КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2008                                                                                           № 40/97

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Сотнікова С.В.

суддів:           Дикунської С.Я.

Дзюбка П.О.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача: Амбелікопуло В.М. (дов. № 81 від 13.10.2008р.);

від відповідача: Карасьова К.О. (дов. № 196/08-а від 16.07.2008р.);

від третьої особи: не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

на рішення Господарського суду м.Києва від 09.09.2008

у справі № 40/97 (Пукшин Л.Г.)

за позовом                               Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт"

про                                                  примусове звільнення орендованої площі

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2008р. у справі №40/97 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати, прийняти нове, яким позов задовольнити з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з’явився, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги (повідомлення про вручення поштового відправлення), колегія вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги позивача, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нерухомого майна № 1522, що належить до державної власності, площею 10 кв.м., яке розміщене в м. Києві по вул. В.Чорновола, 28/1 і знаходиться на балансі Української дитячої спеціалізованої лікарні “Охматдит”.

На підставі зазначеного договору та у відповідності до Акта приймання-передачі в оренду нерухомого майна позивач передав, а відповідач отримав у строкове платне користування нерухоме майно, визначене договором № 1522 від 18.03.2005р.

Згідно п. 10.1. Договору № 1522 від 18.03.2005р. строк його дії встановлений 11 місяців, що обчислюється з моменту підписання його сторонами.

Крім цього, сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця. Договір вважається продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору (п. 10.5. Договору).

Як дія Договору оренди № 1522 від 18.03.2005р. на підставі п. 10.5 було пролонговано до 18.01.2007 року, що не заперечується сторонами.

27 грудня 2006 року позивач направив відповідачу лист № 30-04/10457 щодо припинення чинності Договору оренди № 1522 від 18.03.2005р., в якому повідомив відповідача про те, що 18.01.2007 року закінчується строк дії Договору та про відсутність наміру з боку позивача продовжувати його дію, у зв'язку з забороною щодо відчуження, здачі в оренду та приватизації приміщень та обладнання лікарні, встановленою Постановою Верховної Ради України від 31.05.2005 № 2590-VI “Про невідкладні заходи щодо збереження цілісності лікувального комплексу української дитячої спеціалізованої лікарні “Охматдит”.

Згідно п. 2 Постанови Верховної Ради України від 31.05.2005 № 2590-VI “Про невідкладні заходи щодо збереження цілісності лікувального комплексу української дитячої спеціалізованої лікарні “Охматдит” Кабінету Міністрів України заборонено будь-яке відчуження майна, здачу в оренду і приватизацію приміщень та обладнання лікарні, а також земельної ділянки, що належить даному лікувальному комплексу.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно ч. 1, 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що договір оренди був пролонгований до 18.12.2007р. з огляду на те, що позивачем було направлено лист про припинення договору до моменту закінчення його дії, оскільки Законом України “Про оренду державного та комунального майна” не позбавлено права заінтересовану сторону подати заяву про припинення договору і до закінчення строку дії договору оренди.

Таким чином, на думку колегії суддів, договір оренди № 1522 від 18.03.2005р. закінчив свою дію 18.01.2007р. у зв’язку з відмовою позивача продовжувати його чинність.

Відповідно до статті 27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно пункту 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Статтею 785 Цивільного кодексу України встановлений обов’язок наймача у разі припинення договору негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції відповідач користується майном, переданим йому згідно договору оренди № 1522 від 18.03.2005р., що підтверджується сторонами а також Актом обстеження від 18.05.2008р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, оскільки відповідач безпідставно займає приміщення, яке йому було передано згідно договору оренди № 1522 від 18.03.2005р., який припинив свою дію у зв’язку з закінченням терміну на який його було укладено, то він підлягає виселенню з займаного приміщення.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, що є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду з одночасним ухваленням нового у відповідності до вимог чинного матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційна колегія вважає, що позивачем надано достатньо належних та беззаперечних доказів на підтвердження позовних вимог, разом з тим погоджуючись з доводами, що викладені в апеляційній скарзі, вважає, що скарга позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України державне мито покладається: при задоволенні позову - на відповідача, при відмові в позові - на позивача, при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача підлягає стягненню в доход Державного бюджету України 127,50 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Згідно із ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 зазначеного Кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 – 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву задовольнити.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва від 09.09.2008р. у справі № 40/97 скасувати повністю.

3.          Прийняти нове рішення.

4.          Позов задовольнити повністю.

5.          Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Астеліт” звільнити нежитлове приміщенням загальною площею 10 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. В.Чорновола, 28/1 у відповідності до умов договору оренди нерухомого майна № 1522 від 18.03.2005р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю “Астеліт”.

6.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Астеліт” в доход Державного бюджету України 127 (сто двадцять сім) грн. 50 коп. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

7.          Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи № 40/97 повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Сотніков С.В.

Судді                                                                                          Дикунська С.Я.

Дзюбко П.О.

27.10.08 (відправлено)