ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 р.

№ 7/80-40

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк-Оздоббуд"

на постанову

від 15.07.08 Львівського апеляційного господарського суду

та на рішення

від 25.02.08

у справі

№7/80-40

господарського суду

Волинської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк-Оздоббуд"

до

1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області

2. Головного управління державного казначейства України у Волинській області

третя особа

Державне казначейство України

про

відшкодування збитків у сумі 516300 грн.

за участю представників сторін

від позивача:

Щербюк О.Ю., дов.

від відповідача 1:

Ткачук Д.І., дов.

від відповідача 2:

у засідання не прибули

від третьої особи:

у засідання не прибули

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 25.02.08 господарського суду Волинської області (суддя Шум М.С.), яке залишено без змін постановою від 15.07.08 Львівського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Кузя В.Л. –головуючого, Городечної М.І., Юркевича М.В.), відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк-Оздоббуд" до регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області та Головного управління державного казначейства України у Волинській області за участю в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Державного казначейства України про відшкодування завданих збитків в сумі 11 113 123 грн.

Ухвалою від 01.10.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, в якій заявлено вимоги про скасування рішення і постанови в справі як таких, що суперечать вимогам п. 2 ст. 216 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, згідно з договором купівлі-продажу державного майна від 14.09.93 та актом приймання-передачі державного майна цілісного майнового комплексу орендованого підприємства "Волиньбуд" від 19.10.93 Регіональне відділення ФДМ України по Волинській області передало організації орендарів орендованого підприємства "Волиньбуд" у власність державне майно цілісного майнового комплексу на загальну суму 232582 тис. крб.

На виконання умов цього договору Регіональним відділенням ФДМ України по Волинській області затверджений перелік нерухомого майна, приватизованого в складі цілісного майнового комплексу, до якого включено, зокрема, будинок гуртожитку №4 у м. Луцьку по вул. Захарова, 12 вартістю 687351 крб.

В подальшому орендне підприємство "Волиньбуд" реорганізовано шляхом перетворення в Колективне підприємство "Волиньбуд", яке стало його правонаступником.

Рішенням правління колективного підприємства "Волиньбуд" від 02.12.98 приміщення гуртожитку №4 передано у власність житлово-комунальної контори, що була структурним підрозділом цього колективного підприємства.

Рішенням правління колективного підприємства "Волиньбуд" від 25.01.99 "Про фізичний розподіл майна житлово-комунальної контори КП "Волиньбуд" згідно долі структурних підрозділів" вирішено розподілити приміщення вказаного гуртожитку №4 та допоміжні споруди житлово-комунальної контори між структурними підрозділами пропорційно їх власності у майні ЖКК.

Згідно з наданою позивачем таблицею приміщення гуртожитку №4 було розподілено між трьома структурними підрозділами: БУ "Оздоббуд" –площею 3092 м2, ЖКК –площею 562 м2 та БУ "Житлобуд 1" – площею 2699 м2. Відповідно до рішення правління від 25.01.99 за актом приймання-передачі від 30.06.99 житлово-комунальна контора КП "Волиньбуд" передала у власність БУ "Оздоббуд" будинок гуртожитку №4 загальною площею 3092 м2.

Рішенням конференції співвласників колективного підприємства "Волиньбуд" від 13.05.99 "Про реорганізацію КП "Волиньбуд" дане підприємство реорганізовано шляхом поділу в юридично самостійні підприємства на базі структурних підрозділів. Новоутворені юридичні особи, в тому числі позивач стали правонаступниками та набувачами прав і обов'язків відповідних структурних підрозділів та колективного підприємства "Волиньбуд" згідно з новими статутними документами.

Будинок гуртожитку №4 у м. Луцьку по вул. Захарова, 12, площею 3092 м2 перебував на балансі БУ "Оздоббуд", а після реорганізації КП "Волиньбуд" включений до статутного фонду позивача.

Проте рішенням господарського суду Волинської області від 08.06.06 у справі №6/31-92 визнано недійсним вищевказаний договір купівлі-продажу державного майна №10 від 14.09.93, укладений між Регіональним відділенням ФДМ України по Волинській області та організацією орендарів орендованого підприємства "Волиньбуд", в частині приватизації будинку гуртожитку №4. Вказаний будинок гуртожитку №4 визнано об'єктом державного житлового фонду та передано у відання Луцької міської ради.

При цьому позивач не довів, що як учасник приватизації цілісного майнового комплексу підприємства "Волиньбуд" на загальну суму 232582 тис. крб. в якості учасника орендного колективу опосередковано є стороною покупця у договорі купівлі-продажу державного майна №10 від 14.09.93, укладеного між Регіональним відділенням ФДМ України по Волинській області та організацією орендарів орендного підприємства "Волиньбуд", в частині приватизації будинку гуртожитку №4.

Позивач доводив, що набув прав на частину приватизації вказаного будинку гуртожитку №4 на підставі рішення конференції співвласників колективного підприємства "Волиньбуд" від 13.05.99 "Про реорганізацію КП "Волиньбуд".

Проте, зважаючи на встановлені судами обставини, судова колегія не вбачає підстав для набуття позивачем права на відшкодування збитків відповідно до п. 2 ст. 216 ЦК України, оскільки позивач є частковим правонаступником КП "Волиньбуд", майно якого підлягало поверненню власнику на підставі рішення господарського суду Волинської області в справі № 6/31-92, а невідповідними вимогам законодавства визнані дії і покупця, і продавця при укладанні договору купівлі-продажу.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційної інстанції у справі.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.07.08 у справі №7/80-40 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький