ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.09.08                                                                                           Справа№ 4/70-20/5

За позовом : Дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі філії газопромислового управління “Львівгазвидобування”, м.Львів

До відповідача : Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатигаз”, м.Стрий Львівської області

про розірвання договору

Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар : Мільчук І.

За участю представників:

Від позивача: не з”явився;

Від відповідача: - Лановенко В.І. –директор

Представникам сторін роз’яснено їх права й обов’язки, передбачені ст.ст20,22 ГПК України. Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору:

Позов заявлено Дочірньою компанією “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” ( м.Київ) в особі філії - газопромислового управління “Львівгазвидобування” ( м.Львів) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатигаз”, м,Стрий Львівської області , про розірвання договору про спільну діяльність без утворення юридичної особи № 3 від 10.06.2002 року між ДК “Укргазвидобування” і ТзОВ “Карпатигаз”.

Ухвалою від 19.01.2007 року господарський суд Львівської області ( суддя Манюк П.Т.) порушив провадження у даній справі і призначив справу до розгляду на 30.01.2007 року.

З підстав, наведених в ухвалі від 30.01.2007 року розгляд справи було відкладено на 06.03.2007 року, а з підстав, наведених в ухвалі від 06.03.2007 року –на 20.03.2007 року.

Ухвалою від 20.03.2007 року провадження у справі за позовом Дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі філії газо промислового управління “Львівгазвидобування” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Карпатигаз” про розірвання договору зупинено до завершення розгляду в судовому порядку справи № 3/52-12/39 А за позовом ТзОВ “Карпатигаз” до Генеральної прокуратури України про визнання недійсним припису заступника Генерального прокурора України від 04.11.2006 року № 07/2/1-259вих.06. Окрім того , зазначеною ухвалою було зобов”язано сторони інформувати суд про результати розгляду справи № 3/52-12/39 А.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення провадження у справі № 4/70-20/5, оскільки обставини, які обумовили зупинення провадження у справі № 4/70-20/5, усунені.

У зв”язку із закінченням терміну повноважень судді Манюк П.Т., справа № 4/70-20/5 за позовом ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” в особі філії газопромислового управління “Львівгазвидобування” до ТзОВ ”Карпатигаз” про розірвання договору розпорядженням голови суду передана для розгляду судді Кітаєвій С.Б.

Провадження у справі поновлено ухвалою від 16.05.2008 року , розгляд справи призначено на 03.06.2008 року. Розгляд справи відкладався з підстав, зазначених в ухвалах від 03.06 та від 24.06.2008 року, якою розгляд справи було відкладено на 12.08.2008 року..

В засідання 12.08.2008 року позивач не забезпечив явку повноважного представника, причини суду не повідомив.

В судових засіданнях по розгляду даної справи позивач позовні вимоги підтримував з підстав наведених у позовній заяві. Зокрема стверджував, що 10.06.2002 року начальником філії газопромислове управління “Львівгазвидобування” від імені дочірньої компанії “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” п.Курило Я.В. було підписано з відповідачем –ТзОВ “Карпатигаз”, договір про спільну діяльність № 3 без утворення юридичної особи. Зазначений договір було взято на облік в ДПІ Франківського району м.Львова 21.01.2003 року. Предметом договору є спільна розробка свердловини № 36 Летнянського газового родовища. 03.11.2006 року заступником Генерального прокурора України було видано припис Дочірній компанії “Укргазвидобування” з вимогою розірвати договір про спільну діяльність № 3 між ДК “Укргазвидобування” і ТзОВ “Карпатигаз”, оскільки він суперечить вимогам чинного законодавства, а саме :

1.          відповідачем порушено умови договору № 3 від 10.06.2002 року.

Відповідно до п.4.2 Договору внеском Відповідача у спільну діяльність сторін є грошовий вклад у розмірі 300 000 грн, який необхідний для ремонту, облаштування і підключення її до магістрального газопроводу. Позивач стверджує, що свою частку відповідач повинен був внести в спільну діяльність до початку проведення ремонту, облаштування і підключення свердловини № 36 –Летня. Відповідно до акта здачі-прийому в експлуатацію свердловина № 36 Летнянського газового родовища введена в експлуатацію після капітального ремонту 30.11.2002 року. Позивач посилається на те, що, як встановлено Генеральною прокуратурою України в ході перевірки, Відповідач перерахував кошти Позивачу ( 20.12.2002 р та 14.01.2003 р) рівними частинами по 150 000 грн вже після проведення ремонту, облаштування, підключення і вводу цієї свердловини в експлуатацію. Стверджує, що позивач своїми силами, засобами і за свої кошти виконав всі необхідні роботи по переводу ліквідованої свердловини № 36-Летня в діючу , а наведене свідчить, що відповідач в порушення п.4.2 договору № 3 про спільну діяльність вніс свою частку після виконання зазначених робіт. А звідси, висновок, що відповідач неналежно виконав умови договору про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 року.

Позивач пояснює, що на виконання припису заступника Генерального прокурора України , у відповідності до ст.188 Господарського кодексу України, він направив відповідачу листа № 12-02-9057 від 24.11.2006 року з вимогою розірвати договір. 06.12.2006 року відповідач своїм листом повідомив про відмову в розірванні договору про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 року. Окрім того, 07.12.2006 року було проведено спільне засідання учасників договору про спільну діяльність, результати якого оформлені протоколом. На засіданні представники ТзОВ “Карпатигаз” відмовились від розірвання договору про спільну діяльність за взаємною згодою сторін.

2.          В приписі заступника Генерального прокурора зроблено висновок про невідповідність Договору № 33 ст.13 Конституції України.

Заступник Генерального прокурора України зазначає в приписі, що в Позивача не було достатніх підстав для залучення додаткових коштів для ремонту свердловини № 36-Летня. Відповідно до ст..13 Конституції України надра України є об”єктом права власності народу України. Відтак, відповідно до ст..4 Кодексу України “Про надра” угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності народу України на надра є недійсними.

3.          Договір суперечить вимогам ч.3 ст.14 Закону № 2665-111 “Про нафту і газ”

Згідно ст..49 Закону України від 12.07.2001 року № 2665-111 “Про нафту і газ” ( далі Закон № 2665-111) , діяльність, пов”язана з користуванням нафтогазоносними надрами, на умовах договору про спільну інвестиційну діяльність, спільне виробництво, виробничу кооперацію може мати місце виключно у випадках, якщо лише один із учасників договору про спільну діяльність у формі простого товариства має отриманий в установленому законодавством порядку відповідний спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами.

25.03.1999 року Державний комітет України по геології і використанню надр видав Дочірній компанії “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” ліцензію на користування надрами за № 1806 на 19 років. Ліцензія видана на видобування ( експлуатацію), геологічне вивчення ( пошуки, розвідка) Летнянського газового родовища.

Посилаючись на ч.3 ст.14 Закону № 2665-111 “ Про нафту і газ” позивач стверджує, що для власників спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами чітко встановлено обмеження стосовно неможливості дарувати, продавати або будь-яким чином відчужувати права, надані їм спеціальним дозволом на користування нафтогазоносними надрами, будь-якій іншій юридичній чи фізичній особі, в тому числі передавати їх до статутних фондів, створюваних за їх участі суб”єктів господарської діяльності, а також до майна спільної діяльності

Позивач стверджує, що при реалізації договору про спільну діяльність власники спеціальних дозволів на право користування надрами не можуть передавати в майно спільної діяльності такі права: виконання геологічного вивчення родовища корисних копалин згідно з умовами спеціального дозволу ( у тому числі гірничих робіт); здійснення комплексної розробки родовищ корисних копалин згідно з умовами спеціального дозволу ( у тому числі виконання гірничих робіт зі спорудження гірничих споруд); ведення інших робіт згідно з умовами спеціального дозволу; власності на видобуті корисні копалини; розпорядження видобутими копалинами; В розділі 11 договору № 3 визначено, що предметом Договору є взаємні дії Учасників з об”єднання коштів, майна, трудової участі, майнових і немайнових прав, необхідних для спільної розробки Летнянського газового родовища, а саме –свердловини № 36 даного родовища. Посилаючись на встановлені частиною третьою ст..14 Закону № 2665-111 обмеження прав власників спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами у створенні спільної діяльності шляхом передачі до спільного майна прав, що виникають на підставі спеціального дозволу, на користування нафтогазоносними надрами ( прав здійснення видобутку ( комплексної розробки) позивач робить висновок, що договір про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 року із змінами і доповненнями не може передбачати геологічного вивчення та видобутку ( спільної розробки) з родовищ нафти, природного газу та газового конденсату і що договір № 3 повинен бути визнаний недійсним (?) відповідно до вимог ч.3 ст.215 ЦК України, оскільки суперечить вимогам ч.3 ст.14 Закону України “Про нафту і газ”.

4.          Договір про спільну діяльність № 3 суперечить п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1729 “Про порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом”. Цією постановою передбачено, що потреба в природному газі населення, установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також підприємств комунальної теплоенергетики та котелень промислових підприємств ( в обсягах, що використовуються на виробництво теплової енергії для населення, бюджетних установ та організацій, за умови ведення цими підприємствами окремого приладного обліку тепла та гарячої води для зазначених споживачів) задовольняється з ресурсів Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, які складаються з газу власного видобутку, газу , отриманого як плата за послуги з транзиту російського газу територією України, а також газу, закупленого у Національної акціонерної компанії “Надра України”., а газ видобутий в результаті спільної діяльності реалізовувався виключно для потреб промисловості.

На підставі наведеного вище позивач просить розірвати договір.

Відповідач не визнає позовні вимоги, з підстав наведених у письмових Запереченнях № 20 від 19.02.2007 року по справі № 4/70-20/5 за позовом ДК “Укргазвидобування” в особі ГПУ “Львівгазвидобування” до ТзОВ “Карпатигаз” про розірвання договору. Стверджує, що відповідачем не було порушено умови договору про спільну діяльність сторін ( надалі С/Д) від 10.06.2002 року № 3 щодо строку внесення відповідачем грошової інвестиції в сумі 300 тис.грн., так як у зазначеному договорі взагалі відсутня така умова. Відповідач заперечує висновок позивача, що він виконав всі роботи по переводу ліквідованої свердловини № 36 в діючу за свої кошти.; вважає, що не відповідає дійсності припис прокуратури і висновок позивача , що в Управління не було підстав для залучення додаткових коштів для ремонту зазначеної свердловини. Відповідач вважає, що не відповідають позовні вимоги позивача фактичним обставинам справи у звинуваченні самого себе у вчиненні неправомірних дій,- нібито внесенням у майно спільної діяльності, всупереч вимозі ЗУ “Про нафту і газ”, ліцензії (спец.дозволу) і відповідно доводячи у позові незаконність спільної діяльності сторін. Відсутній факт внесення ліцензії ( спец.дозволу) у майно спільної діяльності . Відповідач також вважає, що питання законності чи незаконності зазначеного договору не може бути пов”язане із схемами реалізації природного газу, як товару, якщо ці операції проводились роками згідно окремого законодавства і згідно наказів ДК “Укргазвидобування” і НАК “Нафтогаз України”. В результаті зазначеної спільної діяльності сторін держава і суспільство отримали додатковий ресурс природного газу по ціні значно нижчій від ціни імпортного природного газу, що в цілому відповідає інтересам держави і суспільства. Про позитивну господарську діяльність сторін зазначеного договору констатувала ДПІ у м.Львові . Вважає, що ліквідація спільної діяльності, як самостійного платника податків, не відповідає інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

За згодою представника відповідача в засіданні оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого по справі рішення. Повний текст рішення, виготовлений і підписаний, 15.09.2008 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані докази, суд встановив наступне:

Відповідно до ст..11 Закону України “Про нафту і газ” користування нафтогазоносними надрами, пошук і розвідка родовищ нафти і газу , їх експлуатація , спорудження та експлуатація підземних сховищ для зберігання нафти і газу здійснюються лише за наявності спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами, що надаються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр, на умовах, визначених чинним законодавством.

Міністерством екології та природних ресурсів України ( згідно указу Президента України від 27 грудня 2005 року № 1842/2005 –Міністерство охорони навколишнього природного середовища України) 25.03.1999 року Дочірній компанії “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” надано ліцензію ( спеціальний дозвіл) за реєстраційним номером 1806 на користування надрами Летнянського родовища –видобування ( експлуатація) газу та конденсату строком на 19 років.

10 червня 2002 року між Дочірньою компанією “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” в особі її філії –Газопромислового управління “Львівгазвидобування” ( перший учасник) і Товариством з обмеженою відповідальністю “Карпатигаз” ( другий учасник) було укладено Договір № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи.

Метою даного Договору ( з урахуванням укладеної 19.11.2004 року Додаткової угоди № 2 до Договору про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 року ) є проведення комплексу робіт з геологічного вивчення, дослідно-промислової експлуатації та розробки родовищ нафти, газу, газового конденсату та родовищ інших копалин з метою отримання прибутку.

Предметом Договору є взаємні дії учасників з об”єднання коштів, майна, трудової участі, майнових і немайнових прав, необхідних для спільної розробки Летнянського газового родовища, а саме свердловини № 36 даного родовища на умовах цього Договору без створення нової юридичної особи ( п.2 Договору про спільну діяльність).

Газопромислове управління “Львівгазвидобування” є філією ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” і згідно Положення про філію ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” Газопромислове управління “Львівгазвидобування”, затвердженого 20.11.1998 року, складовими предмету діяльності філії є, зокрема, видобуток природного газу, газового конденсату, виконання геологорозвідувальних робіт та розробка і експлуатація родовищ газу, газового конденсату та нафти.

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача в судовому засіданні судом встановлено, що в період укладення сторонами оспорюваного договору Газопромислове управління “Львівгазвидобування” з об”єктивних причин не мало господарської можливості самостійно провести, згідно умов проектно-кошторисної документації, капітальний ремонт свердловини № 36 Летнянського газового родовища, провести роботи по облаштуванню свердловини, а також документально оформити здачу свердловини в експлуатацію ( здійснити оплати за різні дозволи та погодження).

Зважаючи на цю обставину, позивач і відповідач уклади згаданий вище Договір про спільну діяльність без утворення юридичної особи, пунктом 4 якого ( в первісній редакції) передбачалось, що внеском першого учасника у спільну діяльність сторін є капітальний ремонт ліквідованої раніше у 1988 році свердловини № 36 Летнянського газового родовища, що згідно кошторису становить 450 000 грн і передача її у майно спільної діяльності, внеском другого учасника у спільну діяльність сторін є грошовий вклад у розмірі 300 000 грн, який згідно кошторису необхідний для ремонту, облаштування і підключення свердловини до магістрального газопроводу.

Факт перерахування ТзОВ “Карпатигаз” на рахунок ГПУ “Укргазвидобування” 300 000 грн, як фінансову інвестицію у спільну діяльність підтверджується наявними у справі доказами. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що свердловину Летня-36 було прийнято в капітальний ремонт 12.06.2002 року. В результаті проведення комплексу робіт по відновленню робочого стану свердловини її було введено в експлуатацію і одночасно у спільну діяльність в грудні 2002 року.

Аналізом матеріалів справи та норм чинного законодавства України судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року ( 01.01.2004 р), а права і обов”язки , що виникли на підставі вищенаведеного договору, продовжують існувати після набрання ним чинності, а тому відповідно до ст.4 Прикінцевих та перехідних положень до даних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу України (2004 р).

Відповідно до ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов”язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

З аналізу Договору про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року вбачається, що за правовою природою він є договором простого товариства.

Згідно ст.1132 ЦК України за договором простого товариства сторони ( учасники) беруть зобов”язання об”єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Статтями 1133,1134 ЦК України передбачено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв”язки. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

У відповідності до ст.ст.1137,1138,1139 ЦК України порядок відшкодування витрат і збитків, пов”язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно. Якщо договір простого товариства пов”язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов”язаннями незалежно від підстав їх виникнення. Прибуток , одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно. Якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.

Позивач вважає, що договір № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року підлягає розірванню, оскільки , укладений з порушенням вимог Закону України “Про нафту і газ”. При цьому посилається на той факт, що всупереч Закону України “Про нафту і газ” позивач відчужив на користь ТзОВ “Карпатигаз” частину прав, наданих йому спеціальним дозволом на користування нафтогазоносними надрами, оскільки відповідно до ч.4 ст.14 цього Закону власник спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами не може дарувати, продавати або будь-яким чином відчужувати права, надані йому спеціальним дозволом на користування нафтогазоносними надрами, будь-якій іншій юридичній чи фізичній особі, в тому числі передавати їх до статутних фондів створюваних з його участю суб”єктів господарської діяльності, а також до майна спільної діяльності. Однак, зазначені твердження спростовуються наявними у справі документальними доказами та нормами чинного законодавства України, що регулює дані правовідносини з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст.49 Закону України “Про нафту і газ” у разі, якщо діяльність , пов”язана з користуванням нафтогазоносними надрами, здійснюється на умовах договору про спільну інвестиційну діяльність, спільне виробництво, виробничу кооперацію, один із учасників цього договору зобов”язаний мати відповідний спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами.

З наведеного вбачається, що достатньою підставою для здійснення спільної діяльності з використання нафтогазоносних надр визнається наявність відповідного дозволу хоча б у одного з учасників такої діяльності. Таким чином, дія дозволу на здійснення діяльності з користування надрами одного з учасників поширюється на спільну діяльність, що провадиться від імені усіх учасників спільної діяльності.

Однак, враховуючи те, що в межах простого товариства не утворюється нової юридичної особи, відтак не відбувається передача спеціального дозволу чи ліцензії на користування надрами іншій особі. Крім того, не відбувається передача одним учасником простого товариства права користування надрами, надане йому спеціальним дозволом, іншим учасникам цього товариства, оскільки при створенні простого товариства, майно об”єднується учасниками товариства для спільної діяльності, а не передається від одного учасника до іншого.

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2004 року було внесено зміни до Договору про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 року, згідно яких розділ 4 Договору викладено у новій редакції : внеском першого учасника у спільну діяльність сторін є право тимчасового користування свердловиною № 36 Летнянського газового родовища, що згідно кошторису становить 450 000 грн та додаткові роботи на зазначеній свердловин. першого учасника по довводу зазначеної свердловини в експлуатацію на суму 27 300 грн і передача його у майно спільної діяльності, що відповідно складає частку першого учасника у розмірі 61,4 % вкладу сторін у спільну діяльність. Внеском другого учасника у спільну діяльність сторін є грошовий вклад у розмірі 300 000 грн, який згідно кошторису необхідний для ремонту , облаштування і підключення її до магістрального газопроводу і що відповідно складає частку другого учасника у розмірі 38,6 % вкладу сторін у спільну діяльність.

Аналізом документальних доказів у справі та норм чинного законодавства України, що регулює дані правовідносини, судом встановлено, що згідно ліцензії, наданої ДК “Укргазвидобування”, позивач отримав право користування надрами Летнянського родовища.

Відповідно до абзацу 14 ст.1 Закону України “Про нафту і газ” користування нафтогазоносними надрами - геологічне вивчення і розробка нафтогазоносних надр з метою пошуку та розвідки родовищ нафти й газу, видобутку нафти й газу або їх зберігання, повернення ( захоронення) супутних і стічних вод, інших відходів, що видобуваються в процесі розвідки і розробки родовищ нафти і газу.

Згідно Договору про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року ( з урахуванням внесених змін та доповнень) внеском позивача у спільну діяльність є право тимчасового користування свердловиною № 36 Летнянського газового родовища, тобто у даному випадку відбулася передача права користування матеріальним активом ( основним засобом) , а не право користування надрами, що не порушує норм ст..14 Закону України “Про нафту і газ”. Крім того, умовами цього Договору не передбачено внесення у спільну діяльність як вкладу частини прав, наданих дозволом на користування нафтогазоносними надрами.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що при укладенні Договору № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року позивач не здійснив передачу частини прав на користування надрами, наданих йому спеціальним дозволом (ліцензією), а внеском у майно спільної діяльності було лише право тимчасового користування свердловиною № 36.

У відповідності до вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються зокрема такими засобами: письмовими і речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Позов –це вимога особи про захист свого або чужого права чи охоронюваного законом інтересу. Елементи позову –його структурні складові, які сукупно визначають його зміст Відрізняють два елементи позову : предмет позову і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстави позову –це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто, ті, з якими норми матеріального права пов”язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов”язків суб”єктів спірного матеріального правовідношення. До обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, відносяться обставини, які становлять предмет доказування у справі. Підстави позовів про розірвання договору і про визнання договору недійсним є різними. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п”ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У даному позові позивач , заявляючи вимогу про розірвання договору, до обставин якими обґрунтовує свої вимоги, відносить обставини, які повинні б становити предмет доказування у справі за позовом про визнання договору недійсним. Однак, як вбачається з матеріалів справи, спір про визнання недійсним договору № 3 про спільну діяльність від 10.06.2002 року розглядався господарським судом Львівської області, про що 07.12.2007 року у справі № 3/298-10/156 було прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог заступнику прокурора Львівської області ( позов був поданий в інтересах держави в особі : Міністерства палива та енергетики України, м.Київ; НАК “Нафтогаз України”, м.Київ, Міністерства охорони навколишнього природного середовища, м.Київ до відповідачів : ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України”, м.Київ та ТзОВ “Карпатигаз”, м.Стрий), було відмовлено. Рішення господарського суду Львівської області у зазначеній справі залишено в силі Львівським апеляційним господарським судом, про що свідчить постанова від 24.06.2008 р у справі № 3/298-10/156. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

В силу ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду ( іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору; якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 1141 Цивільного кодексу України встановлює перелік підстав, через які припиняється договір простого товариства. При цьому, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Також договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивач, як на одну із підстав розірвання договору посилається на порушення відповідачем умов договору № 3 від 10.06.2002 року. Стверджує, що це порушення полягає у тому, що відповідно до п.4.2 договору відповідач свою частку повинен був внести в спільну діяльність до початку проведення ремонту, облаштування і підключення свердловини № 36-Летня. Однак, як встановлено судом, відповідачем не було порушено умови договору про спільну діяльність сторін від 10.06.2002 року № 3 щодо строку внесення відповідачем грошових коштів в сумі 300 тис.грн., оскільки умовами договору не визначено строку ( терміну) в який відповідач повинен був виконати своє зобов”язання і здійснити внесок. Це підтверджується умовами п.4.2 договору, де зазначено, що внеском другого учасника у спільну діяльність сторін є грошовий вклад у розмірі 300 000 грн, який згідно кошторису необхідний для ремонту, облаштування і підключення її до магістрального газопроводу і що відповідно складає частку другого учасника у розмірі 40 % вкладу сторін у спільну діяльність. Умови договору ( строк внесення ТзОВ “Карпатигаз” грошового внеску у майно спільної діяльності) на дату підписання договору сторони не узгоджували ( доказів зворотнього суду не надано).

Як встановлено, на дату укладення зазначеного договору ГПУ “Львівгазвидобування” , в зв”язку з відсутністю грошових коштів, не виконувало свої податкові зобов”язання і відповідно все майно Управління знаходилось від податковою заставою ( копія відповідного повідомлення ДПІ в матеріалах справи). Отже, позивач з об”єктивних причин не мав господарської можливості самостійно провести капітальний ремонт свердловини, провести роботи по її облаштуванню, монтажу пункту по збору, очищенню і заміру газу та прокладанню газопроводу для підключення до магістрального газопроводу і документальне оформлення здачі свердловини в експлуатацію.

Сторони договору, керуючись законодавством яке регулює спільну діяльність, що умови договору про спільну діяльність визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності та фактом знаходження майна Управління під податковою заставою, із-за відсутності грошових коштів, погодились, що відповідач інвестує свою грошову частку у майно спільної діяльності пізніше за додатковим погодженням між керівниками обох підприємств, що і було здійсненою. Доказом про це є також нотаріально посвідчена заява колишнього начальника ГПУ “Львівгазвидобування” Курила Я.В. на адресу Генерального директора ДК “Укргазвидобування” ( знаходиться в матеріалах справи).

Згідно роз”яснення президії ВАСУ від 28.04.1995 р № 02-5/302 “ Про деякі питання практики вирішення спорів, пов”язаних з укладенням та виконанням договорів про сумісну діяльність” встановлено, що спільна діяльність також може здійснюватись шляхом інвестування відповідно до Закону України “Про інвестиційну діяльність”. ВГСУ у постанові від 03.11.2005 р у справі № 7/271 (залишеною без змін Верховним Судом України) дійшов висновку, що положення Закону України “Про інвестиційну діяльність” передбачають інвестування як дію, яка настає раніше отриманого результату. Предметом зазначеного договору про спільну діяльність сторін є взаємні дії сторін договору з об”єднанням коштів, майна, трудової участі, майнових і немайнових прав, необхідних для спільної розробки Летнянського газового родовища, а саме –свердловини № 36 даного родовища на умовах даного договору без створення нової юридичної особи та отримання при цьому сторонами договору прибутку. Сам факт проведення капітального ремонту свердловини, враховуючи специфіку діяльності газовидобувної галузі, не є підставою для висновку, що сторони договору отримали при цьому господарський результат –отримали товарний природний газ і відповідно прибуток від його реалізації. Згідно проектно-кошторисної документації в подальшому необхідно було провести ще облаштування свердловини і підключення її до магістрального газопроводу, що складало значні об”єми робіт і капіталовкладень. Господарський результат було досягнуто –отримано сторонами договору товарний природний газ, після 25-го січня 2003 року, а роботи в цілому по облаштуванню свердловини було завершено в квітні 2003 року. В свою чергу завершення фінансування робіт відповідачем було здійснено 14 січня 2003 року.

Таким чином, висновок позивача, що він виконав всі роботи по переводу ліквідованої свердловини № 36 в діючу за свої кошти не відповідає обставинам справи.

Не знаходить підтвердження і висновок позивача, що в Управління не було підстав для залучення додаткових коштів для ремонту зазначеної свердловини.

Як свідчать матеріали справи, на момент коли сторони вступали в договірні відносини, у позивача не було грошових коштів для сплати податків, майно знаходилось у податковій заставі, відтак, твердження про додаткові кошти для відновлення ліквідованої багато років тому свердловини не знаходить підтвердження належними і допустимими доказами

Сам факт економічної доцільності спільної діяльності сторін згідно зазначеного договору підтверджується відповідними розрахунками у формі звітності, яка надавалась на вимогу НАК “Нафтогаз України”. У грудні 2006 року, після внесення Генеральною прокуратурою України припису про розірвання договору про спільну діяльність, сторонами було проведено і подано НАК “Нафтогаз України” черговий аналіз ефективності зазначеного договору у формі звітності. Зазначений аналіз підтвердив, що при умові, якщо б ГПУ “Львівгазвидобування” самостійно ввело у промислову експлуатацію зазначену свердловину , то б отримало 5,5 мільйона чистого прибутку. Фактично при виконанні зазначеного договору ГПУК “Львівгазвидобування” було отримано 13,3 мільйона грн.. Бюджети всіх рівнів, на той час, при виконанні відповідачами зазначеного договору отримали 19,5 мілтьйони грн.. А при самостійній експлуатації ГПУ “Львівгазвидобування” зазначеної свердловини бюджети отримали б 7,3 мільйони грн. і відповідно бюджетна ефективність становить 12,2 мільйони грн..

Відповідно до п.4.1 договору внеском першого учасника у спільну діяльність сторін є капітальний ремонт ліквідованої раніше, у 1998 р свердловини № 36 Летнянського газового родовища, що згідно кошторису становить 450 000 грн і передача її у майно спільної діяльності, що відповідно складає частку першого учасника у розмірі 60 % вкладу сторін у спільну діяльність.

Позивачем у справі не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст..34 Господарського процесуального кодексу України, що мало місце істотне порушення відповідачем умов договору, або інших випадків встановлених договором або законом, які б були підставою для розірвання договору № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, а судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33,36, 49, 75, 82,84,85, 116-118 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                                                           Кітаєва С.Б.