ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" жовтня 2008 р.

Справа № 01/54-24.1А

за позовом виробничо-комерційної фірми "Тріумф-П", м.Луцьк

до Луцької міської ради

про визнання нечинним рішення №18/98 від 29.09.2007р., зобов’язання продати земельну ділянку                                                                                            суддя Якушева І. О.

Представники:

від позивача: Коцун Б.Б. (довір. № 29 від 29.09.2008р.)

від відповідача: Бірюк.І.В. (довір. № 1.1-8/1183 від 31.03.2008р.)

Суть спору: позивач в позовній заяві просить визнати нечинним рішення Луцької міської ради №18/98 від 29.09.2007р. "Про відмову у наданні в оренду земельної ділянки виробничо-комерційній фірмі "Тріумф-П" для розширення виробничої бази на вул.Дубнівській, 95-б", зобов’язати Луцьку міську раду продати земельну ділянку площею 0,3037 (кадастровий номер 340770074) по вул.Дубнівській,95-б у м.Луцьку.

На обгрунтування позовної вимоги позивач посилається на те, що рішення №18/98 від 29.09.2007р. прийнято радою з порушеннями чинного законодавства, не мотивоване, не наведено аргументації відмови у наданні земельної ділянки

Як зазначає позивач, на підставі рішення Луцької міської ради №20/25.25 від 10.12.2004р. "Про надання виробничо-комерційній фірмі "Тріумф-П" дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на вул.Дубнівській,95-б" ним було виготовлено проект землеустрою щодо відведення у власність шляхом викупу земельної ділянки площею 0,3037 га по вул.Дубнівській,95-б у м.Луцьку для розширення виробничої бази. Проект землеустрою погоджений всіма передбаченими чинним законодавством органами, від яких отримано відповідні позитивні висновки. Волинським обласним головним управлінням земельних ресурсів проведено обов"язкову державну експертизу проекту відведення.

Позивач вважає зазначене рішення необгрунтованим, оскільки в ньому відповідно до п.5 ст.128 Земельного кодексу України не вказано, на якій підставі відмовлено в наданні земельної ділянки у власність, рішення не містить посилань на конкретні норми закону, на підставі яких воно прийняте.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач у відзиві, представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнав, посилаючись на таке:

- у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності, що передбачено ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України.

Підставами визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції, органу який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування є суб'єктами права власності на землі територіальних громад, що належать до комунальної власності.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Законним розпорядником земель територіальних громад є орган місцевого самоврядування, тобто Луцька міська рада, яка в свою чергу, відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» серед інших має виключні повноваження щодо регулювання земельних відносин.

Тобто, місцеві ради мають право, а не обов'язок, вирішувати питання щодо надання в користування землі;

- позивачу на підставі рішення Луцької міської ради від 10.12.2004 р. № 20/25.25 було надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки для розширення виробничої бази на вул. Дубнівській, 956 загальною площею 0,3037 га.

Після виготовлення проекту відведення земельної ділянки позивач звернувся 13.09.2007р. з клопотання за вхідним номером №5980/1.1-25 до міського голови про передачу в оренду терміном на п'ять років з правом подальшого викупу земельної ділянки загальною площею 0,3037 га по вул. Дубнівській, 956 для розширення виробничої бази.

Щодо даного звернення позивачу було надано відповідь за підписом начальника Управління земельних ресурсів міста Луцька у Волинській області про те, що питання надання вищевказаної земельної ділянки в оренду буде розглядатись почергово на постійній комісії міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру та сесії міської ради.

В результаті розгляду даного клопотання на депутатській комісії було вирішено розглянути дане питання після доопрацювання.

Статтями 123, 124 Земельного кодексу України чітко визначено порядок передачі земельних ділянок в оренду.

В земельному законодавстві не закріплено такого поняття як надання земельних ділянок в оренду з правом викупу, а визначено, зокрема ч.2 ст. 127 Земельного кодексу України про право викупу земельних ділянок громадянами та юридичними особами на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є їх власністю, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі.

Клопотання стосувалось оренди земельної ділянки, щодо розширення виробничої бази і з нього не вбачалось, що у позивача знаходяться об'єкти нерухомого майна для обслуговування яких потрібна земельна ділянка.

Позивачем подавалось клопотання про передачу земельної ділянки в оренду, а не про продаж у власність;

- оскільки дана земельна ділянка рахується вільною і тому її продаж може здійснюватися лише на конкурентних засадах відповідно позовна вимога щодо зобов'язання Луцької міської ради продати не може бути задоволена оскільки оскаржується відмовне рішення щодо оренди земельної ділянки, а не щодо продажу.

Тим більше, що предмет і підстава даних позовних вимог зовсім не пов'язані між собою.

Позовна вимога щодо зобов'язання Луцької міської ради продати земельну ділянку не може бути задоволена також ще й тому, що це тягне неправильне застосування норм матеріального та процесуального права тому що вирішення даного питання відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування, а тому суд може лише зобов'язати міську раду розглянути дане питання у передбаченому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки комунальної власності укладається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому поставлена вимога про продаж земельної ділянки площею 0,3037 га по вул. Дубнівській, 956 є необгрунтованою, оскільки питання продажу земельної ділянки не розглядалось Луцькою міською радою;

- однією із підстав своїх позовних вимог позивач зазначає те, що оскаржуване рішення є немотивоване.

Пунктом 2 роз'яснення ВАСУ від 26.01.2000р. N02-5/35 визначено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно Земельним кодексом України не визначено, що відмовне рішення органу місцевого самоврядування в наданні земельної ділянки є незаконним, оскільки воно не мотивоване і також ця обставина не впливає на прийняття оскаржуваного рішення, оскільки прийняте воно відповідно до обставин, що склалися.

Зокрема, статтею 123 Земельного кодексу України не визначено вичерпний перелік підстав відмови органу місцевого самоврядування у наданні в оренду земельної ділянки так, як це зазначено у ст. 128 Земельного кодексу України при продажі земельних ділянок.

У зв’язку з необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів по справі, розгляд справи слід відкласти.

Керуючись ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

у х в а л и в:

1. Розгляд справи відкласти на 30.10.2008р. на 14 год.

2. Зобов’язати позивача до 27.10.2008р. подати суду:

2.1. Пояснення по справі з врахуванням заперечень відповідача;

2.2. Клопотання ВКФ "Тріумф-П", на підставі якого було прийнято рішення №20/25.25 від 10.12.2004р.

3. Зобов’язати відповідача до 27.10.2008р. подати суду:

3.1. Клопотання ВКФ "Тріумф-П", на підставі якого було прийнято рішення №20/25.25 від 10.12.2004р.

3.2. Письмові пояснення щодо того, чому не було вирішено питання надання в оренду земельної ділянки позивачу на засіданні постійної комісії ради з питань земельних відносин та земельного кадастру 22.09.2007р..

Суддя