційного листа Вищого арбітражного суду України №01-8/98 від 31.01.2001 р. “Про деякі приписи законодавства, що регулює питання, пов'язані зі здійсненням права власності і його захистом” (зі змінами внесеними відповідно до листа Вищого арбітражного суду №01-8/555 від 07.05.2001 р.), власник згідно п.2 ст. 48 Закону України “Про власність”, може звернутися з позовом про усунення порушень свого права, не пов'язаних з неправомірним позбавленням володіння (негаторний позов). Для пред'явлення такого позову не потрібно, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження були результатом винних дій Відповідача або завдавали збитків. Досить, щоб такі дії (бездіяльність) об'єктивно порушували права власника й були протиправними. Позовна давність до відповідних вимог не застосовується, оскільки правопорушення триває в часі. Захист прав і охоронюваних законом інтересів по негаторному позову надається у формі припинення дій, які порушують право власності, або відновлення положення, що існувало до порушення права. Якщо негаторний позов визнаний обґрунтованим, у резолютивній частині рішення визначаються дії, що повинен зробити Відповідач щодо усунення порушень права власника, і строк виконання цих дій. Зазначене свідчить про безумовне порушення Відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів Позивача. В поданому до господарського суду позові Позивач також просив суд заборонити Відповідачу та іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору, тобто збудованої Відповідачем нерухомості та земельної ділянки за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кирпична, 2. В обґрунтування своїх вимог Позивач посилався на ст. ст. 1, 2, 66, 67 ГПК України, п.2, 3 ст.48 ЗУ “Про власність”.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 41- 42 т. 1) Відповідач просив в позовних вимогах про усунення перешкод у здійсненні права власності Позивачу відмовити повністю виходячи з того, що Позивач є фактичним землекористувачем земельної ділянки, на якій розміщено викуплене ним майно, право користування земельною ділянкою у встановленому порядку не оформлено. Як було встановлено у справі Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2003 р. за №17-5-22-3/01/6/5357 ліквідація Одеського цегельного заводу №3 і створення нової юридичної особи (тобто Позивача) на базі ліквідованих підприємств є юридичним фактом для припинення його права на користування земельною ділянкою. Позивач не є правонаступником прав та обов'язків МП „Буддеталь" і артілі „Кирпичник" та не має доказів, що він є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки. Перехід права власності на будівлі не тягне за собою автоматичний перехід права власності на земельну ділянку, на якій розташовано майно Позивача до моменту отримання документа, який свідчить про право власності або право користування земельною ділянкою, відсутні правові підстави для задоволення вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Підставою для припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності державних підприємств. У відповідності з п.3 ч. 1 ст.27 Земельного кодексу України (в редакції 1990р.) право користування земельною ділянкою припиняється у разі припинення діяльності підприємства. Земельна ділянка площею 15 га на Шкодовій горі виділялася артілі “Кирпичник” рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих №1179 від 15.11.1951 р. під розробку глини і виготовлення будівельної цегли. Одеський цегляний завод №3 (раніше артіль “Кирпичник”) ліквідовано, і на базі ліквідованих підприємств створено нову юридичну особу, що є юридичним фактом для припинення його права на користування земельною ділянкою. МП „Буддеталь" створено на базі цегельного цеху Одеського заводу керамічних виробів. Територія цегельного цеху із спорудами була передана підприємству в оренду. Позивач не додав доказів закріплення за ним земельної ділянки, а тим паче його правонаступництво на цю земельну ділянку. Відповідно до ст.30 Земельного кодексу України (що діяв на той час) при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям, разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться значені будівлі і споруди. Вказана стаття передбачає, що земельною ділянкою, на якій розміщені будівлі, споруди є земельна ділянка, яка знаходиться безпосередньо під будівлями і спорудами. Право на прилеглу до будівель, споруд територію виникає після узгодження межі земельної ділянки із суміжними землекористувачами, визначення меж в натурі на місцевості і отримання документа, який засвідчує дане право (ст. ст. 22-24 Земельного кодексу України). Аналогічні позовні вимоги Позивача у 2002 році розглядалися Господарським судом Одеської області, Одеським апеляційним господарським судом, Вищим господарським судом України, Верховним судом України та були прийняті постанови у відмовлені позовних вимог. Відповідач має свідоцтво про право власності на нежилі будівлі від 27.12.2004 року №1864р розташовані за адресою Шкодова гора, вул. Кирпична, 3 А та оформлює право власності на земельну ділянку на якій розташовані нежилі будівлі загальною площею 1390,1 кв.м..

28.11.2005 року Відповідач надав до суду змінений та доповнений відзив на позовну заяву (а.с.145-150 т.1) в якому зазначив, що Позивач не являється ні власником, ні користувачем, земельної ділянки на якій розташовані будівлі Відповідача, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи правовстановлюючих документів, які б посвідчували таке право у відповідності зі ст.126 Земельного Кодексу України, а саме державного акту про право власності або право користування даною земельною ділянкою. Відповідно у даного підприємства відсутні законні підстави заявляти вимоги про захист не існуючих у нього прав на земельну ділянку яку займає Відповідач, якими суд міг би зобов'язати останнього звільнити займану ділянку і демонтувати споруджені на ній будівлі. Що знаходить своє підтвердження в Роз'ясненні Вищого арбітражного суду України №5/743 від 27.06.2001 р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом права власності на землю і землекористування”, в п. 4 якого говориться про те, що “до отримання акту про право власності чи право користування земельною ділянкою особа не має основ вимагати усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою звільнення її...”. На Позивача не розповсюджується п.8 Постанови ВР України від 13.03.1992 р. “Про прискорення земельної реформи і приватизації землі”, так як Відповідач не являється правонаступником прав і обов'язків МП „Буддеталь”, Одеського обласного виробничого об'єднання “Одесбудматеріали, а тим більше артілі “Кирпичник” системи Облмістбуд Профсоюза, якої рішенням Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих №1179 від 15.11.1951 р. була відведена земельна ділянка площею 15 га на Шкодовій горі. Також в справі існує Акт від 12.11.1951р. про відведення земельної ділянки в натурі артілі "Кирпичник" на Шкодової горі, в Акті не вказана конкретна площа земельної ділянки, в рішенні №1179 і Акті відведення не вказано точної адреси земельної ділянки. До даного рішення додається план земельної ділянки загальною площею 161831 кв.м.. З 1999 року Позивач уклав договір на право тимчасового користування землею з власником землі, а саме з Виконкомом Одеської міської ради на термін 10 років. Земельна ділянка, взята в оренду складає 29360 кв.м.. Тобто залишається вільна земельна ділянка площею 132471 кв.м.. Позивач не зміг підтвердити жодним документом, що складські будівлі Відповідача знаходяться саме на орендованій земельній ділянці Позивача. Що стосується питання правонаступництва, то рішенням Ленінського виконкому ради народних депутатів м. Одеса №9/1 від 01.02.1991 р. було зареєстровано МП “Буддеталь” засновником якого є Одеське обласне виробниче об'єднання “Одесстройматеріали”. МП “Буддеталь” є самостійною юридичною особою, юридична адреса підприємства вул. Шкодова гора, 3. В п. 1.1 Статуту МП “Буддеталь” лише раз згадується про створення підприємства за ініціативою колективу Одеського цегляного цеху. В розділі 4 “Управління” даного Статуту йдеться мова про те, що МП “Буддеталь” керує директор, призначений наказом засновника, діючий на підставі контракту. Навіть ця обставина підтверджує наявність двох самостійних юридичних осіб, МП “Буддеталь” і Одеського обласного виробничого об'єднання “Одесстройматеріали”, тому твердження Позивача про те, що з останнього виділилось МДП “Буддеталь” не відповідають дійсності. Так, в 1992 р. члени трудового колективу МДП “Буддеталь” створили організацію орендарів. Положення організації орендарів “Буддеталь” було зареєстровано рішенням виконкому Ленінської райради народних депутатів від 10.07.1992р. №160/9. Місцезнаходження організації орендарів Шкодова гора,3. В1992 році Фондом державного майна України було укладено з організацією орендарів “Буддеталь” договір оренди, умовами якого було встановлено, що після підписання цього договору і приймання майна "Орендар" придбаває статус орендного підприємства й іменується колективне орендне підприємство “Буддеталь”. З дня державної реєстрації Орендар придбаває права юридичної особи і стає правонаступником майнових прав і обов'язків організації, майно якої орендовано. У відповідності з п.1 ст. 17 ЗУ "Про оренду майна державних підприємств і організації" в редакції 1992 року, встановлено, що правонаступництво при оренді: "Створене орендарем підприємство, господарське суспільство і т.п. стає правонаступником прав і обов'язків державного підприємства, організації відповідно до договору оренди". Згідно ст. 15 ЗУ "Про оренду майна державних підприємств і організації", надав Орендарю самостійно вибрати організаційну форму підприємницької діяльності на основі орендованого майна, затвердити Статут і призначити керівника, але за умови, що статут не повинен суперечити договору оренди. Слід звернути увагу, що організація орендарів “Буддеталь” не мала намірів виконувати умови договору оренди, в частині прийняття правонаступництва МДП “Буддеталь”, оскільки до укладення даного договору фізичні особи в кількості 30 чоловік і юридичної особи кооператив “Нові матеріали” створили ТОВ “Буддеталь”. Місцезнаходження підприємства Шкодова гора,3, на розмір статутного фонду 1500000,00 карбованців, уставний фонд сформувався грошовими коштами, при чому доля кооперативу “Нові матеріали” складала 408000,00 карбованців. Організацією орендарів “Буддеталь” укладено договір оренди, що передбачає правонаступником МДП “Буддеталь”- колективне орендне підприємство “Буддеталь”, а не заплановане до створення ТОВ “Буддеталь”, проте даний договір був підписаний сторонами, тобто в силу ст.12 ЗУ "Про оренду майна державних підприємств і організації" сторонами була досягнута домовленість з усіх існуючих питань. Позивач не мав намірів приймати правонаступництво прав і обов'язків МДП “Буддеталь”, що підтверджується не внесенням відповідних змін в договір оренди. Також необхідно зазначити, що нібито про правонаступництво Позивач заявив через чотири роки, в 1996 році. В своїх доповненнях до Статуту Позивач змінив зміст абзацу 1 пункту 2: “ТОВ “Буддеталь”, створюється шляхом об'єднання майна членів організації орендарів “Буддеталь” і є правонаступником майнових прав і обов'язків МП “Буддеталь” і артілі “Кирпичник” системи Облмістбуд Промсоюза.” В даних змінах не йде мова про викуплене майно, його вартість і формування статутного фонду цілісного майнового комплексу. Таким чином, організація орендарів “Буддеталь” не виконала умови, передбачені укладеним договором оренди з правом викупу від 08.10.1992р.. 4.06.1993 р. організацією орендарів “Буддеталь” укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, розташованого по вул. Кирпична, 2. Надана до суду додаткова угода до договору купівлі-продажу від 16.04.2003 р. вимагає особливої уваги, оскільки, вона є доповненням до договору купівлі-продажу №3 від 31.05.1993 р., а також підписана додаткова угода ТОВ “Буддеталь”, тоді як договір купівлі-продажу від 04.06.1993 р. підписала із сторони покупця організація орендарів “Буддеталь”, і на момент складання даної угоди судом було доведене, що ТОВ “Буддеталь” не є правонаступником організації орендарів “Буддеталь”. Тому, виникає питання, на якій підставі директор ТОВ “Буддеталь” підписав дану угоду. Звертає на себе увагу повідомлення Ленінської райадміністрації від 20.11.2002 р. №1833/11, надане Позивачем в обґрунтування свого правонаступництва МП “Буддеталь”. Із змісту листа слідує, що "рішенням Ленінського райвиконкому №160/9 від 10.07.1992 р. МП “Буддеталь” перереєстровано в організацію орендарів малого державного підприємства “Буддеталь”, що не відповідає дійсності, оскільки Ленінський райвиконком рішенням №160/9 від 10.07.1992 р. провів державну реєстрацію організації орендарів “Буддеталь”, що підтверджується змістом вищевказаного рішення. Із змісту тексту рішення не вбачається проведення перереєстрації МП “Буддеталь” в організацію орендарів МП “Буддеталь”. З листа Ленінської райадміністрації витікає, що з 25.12.1992 р. МП “Буддеталь” було виключено з реєстру. Рішенням №318/13 від 25.12.92 р. Ленінської райадміністрації перереєстровано в ТОВ “Буддеталь”, що суперечить дійсності, оскільки рішенням Ленінського виконкому №318/13 від 25.12.92 р. був зареєстрований статут ТОВ “Буддеталь”. З тексту рішення Ленінського виконкому №318/13 від 25.12.92 р. також не вбачається виключення МП “Буддеталь” з реєстру і його перереєстрацію в ТОВ “Буддеталь”, що підтверджується змістом вищезазначеного рішення. Одним з підтверджень того, що МП “Буддеталь” не було ліквідовано, є відповідь Ленінської райадміністрації ( лист №1951/11 від 10.12.2002 р.) на запит господарського суду Одеської області про направлення суду відповідних документів, підтверджуючих проведення заходів щодо ліквідації або реорганізації МП “Буддеталь”. Відповідь на запит повторює зміст попереднього листа №1833/11 від 20.11.2002 р., витребувані документи, які б підтверджували ліквідацію МП “Буддеталь” не було надано. Слід відмітити, що раніше Ленінська райадміністрація, листом від 18.06.2002 р. №42/11, повідомила про те, що МП “Буддеталь” Ленінською райадміністрацією не ліквідовувалося". Таким чином, ТОВ “Буддеталь” не є правонаступником МП “Буддеталь”, а тим більше артілі "Кирпичник", що підтверджується матеріалами справи. Правонаступником прав і обов'язків артілі "Кирпичник" є ВАТ "Одесстройматеріали”. З вищевикладеного вбачається, що на ТОВ “Буддеталь” не розповсюджується дія п.8 Постанови ВР України "Про прискорення земельної реформи і приватизацію землі" від 13.03.1992 р.. Свідоцтво про право власності на будови підтверджує той факт, що власником будов за адресою: вул. Кирпична, 2 є ТОВ “Буддеталь”, у зв'язку з чим, до останнього, на підставі ст.120 ЗК України, перейшло право користування тією земельною ділянкою, на якій знаходяться вказані будівлі, що не оспорює і Компанія "Інбуд". Проте, розмір цієї земельної ділянки, на якій розташовані будівлі, що знаходяться у власності ТОВ “Буддеталь”, власником, а саме місцевою радою, не визначений, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував права ТОВ “Буддеталь” на площу займаної їм земельної ділянки. Єдиним законним землекористувачем раніше відведеної земельної ділянки артілі "Кирпичник" є ВАТ "Одесстройматеріали", як правонаступник ПО "Одесстройматеріали", створеного на підставі наказу управління промислових будівельних матеріалів Раднархозу Чорноморського економічного району №439 від 20.12.1963р. на базі ліквідованого Одеського цегляного заводу №3, раніше артіль "Кирпичник". Компанія "Інбуд" здійснювала будівництво будівель і споруд відповідно до встановлених норм і правил, на протязі ряду років нею були отримані різні дозволи і узгодження, у тому числі: дозвіл Одеського міськвиконкому на проведення розробки ТЕР по обґрунтовуванню додаткової земельної ділянки для організації відкритих складських майданчиків і перспективного будівництва адміністративно-побутових будівель (№2118/4 від 2.07.1997р.), ТЕР, ситуаційний план, генплан, висновок Головного управління архітектури і містобудування (№01 від 21.01.2003р.), висновок управління інженерного захисту території міста Одеського міськвиконкому (№704 від 06.06.2001р.), висновок управління державної пожежної охорони (16/1/1281 від 25.10.1996р.), висновок СЕС Ленінського району м. Одеси (№3/627 від 23.06.2000р.), висновок управління Архітектури і містобудування (№566/01 від 11.07.2001р.), управління інженерного захисту території міста (№704 від 06.06.2001р.) - всі перераховані документи є в матеріалах раніше даної справи №17-5-22-3/01/6/5357. Впродовж багатьох років, ні Ленінська райадміністрація, на території якої знаходяться вказані будівлі, ні Одеський міськвиконком, у веденні якого знаходиться земельна ділянка з збудованими Компанією "Інбуд" будівлями, ні законний землекористувач ВАТ "Одесбудматеріали" не заявляють у встановленому законом порядку вимоги про знос самовільно зведених будівель, що підтверджується вищезазначеними дозволами, узгодженнями, висновками. Крім того Відповідачем одержано свідоцтво про право власності на будови. Вимоги про демонтаж всіх самовільно збудованих Компанією "Інбуд" будівель та споруд на займаній земельній ділянці, заявлені неналежною стороною - ТОВ "Буддеталь", так як ініціатива застосування санкції і право вибору (штраф, примусове знесення), у разі встановлення факту самовільної будови належить виконкому місцевої Ради, на території якої знаходиться зазначена будова. Розпорядженням №91 від 13.02.2003 р. Суворовська райадміністрація Одеського міськвиконкому прийняла в експлуатацію збудовані Компанією "Інбуд" складські будови розташовані за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, 3. Вищевказане розпорядження прийнято Відповідачем на підстав рішення виконавського комітету Одеської міської ради № 399 від 29.11.2002 р. "Про затвердження Положення про районну адміністрацію виконавчого комітету Одеської міської ради" і представлених Компанією "Інбуд" документів: висновку архітектури і містобудування (№01 від 21.01.2003р.); санітарно-епідемінологічної станції району (лист №3/627 від 23.06.2000р.); управління державної пожежної охорони (лист №16/1/1419 від 30.06.2000р.); управління інженерного захисту території міста ( лист №34 від 06.06.2001р.). Проте на підставі листа ТОВ "Буддеталь" №17 від 26.02.2003р. і визначення Одеського апеляційного суду від 25.02.2003р. у справі №17-5-22-3/01/6/5357 про встановлення дати розгляду судом вищевказаної справи, Суворовська райадміністрація розпорядженням №161 відмінила раніше прийняте їй розпорядження №91 від 13.02.2003р., згідно якого були прийняті в експлуатацію будівлі компанії "Інбуд", розташовані за адресою: Шкодова гора,3. В матеріалах справи є рішення від 26.03.2003 р. по справі №22/58-03-1973 яке вступило в законну силу, за позовною заявою Компанії “Інбуд” до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, яким було визнано недійсним розпорядження №161 від 27.02.2003 р. “Про відміну розпорядження №91 від 13.02.2003р. "Про прийняття в експлуатацію будівель за адресою: Шкодова гора, 3 компанії "Інбуд". Позивачем було подано позовну заяву до Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради про визнання недійсним розпорядження №91 від 13.02.2003р. "Про прийняття в експлуатацію будівель за адресою: Шкодова гора,3 компанії "Інбуд". По даному позову (справа №30/237-03-7534) додано рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2003р., Постанова Одеського апеляційного Господарського суду від 11.02.2004 р., Постанова Вищого Господарського суду України від 18.05.2004р.. Постановою Вищого Господарського суду України від 18.05.2004р. було залишено без змін Постанову Одеського апеляційного суду від 11.02.2004р., яким було відмінено рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2003р.. На підставі вищевказаних постанов розпорядження Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради №91 від 13.02.2003р. "Про прийняття в експлуатацію будівель за адресою: Шкодова гора, 3 компанії "Інбуд" визнано недійсним. На сьогоднішній день розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №1864 від 27.12.2004р. були внесені зміни і доповнення до розпорядження Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради №91 від 13.02.2003р. "Про прийняття в експлуатацію будівель за адресою: Шкодова гора, 3 компанії "Інбуд" і надання нової поштової адреси, а саме м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кирпична,3А.. У той же час, заслуговують на увагу необгрунтовані твердження Позивача про те, що примикання складських приміщень Компанії до зовнішньої стіни цегляного цеху ВАТ "Буддеталь", "об'єктивно порушує права власника і такі дії є протиправними". У матеріалах вже розглянутої справи №30/237-03-7534 є карта - погодження меж земельної ділянки проектної документації на розміщення складської бази, розроблена Компанією "Інбуд", на якій зображені складські приміщення Компанії "Інбуд", примикаючі до стіни цегляного цеху ТОВ "Буддеталь" і на якій зроблений запис за підписом директора ТОВ "Буддеталь" Полякова А.А., датованого 14.01.1998р.: "Межу з МСП "Інбуд" погодженню". Дані документи свідчить про те, що впродовж ряду років будівництво складської бази здійснювалося з відома ТОВ "Буддеталь”. Тому, дії Компанії "Інбуд", по будівництву складських приміщень, примикаючих до зовнішньої стіни цегляного цеху, яке велося з письмової згоди ТОВ "Буддеталь" і на території земельної ділянки, який знаходиться у веденні Одеської міської ради і не належить ТОВ "Буддеталь" ні на праві власності, ні на праві користування, не можна характеризувати, як протиправні. Також є виписка з протоколу №21 від 25.11.1996р. і лист Позивача №285 від 26.12.1996 р. підписані директором Поляковим А.А. про згоду вилучення земельної ділянки Компанії “Інбуд” під вже існуючі збудовані склади.

Судом залучені до справи зміни та доповнення Позивача до його позову (а.с.164-167 т.1), де він вказує, що земельна ділянка, на якій розташоване підприємство, була надана артілі "Кірпічнік" за рішенням виконавчого комітету Ленінської райради депутатів трудящих №675-а від 17.08.1951 р. “Про закріплення у безстрокове користування за заводом "Кірпічнік" земельної ділянки площею 14,7 гектарів на Шкодовій горі", затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих №1179 від 15.10.1951р., на виконання чого був виданий Акт від 12.11.51р. про відвод земельної ділянки в натурі. Як територія цеху, ділянка перейшла у користування промислового об'єднання "Одесстройматеріали", із якого, згідно з наказом №193 від 30.11.90р., виділилося мале державне підприємство “Буддеталь”. Згідно із довідкою Ленінського райвиконкому №712/11 від 17.10.95р., ТОВ “Буддеталь” є правонаступником артілі “Кірпічнік”, заводу керамічних виробів ВО “Одесбудматеріали” та МП “Буддеталь”. Таким чином, Позивач є власником комплексу виробничих будівель, розташованих за адресою: 27041, м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кирпична, 2. Ця нерухомість розташована на земельній ділянці площею 4,758 га. та оточена забором, який також входить до переліку майна, проданого Позивачу по договору купівлі-продажу від 04.06.03р. та додатковою угодою до цього договору. Відповідач без будь яких правових підстав, веде господарську діяльність на земельній ділянці, яка відведена Позивачу у постійне користування, самочинно прибудувавши до огорожі та стін цегельного цеху Позивача ряд складських приміщень. Це є порушенням права власності Позивача, оскільки це майно належить йому на праві власності й використовується іншою особою без його згоди , що підтверджується наявними у справі доказами, тобто, дії Відповідача згідно п.1 ст.376 ЦК України є самочинним будівництвом, оскільки він здійснив будівництво з порушенням цільового призначення землі, без належного дозволу й із грубими порушеннями будівельних норм і правил, а головне, з істотним порушенням прав і законних інтересів суміжних землекористувачів, тобто Позивача. Всі наведені факти є порушенням права землекористування та власності й зокрема вимог п. 2 ст. 152 ЗК України та п. 1, п. 2 і п. 6 ст. 4, п. 2 ст. 48 Закону України “Про власність”. Наслідком самочинного будівництва, здійсненого Відповідачем, охоронювані законом прав та інтереси Позивача. З урахуванням зазначено Позивач просив винести рішення про знос прибудов та споруд прибудованих до нерухомості позивача В обґрунтування своїх вимог також Позивач посилався на п. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України, п. 2 і 3 ст. 48, ст. 57 Закону України “Про власність”, ст. 1, 2, 66, 67 ГПК України.

19.02.2008 р. (вх.3315) Відповідачем до господарського суд надано доповнення до відзиву на позовну заяву (а.с. 6-7 т. 3).

Рішенням господарського суду Одеської області від 19.02.2008 р. (підписаним суддею Петровим В.С. 25.02.2008 р.) у задоволенні позову ТОВ „Буддеталь” до Компанії „Інбуд” у вигляді ТОВ про зобов'язання виконати певні дії відмовлено (а.с. 10-13 т.3). Таке рішення суд обґрунтував тим, що Позивач не довів що має право користування або власності на земельну ділянку на якій розташовані об’єкти Відповідача і тому Позивач не має правових підстав вимагати її звільнення, а збудовані відповідачем об’єкти не порушують прав Позивача, а добудову до належного Позивачу нерухомого майна здійснено Відповідачем за згодою останнього.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, Позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, так як вважає його прийнятим всупереч обставинам справи, нормам матеріального та процесуального, обґрунтовуючи наступним. Оскаржуване рішення було прийнято судом за відсутності представника ТОВ “Буддеталь”, який не мав можливості бути присутнім в засіданні суду з поважних причин. В день розгляду справи представник Позивача хворіла (довідка лікарні в матеріалах справи), і через це не могла з'явитися до суду, про що повідомила суд за 1 день до засідання, тобто 18.02.2008 р.. При прийнятті рішення суд керувався п. 6 Перехідних положень Земельного Кодексу, який не підлягає застосуванню у зв'язку із тим, що рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) №1-17/2005 від 22.09.05р., була встановлена невідповідність Конституції України п. 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Крім того, суд керувався нормами Земельного Кодексу України 2001 р., який не підлягає застосуванню в даному випадку у зв'язку із тим, що на момент купівлі ТОВ "Буддеталь" цілісного майнового комплексу був чинним Земельний Кодекс України 18.12.1990 р., відповідно до якого при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою, а при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Суд не прийняв до уваги той факт, що ТОВ "Буддеталь" є правонаступником МП "Буддеталь" на підставі ч. 3 ст. 17 Закону України "Про приватизацію державного майна" та документів, що є в матеріалах справи (в тому числі договору купівлі-продажу від 31.05.1993 р., довідки виконкому Ленінської райради народних депутатів №712/11 від 17.10.1995 р., довідки Головного управління архітектури та містобудування № 600/арх. від 03.10.96 р. та інших). Обґрунтовуючи рішення суду згодою Позивача (протокол № 21 від 30.10.1996 р.) на вилучення у нього на користь компанії "Інбуд" земельної ділянки загальною площею 0,75 га, суд не бере до уваги, що ця згода була скасована протоколом № 23 загальних зборів учасників ТОВ "Буддеталь" від 03.02.1998 року та не є дійсною. В рішенні суду також зазначено, що «згода позивача на здійснення прибудови підтверджується наявними у матеріалах справи схемами генплану, на яких відображені прибудовані до стіни цеху позивача приміщення "Інбуд" і на цих схемах стоїть підпис керівника позивача». Однак керівник ТОВ "Буддеталь" ніколи не підписував ніяких схем генеральних планів, у зв'язку із чим справжність підпису у наданому до суду генплані викликає сумніви. Більш того, Позивач ніколи не надавав згоди Відповідачу ані на прибудову, ані на добудову, ані проведення будівництва, спорудження будь-яких будівель, споруд чи інших об'єктів нерухомості. Відповідно на підтвердження існування такої згоди відсутні будь-які докази. Судом також не досліджено висновок Одеської державної академії будівництва та архітектури 2007 р..

Скаржник також заявив клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р. зазначену скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.04.2008 р. о 12:00, про що сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були повідомлені належним чином.

У письмовому відзиві на скаргу Відповідач просив суд залишити її без задоволення як необґрунтовану, а рішення місцевого суду без змін.

Фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою технічних засобів.

Представник скаржника (Позивача) у судове засідання 15.04.2008р. не з’явився, однак від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 15.04.2008р. зазначене клопотання було задоволено і розгляд справи відкладено на 06.05.2008р., про що сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були повідомлені належним чином.

Судова колегія відхилила клопотання представника Позивача про витребування у Відповідача додаткових доказів, оскільки: по-перше, ці докази стосуються позиції Відповідача викладеної у відзиві на скаргу, а не розгляду справи по суті; по-друге Позивач не обґрунтував неможливість заявлення такого клопотання в суді першої інстанції; по-третє частина вказаних Позивачем документів наявні у матеріалах справи.

Представники скаржника (Позивача) в усних поясненнях наданих апеляційному суду в судовому засіданні 06.05.2008р. підтримали скаргу і просили її задовольнити на викладених у ній підставах.

Представник Відповідача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

За згодою представників сторін, згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення представників сторін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та запереченнями на неї, дослідивши обставини і матеріали справи, в тому числі наявні у них докази, відповідність викладеним в рішенні висновкам цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Позивач вказує на те, що рішення господарського суду було прийнято судом за відсутності представника ТОВ “Буддеталь”, який не мав можливості бути присутнім в засіданні суду з поважних причин.

Дійсно, в матеріалах справи міститься клопотання представника Позивача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з його хворобою до якого додано лікарняну довідку. Частиною 1 ст.77 ГПК України встановлено, що за певних обставин суд відкладає розгляд справи, зокрема у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу. Проте, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явились в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Тим більше, що вказана у клопотанні причина про перенесення судового засідання не є достатньою, оскільки представництво інтересів Позивача може здійснюватися також любою іншою особою в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності. Поважною причиною перенесення судового засідання може вважатися та, існування якої зумовлено факторами об’єктивного характеру, які не залежать від волі заявника, тобто ні за яких обставин не можуть бути ним змінені чи усунуті, а таких причин, у даному випадку, не було. Крім того як вбачається з матеріалів справи представник Позивача надав пояснення в судовому засіданні 06.02.2008р., тобто реалізував свої права надані йому ГПК України.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи скаржника щодо порушення місцевим судом норм процесуального права при прийнятті судового рішення за відсутністю представника Позивача є хибними, не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

Як свідчать матеріали справи і ці обставини встановив та дослідив місцевий суд, свідоцтвом №013576 від 28.04.2001 р. про право власності на нерухоме майно, видане Виконкомом Одеської міської ради, підтверджує право власності Позивача на будівлі та споруди загальною площею 6455,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, Кирпична, 2, але не на земельну ділянку на якій вони знаходяться. Розпорядженням Одеського міського голови від 23.12.2003 р. №1635-01 р. “ Про надання згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки ТОВ “Буддеталь” надано згоду Позивачу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду площею 4,758 га для експлуатації та обслуговування цілісного майнового комплексу за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кирпична, 2.Однак, як вірно зазначив місцевий суд і рішенні доказів відведення зазначеної земельної ділянки Позивачу в матеріалах справи не міститься і цю обставину визнає і не оспорює Позивач.

Позивач, посилається на те, що Відповідач веде господарську діяльність на земельній ділянці, яка відведена Позивачу у постійне користування без будь-яких правових підстав, самочинно прибудувавши до огорожі та стін цегельного цеху Позивача ряд складських приміщень з порушенням цільового призначення землі, без належного дозволу та з порушенням будівельних норм і правил, а також з істотним порушенням прав і законних інтересів Позивача як суміжного землекористувача, зокрема з порушенням права землекористування та права власності Позивача. Позивач також зазначає, що відповідно до повідомлення Інспекції ДАБК виконкому Одеської міськради (листи № 2739/исх від 21.11.2003 р.. № 2922/исх від 08.12.2003 р., № 491/исх від 20.02.2004 р.) дозвіл Відповідачу на здійснення будівництва спірних приміщень Інспекцією не надавався.

Проте з матеріалів справи вбачається, що Відповідач є власником складів загальною площею 1390,1 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, ЗА. Управлінням архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради було видано висновок № 36/03 від 21.01.2003 р., в якому зазначено про узгодження висновком Управління № 424/98 від 18.05.1998 р. проекту реконструкції складських приміщень), Управлінням інженерного захисту території міста виконкому Одеської міської ради (висновок вих. № 7034 від 06.06.2001 р.), Санітарно-епідеміологічною станцією Ленінського району м. Одеси (№ 3/627 від 23.06.2000 р.). про можливість вводу в експлуатацію складських приміщень на території бази по вул. Шкодова гора, 3. Крім того, як вбачається з матеріалів справи і це встановив та дослідив місцевий господарський суд, 27.12.2004 р. Суворовською райадміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження за №1864р „Про внесення змін та доповнень до розпорядження Суворовської райадміністрації №91р від 13.02.2003 р. „Про прийняття в експлуатацію будов за адресою: Шкодова гора, 3 компанії „Інбуд" та надання поштової адреси", яким було присвоєно нову поштову адресу збудованим Відповідачем складським приміщенням: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, ЗА.

Крім того, з дослідженого місцевим судом рішення господарського суду Одеської області від 23.12.2002 р. у справі №17-5-22-3/01/6/5357 за позовом ТОВ “Буддеталь” до компанії “Інбуд” у вигляді ТОВ про визнання недійсним договору оренди, зобов'язання Відповідача звільнити незаконно займану земельну ділянку і демонтувати будівлі, розташовані за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кирпична, 2 та про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 48 709,80 грн., залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2003 р. та постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2003 р., вбачається , що ТОВ “Буддеталь” не є правонаступником прав та обов'язків МП “Буддеталь” і артілі “Кірпічник”.

З наявних в матеріалах справи вбачається, що випискою з протоколу №21 загальних зборів учасників ТОВ “Буддеталь” від 25.11.1996 р. Позивач надав свою згоду на вилучення у нього на користь компанії “Інбуд” земельної ділянки площею 0,75 га. Посилання Позивача на те, що протоколом № 23 загальних зборів учасників ТОВ "Буддеталь" від 03.02.1998 року вищевказану угоду було скасовано, до уваги судом братися не може, оскільки Позивач не мав права взагалі надавати таку згоду, так як він не є користувачем цієї земельної ділянки, а тому і згода на вилучення є незаконною.

Водночас, факт надання Позивачем згоди на вказану прибудову встановлений також постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.02.2004 р. у справі №30/237-03-7534 за позовом ТОВ “Буддеталь” до Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Компанія „Інбуд” у вигляді ТОВ, м. Одеса, про визнання недійсним розпорядження Суворовської райадміністрації від 13.02.2003 р. №91 про прийняття в експлуатацію будівель, побудованих Компанією „Інбуд” у вигляді ТОВ за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора,3, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.05.2004 р.

З викладеного вбачається, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що Відповідач здійснив добудову до власності Позивача за згодою останнього і відповідно у Позивача немає правих підстав вимагати знесення її, а крім того в матеріалах справи відсутні будь-які належні та достатні докази того, що Позивачу у встановленому законодавством порядку надавалась у користування ця земельна ділянка і відповідно, що у нього не виникло право користуватись нею, а відтак вимагати від Відповідача не перешкоджати в її користуванні.

Посилання скаржника на невірне застосування місцевим судом земельного законодавства не може прийматись до уваги та бути підставою для скасування судового рішення, оскільки відсутній сам факт порушення права Позивача на користування земельною ділянкою ( наявність такого права у Позивача відсутнє) .

Згідно п.3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/422 від 10.12.1996р. „Про судове рішення” ( з наступними змінами та доповненнями) рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному з’ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що бе руть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються, чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Такі ж вимоги до судового рішення містяться у Постанови Пленуму Верховного суду Україну №11 від 29.12.1976 р. „Про судове рішення”.

Відповідно до статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

На думку судової колегії, місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права. Відповідно до статті 104 ГПК України під

Наведені Позивачем у апеляційній скарзі доводи фактично повторюють його позовні вимоги та доводи викладені у позові (доповненню до нього), яким, як зазначалось вище, місцевий суд дав належну оцінку та вмотивовано визнав їх необґрунтованими.

Будь-яких інших доводів, щодо незаконності рішення місцевого суду та допущення ним порушень норм матеріального та процесуального права, крім вищезазначених та визнаних апеляційною інстанцією необґрунтованими та безпідставними, скаржник не навів.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені місцевим судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в них доказам та приписам чинного законодавства.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду відповідно до вимог статті 43 ГПК України ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду, у зв'язку з чим підстав передбачених ст.104 України для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА :

Рішення господарського суду Одеської області від 19.02.2008 р. у справі №15/295-05-7906 –залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ “Буддеталь” (м. Одеса) на зазначене судове рішення - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                 Мирошниченко М. А.

Судді:                               Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписано 7.05.2008 р.