ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.06.08р.

Справа № 16/95-08

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

до Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський лакофарбовий завод", м. Дніпропетровськ

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації", м. Дніпропетровськ

про визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язання вчинити певні дії

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: Сакало П.А. - головний спеціаліст-юрисконсульт, дов. від 28.09.07р. №76;

від відповідача: Аркіна Л.О.- представник, дов. від 09.01.2008р. № 64-1;

від третьої особи: Попов О.О. - представник, дов. від 21.11.2007р. №13771 (був присутній у судовому засіданні 08.04.08р.)

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судових засіданнях було оголошено перерву до 03.06.08р.

Позивач просить визнати за державою в особі позивача право власності на нерухоме майно та зобов'язати відповідача поновити на своєму балансі, як державне майно - спорткомплекс, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Будьоного,2а, та не увійшло в процесі приватизації до статутного фонду відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що: - 26.03.1992р. між Фондом державного майна України та організацією орендарів Орендного підприємства Дніпропетровській лакофарбовий завод ім. М. В. Ломоносова було укладено договір купівлі-продажу від 19.04.94р. №КП-320 державного майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства оренди цілісного майнового комплексу орендного підприємства Дніпропетровській лакофарбовий завод ім. М. В. Ломоносова, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будьоного,2а; - відповідно до акту прийому-передачі на підставі акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 07.12.1993р. викуплене державне майно орендного підприємства Дніпропетровській лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова; - у відповідності із зазначеним актом оцінки вартість майна, яке підлягає викупу складає 25 575 170 тис. карбованців, але із вартості цілісного майнового комплексу, крім іншого, було виключено вартість об’єктів соціально-побутового призначення на суму 315 643, а саме –медпункт, столова, спорткомплекс, будинок культури, база відпочинку, дитячий табір, дитячий комбінат; - пунктом 9 статті 17 закону України „Про приватизацію державного майна” закріплено, що орендар має право на викуп об’єкта оренди, якщо це було передбачено договором оренди; - листом від 19.09.07р. №10880 КП „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” повідомило регіональне відділення про те, що станом на 14.09.07р. право власності на будівлю їдальні №347, будівлю адміністративно-побутового корпусу, в якому знаходяться приміщення медпункту та спорткомплексу по вул. Будьоного,2а м. Дніпропетровськ, зареєстровано за ВАТ „Дніпропетровський лакофарбовий завод” на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.94р. №КП-320, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за №2-2516; - внаслідок неправомірної реєстрації права власності на оспорюване майно порушені вимоги Законів України „Про приватизацію державного майна України”, „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”, внаслідок чого нанесено економічні збитки державі у вигляді відчуження об’єкту державної власності у поза приватизаційній процедурі та надходження коштів від приватизації до державного бюджету.

Відповідач у відзиві (вх.№7013 від 20.05.08р.) на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки: - 26.03.1992р. між Фондом державного майна України та організацією орендарів Орендного підприємства Дніпропетровській лакофарбовий завод ім. М.В. Ломоносова був укладений договір №794 оренди цілісного майнового комплексу Дніпропетровського лакофарбового заводу з правом викупу; - у 1993р. був розпочатий процес приватизації державного майна орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод шляхом викупу державного майна у зв’язку з чим 05 січня 1994р. до договору оренди від 26.03.1992р. №794 були внесені зміни, які визначили умови викупу орендованого державного майна; - зокрема, п.2 цієї додаткової угоди була визначена вартість цілісного майнового комплексу, що підлягає викупу у сумі 31 539 037 тис. карбованців та визначена вартість майна, для якого орендодавцем встановлені пільги –315 643 тис. карбованців; - відповідно до пункту 5 зазначеної додаткової угоди до складу майна, для якого орендодавцем встановлені пільги були включені об’єкти соціально-побутового призначення, а саме: палац культури, дитячий комбінат, медична частина, база відпочинку, дитячий табір, оздоровчий комплекс, балансова вартість яких, відповідно до інвентаризаційних описів станом на 30.09.1993р. складала 315 643 тис. карбованців; 19.04.1994р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №320, відповідно до якого відповідачем був придбаний цілісний майновий комплекс по вул. Будьоного, 2а, до складу якого увійшов також спортивний комплекс, розташований по вул. Будьоного, 2а; - на виконання договору купівлі-продажу між сторонами було складено 01.09.1994р. акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу, у тому числі зазначених об’єктів соціально-культурного призначення, вартістю 315 643 тис. карбованців; - відповідно до п.11 договору купівлі-продажу від 19.04.1993р. №320 позивачем 01.09.1993р. відповідачу було видано свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод; - у 1994р. відповідач був реорганізований у Відкрите акціонерне товариство „Дніпропетровський лакофарбовий завод”; - у 1999р. право власності відповідача на придбаний цілісний майновий комплекс було зареєстроване Дніпропетровським державним бюро технічної інвентаризації; - на час приватизації державного майна відповідачем відносини приватизації регулювались Законом України „Про приватизацію державного майна” в редакції від 22.02.94р., у відповідності з яким основним завданням приватизації була передача об’єктів державної власності на користь юридичних та фізичних осіб, тому її результатом є саме заміна форми власності на об’єкти державного майна; - відповідно статті 8 Закону України „Про приватизацію державного майна” в редакції від 22.02.94р. приватизація державного майна, зданого в оренду здійснювалась шляхом його викупу товариством покупців, створеному працівниками підприємства; - відповідно до статті 24 зазначеного закону товариству покупців, створеному працівниками підприємства згідно зі статтею 8 закону, яке стало власником свого підприємства в результаті викупу підприємства, купівлі його на аукціоні, за конкурсом, придбання 51 і більше відсотків акцій, за його згодою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об’єкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна; - оскільки об’єкти соціально-побутового призначення, що на момент приватизації майна орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод перебували на його балансі, випливає, що вони були створені за рахунок власних коштів підприємства та саме тому комісією з приватизації щодо зазначених об’єктів було прийнято рішення приватизувати їх на пільгових умовах –шляхом безоплатної передачі товариству покупців –організації орендарів відповідача і саме тому в акті оцінки вартості майна відповідача, затвердженого Фондом державного майна України 07.12.1993р. вартість об’єктів соціально-культурного призначення була вилучена з загальної вартості цілісного майнового комплексу, як об’єкту викупу; - отже, результатом приватизації організацією орендарів цілісного майнового комплексу державного підприємства є набуття нею права колективної власності на зазначений об’єкт.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів представниками сторін та третьої особи не заявлялись.

За згодою представників сторін у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

- відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони;

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008р. у справі №9/74-08 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський лакофарбовий завод” про визнання права власності та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський лакофарбовий завод” до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання права власності, яке набрало законної сили відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2008р., встановлено, що:

·          26 березня 1992 року між Фондом державного майна України та організацією орендарів Орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В. Ломоносова був укладений договір за № 794 оренди цілісного майнового комплексу Дніпропетровського лакофарбового заводу з правом його викупу;

·          у 1993 році був розпочатий процес приватизації державного майна, у зв’язку з чим 05.01.1994р. до договору оренди від 26.03.1992р. шляхом укладення Додаткової угоди були внесені зміни, які визначали умови викупу орендованого державного майна; зокрема, пунктом 2 цієї Додаткової угоди була визначена вартість цілісного майнового комплексу, що підлягає викупу, у сумі 31 539 037 тис. крб. та визначена вартість майна, для якого орендодавцем встановлені пільги –315 643 тис. крб.;

·          відповідно до пункту 5 зазначеної Додаткової угоди до складу майна, для якого орендодавцем встановлені пільги, були включені об’єкти соціально-побутового призначення, а саме: палац культури, дитячий комбінат, медична частина, база відпочинку, дитячий табір, оздоровчий комплекс, балансова вартість яких відповідно до інвентаризаційних описів станом на 30.09.1993р. склала 315 643 тис. крб.;

·          водночас пунктом 4 зазначеної Додаткової угоди сторони встановили, що об’єктів, які не підлягають викупу орендарем (згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 31.12.1992р. №26-92, або рішення органу приватизації) –немає;

·          19.04.1994р. між Фондом державного майна України та Організацією орендарів Орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В. Ломоносова був укладений договір купівлі-продажу №320, відповідно до якого Організацією орендарів Орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод був придбаний цілісний майновий комплекс Дніпропетровського лакофарбового заводу, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Будьонного, 2а, який відповідно до договору оренди з Фондом державного майна від 26.03.1992р. №794 та додатковою угодою до нього П12-4 від 14.12.1992р., був переданий організації орендарів Дніпропетровського лакофарбового заводу ім. М.В.Ломоносова в платне користування з правом викупу (пункт 1 договору);

·          згідно з пунктом 2 договору купівлі-продажу від 19.04.1994р. №320 термін та організаційні форми приватизації підтверджуються додатковими угодами від 05.01.1994р. і 25.03.1994р.;

·          пунктом 3 договору купівлі-продажу від 19.04.1994р. №320 передбачено, що акт оцінки і ціна об’єкту приватизації затверджені наказом Фонду державного майна України від 31.12.1993р. №125-ДУ; відповідно до акту оцінки вартість цілісного майнового комплексу орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова, складеного за “Методикою оцінки вартості об’єктів приватизації”, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993р. №717, складає 31 539 037 тис. крб., в тому числі державна частка майна, яка підлягає викупу становить 25 575 170 тис. крб.; акт оцінки вартості є невід’ємною частиною договору купівлі-продажу;

·           на виконання зазначеного договору купівлі-продажу між Фондом державного майна України та Організацією орендарів Дніпропетровського лакофарбового заводу ім. М.В.Ломоносова був складений Акт від 01.09.1994р. приймання-передавання сплаченої державної частки цілісного майнового комплексу, у тому числі зазначених об’єктів соцкультпобуту вартістю 315 643 тис. крб.;

·          відповідно до пункту 11 договору купівлі-продажу від 19.04.1993р. №320 Фондом державного майна України 01.09.1993р. Орендному підприємству Дніпропетровський лакофарбовий завод було видано свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод (реєстраційний №П-360);

·          у 1994р. Орендне підприємство Дніпропетровський лакофарбовий завод ім.М.В.Ломоносова було реорганізоване шляхом перетворення у Відкрите акціонерне товариство “Дніпропетровський лакофарбовий завод”; з цього часу Відкрите акціонерне товариство “Дніпропетровський лакофарбовий завод”, що підтверджується його статутом, є правонаступником Орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий ім. М.В. Ломоносова;

·          у 1999 р. Дніпропетровським державним бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право колективної власності ВАТ “Дніпропетровський лакофарбовий завод” на придбаний цілісний майновий комплекс;

- як вбачається з реєстраційного посвідчення від 26.02.1999р. на об’єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, за Відкритим акціонерним товариством “Дніпропетровський лакофарбовий завод” на праві колективної власності під №62 зареєстровано адміністративно-побутовий комплекс;

- з матеріалів справи вбачається, що спорткомплекс (оздоровчий комплекс) знаходиться в зазначеній будівлі адміністративно-побутового комплексу та відноситься до об’єктів соціально-побутового призначення;

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008р. у справі №9/74-08 також встановлено, що:

·          на час приватизації державного майна Орендного підприємства “Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова” відносини приватизації регулювались Законом України “Про приватизацію державного майна” від 04.03.1992р.;

·          відповідно до статті 1 зазначеного Закону приватизація майна державних підприємств України (надалі –приватизація) –це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб;

·          зі змісту зазначеної норми, основним завданням приватизації є передача об’єктів державної власності на користь юридичних та фізичних осіб, тому її результатом є саме зміна форми власності на користь юридичних та фізичних осіб, тому її результатом є саме зміна форми власності на об’єкти державного майна;

·          відповідно до статей 8,15 зазначеного Закону приватизація зданого в оренду державного майна Дніпропетровського лакофарбового заводу ім. М.В.Ломоносова здійснювалась шляхом його викупу товариством покупців, створеному працівниками цього підприємства;

·          правовий статус об’єктів соціально-побутового призначення при здійсненні приватизації державного майна визначається статтею 24 Закону України “Про приватизацію державного майна”, відповідно до якої (в первісній редакції від 04.03.1992р.) встановлено, що товариству покупців, створеному працівниками підприємства із статтею 8 цього Закону, яке стало власником свого підприємства в результаті викупу підприємства, купівлі його на аукціоні, за конкурсом, придбання 51 і більше відсотків акцій, за його згодою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об’єкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна; ці пільги поширюються на викуп державного майна орендними підприємствами;

- отже, зі змісту чинного на той час законодавства, випливає, що безоплатна передача об’єктів соціально-побутового призначення є також одним із способів приватизації, тобто передбачає перехід права власності на них, та є пільговим способом приватизації, встановленим на час виникнення спірних правовідносин чинним на той час законодавством;

- таким чином, як вбачається із встановлених обставин, між Фондом державного майна України та організацією орендарів Орендного підприємства „Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В. Ломоносова” укладено Додаткову угоду від 05.01.1994р. до договору оренди від 26.03.1992р. №794, за умовами якої передбачено викуп орендарем орендованого майна –цілісного майнового комплексу колишнього лакофарбового заводу ім. Л.М.Ломоносова; водночас умовами додаткової угоди передбачено безоплатну передачу орендарю майна на загальну суму 315 643 тис. крб.; при цьому безпосередньо у пункті 5 вищевказаної Додаткової угоди визначено пооб’єктний перелік майна, яке безкоштовно передається орендарю, і в цьому переліку зазначено спірний спорткомплекс (оздоровчий комплекс);

- згодом у 1994 році між Фондом державного майна України та організацією орендарів Дніпропетровського лакофарбового заводу ім. М.В.Ломоносова укладено договір купівлі - продажу від 19.04.1994р. №320 цілісного майнового комплексу Орендного підприємства „Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова”; умовами цього договору (пункт 2) чітко зафіксовано перехід права власності на викуплене майно на підставі додаткової угоди від 05.01.1994р.;

- таким чином, на спірні правовідносини, пов’язані з безоплатною передачею Орендному підприємству Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова в 1994 році об’єкту соціально-побутового призначення внаслідок викупу цим орендним підприємством (правопопередник ВАТ „Дніпропетровський лакофарбовий завод”) цілісного майнового комплексу Орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова за договором купівлі-продажу від 19.04.1994р. №320, поширюється дія статті 24 Закону України „Про приватизацію державного майна” в редакції від 04.03.1992р.;

- зі змісту акту оцінки вартості майна орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова, затвердженого Фондом державного майна України 07.12.1993р., випливає, що вартість спірного об’єкту, як і вартість інших об’єктів соціально-побутового призначення, була вилучена з загальної вартості цілісного майнового комплексу, оскільки ці об’єкти створювалися саме за рахунок коштів фонду соціального розвитку; це дозволяє зробити висновок, що зазначене майно було приватизовано на пільгових умовах –шляхом безоплатної передачі Організації орендарів Орендного підприємства Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова;

- отже, спірний об’єкт нерухомості увійшов до складу цілісного майнового комплексу, викупленого Орендним підприємством Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова, у зв’язку з чим на виконання частини 2 статті 24 Закону України „Про приватизацію майна державних підприємств” 19.04.1994р. відбувся безоплатний перехід спірного об’єкту у власність цієї особи без сплати його ціни в порядку пільгової приватизації шляхом передачі цього об’єкту в складі цілісного майнового комплексу, згідно умов договору купівлі-продажу від 19.04.1994р. №320;

- також слід зазначити, що норма частини 2 статті 24 Закону України „Про приватизацію державного майна” в первісній редакції від 04.03.1992р. має диспозитивний характер, а тому державне майно (об’єкти соціально-побутового призначення) до внесення змін до цієї статті в лютому 1997р. могло передаватися та фактично передавалося безоплатно у власність орендному підприємству Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова в 1994 році, оскільки зазначена стаття не містила вказівок на незмінність попереднього власника такого нерухомого майна (держави); відповідні застереження було запроваджено лише Законом України від 19.02.1997р. №89/97-ВР (набрав чинності з 15.05.1997р.), які полягали у встановленні можливості безоплатної передачі об’єктів соціально-побутового призначення господарському товариству за умови цільового використання та без права продажу, тобто, лише у користування; тобто після внесення змін до цієї статті майно соціально-побутового призначення може передаватися тільки у безстрокове платне користування зі збереженням державної власності;

- щодо норми, яка існувала на момент виникнення спірних правовідносин, то на той час об’єкти соціально-побутового призначення передавалися без вказівки на незмінність форми власності;

- крім того, можливість приватизації об’єктів соціально-побутового призначення прямо передбачена іншими нормативно-правовими актами, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин;

- так, зі змісту Положення про план приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 10.11.1992р. №476 випливає, що комісія з приватизації для вирішення питання щодо способу приватизації об’єкту державного майна повинна здійснити аналіз об’єктів соціально-побутового призначення; при цьому, як випливає з Розділу VII зазначеного Положення комісія з приватизації може прийняти у тому числі і рішення щодо приватизації таких об’єктів шляхом їх безоплатної передачі товариству покупців відповідно до статті 24 Закону України „Про приватизацію державного майна”;

- до того ж, відповідно до пункту 3 розділу VII зазначеного Положення встановлено, що товариство покупців, створене працівниками підприємства, у випадку, коли воно стало його власником у результаті викупу, купівлі на аукціоні, за конкурсом, придбання 51 і більше відсотків акцій, має право на безоплатне отримання об’єктів соціально-побутового призначення, створених за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна;

- отже, наявні доводи позивача щодо ненабуття відповідачем спірного майна у власність ґрунтуються виключно на звуженому тлумаченні диспозитивної норми частини 2 статті 24 Закону України „Про приватизацію державного майна” в редакції від 04.03.1992р. на намаганнях поширити на спірні правовідносини, які виникли у 1992 р. (момент набрання Орендним підприємством Дніпропетровський лакофарбовий завод ім. М.В.Ломоносова права викупу орендованого цілісного майнового комплексу) та припинилися у 1994р. (з дати підписання акта прийому-передачі викупленого майна), норму частини 2 статті 24 цього ж Закону в наступній редакції від 19.02.1997р., яка вже не допускала вибуття таких об’єктів з державної власності; при цьому позивачем залишено поза увагою конституційний принцип незворотності дії законів у часі, який підлягає обов’язковому застосуванню при вирішенні даного спору;

- суд також не може погодитися з думкою позивача щодо неможливості безоплатного відчуження державного майна у процесі приватизації відповідно до положень статті 12 Закону України „Про господарські товариства”, оскільки зазначена норма регулює взаємовідносини між засновниками господарського товариства та самим товариством;

- проте, як встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008р. у справі №9/74-08, відповідно установчих документів ВАТ „Дніпропетровський лакофарбовий завод” (статуту та установчого договору) орган приватизації не виступав засновником цього товариства та не здійснював передачу спірного майна до його статутного капіталу;

- тому положення статті 12 Закону України „ Про господарські товариства” не можуть бути застосовані до спірних правовідносин;

- щодо посилання позивача на положення інструктивного листа Фонду державного майна України від 06.03.2003р. №10-25-2822 слід зазначити, що, відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі законодавчих актів України; приймаючи до уваги, що інформаційних лист Фонду державного майна України не є законодавчим актом, тому його висновки не можуть бути застосовані до спірних правовідносин;

- із матеріалів справи також вбачається, що на виконання наказу Фонду державного майна України від 09.06.1999р. №1077 позивачем двічі здійснювались перевірки стану утримання, збереження та використання державного майна, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ „Дніпропетровський лакофарбовий завод”, за результатами яких було складено акти від 22.01.2002р. та від 02.08.2007р. із змісту яких видно, що серед майна, яке перевірялось, вказаний і спорткомплекс, тобто спірний об’єкт;

- проте, вищевказані акти перевірок не можуть вважатися правочинами, внаслідок яких виникли певні зобов’язання між сторонами даного спору, оскільки можуть свідчити лише про помилкове усвідомлення дійсних правовідносин, які склалися у цих осіб з приводу належності спірного майна;

- відповідно до статті 128 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963р.) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором;

- тому підписаний між Фондом державного майна України та Організацією орендарів Дніпропетровського лакофарбового заводу ім. М.В.Ломоносова 01.09.1994р. акт приймання-передавання цілісного майнового комплексу, у тому числі об’єктів соціально - побутового призначення, підтверджує факт набуття з цього моменту права власності на придбане майно;

- таким чином, відповідач з 01.09.1994р. на законних підставах набув право власності на цілісний майновий комплекс, розташований по вул. Будьонного, 2а у м. Дніпропетровську, у тому числі, на об’єкт соціально-побутового призначення –спорткомплекс;

- отже, позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог (стаття 33 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„27„ червня 2008р.