ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2008 р.

№ 6/30

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос О.І.,

суддів :

Бакуліної С.В.,

Рогач Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Чернівецького прикордонного загону (військова

частина 2195)

на постанову

від 07.05.2008 року Львівського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 6/30

господарського суду

Чернівецької області

за позовом

Військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області

до

Чернівецького прикордонного загону (військова

частина 2195)

про

стягнення збитків в розмірі 20 143,26 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

не з’явились

від відповідача:

від прокуратури:

не з’явились

не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Чернівецької області (суддя Паскарь А.Д.) від 11.03.2008 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Мурська Х.В., судді –Давид Л.Л., Краєвська М.В.) від 07.05.2008 року, у справі № 6/30 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області для зарахування до місцевого бюджету м. Чернівці збитки в сумі 20143,26 грн., в дохід державного бюджету 201,43 грн. державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.05.2008 року і припинити провадження у справі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.5 Закону України “Про господарську діяльність у Збройних Силах України”, ст.ст.7, 10, 28 Закону України “Про Державну прикордонну службу України”.

У відзиві на касаційну скаргу позивач –Державна екологічна інспекція, повністю заперечує викладені в ній доводи.

Сторони не скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків в розмірі 20 143,26 грн., заподіяних державі внаслідок порушення Водного кодексу України, яке виявилося у проведенні у період з січня 2004троку по серпень 2007 року забору 95 150,0 м3 води без отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суди обох інстанцій виходили із такого.

Статтею 49 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування в Україні здійснюється юридичними та фізичними особами на підставі дозволу.

Відповідно до ст.44 зазначеного Кодексу до обов’язків водокористувачів віднесено здійснення спеціального водокористування лише за наявності дозволу, ведення контролю за якістю та кількістю скинутих у водні об’єкти зворотних вод і забруднюючих речовин, виконання інших обов’язків щодо використання та охорони вод.

Порядком погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №321 від 13.03.2002 року, встановлено, що дозволи на використання води водних об’єктів загальнодержавного значення, видаються територіальними органами Мінекоресурсів за клопотанням водокористувача з обґрунтуванням потреби у воді.

Проте, перевіркою проведеною фахівцями позивача встановлено, що всупереч наведеним вимогам закону в період з січня 2004 року по серпень 2007 року підрозділами Чернівецького прикордонного загону здійснювався самовільний, без наявності відповідного дозволу, забір підземних вод в кількості 95150 м3.

Наведене підтверджується актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13-20.08.2007 року, листами відповідача №61-3735 від 24.07.2007 року та №614-4175 від 20.08.2007 року.

Відповідно до ст.ст.110, 111 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність та підприємства, установи, організації зобов’язані відшкодовувати збитки, завдані ними внаслідок порушення водного законодавства в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

У зв’язку з наведеним, згідно з розрахунком збитків, що проведений на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України №37 від 18.05.1995 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.06.1995 року за №162/698, внаслідок самовільного водокористування відповідачем державі заподіяно збитки в розмірі суми позову.

Згідно зі ст.ст.68, 69 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” відповідач несе зобов’язання відшкодувати збитки, заподіяні порушенням природоохоронного законодавства, як правило, в повному обсязі.

Щодо доводів відповідача про відсутність його вини у своєчасному отриманні дозволу на забір підземних вод, то суди правомірно виходили із того, що в силу ст.44 Водного кодексу України саме до обов’язків водокористувачів віднесено здійснення спеціального водокористування за наявності дозволу, а також ведення контролю за якістю та кількістю скинутих у водні об’єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та виконання інших обов’язків щодо використання та охорони вод.

Порядком погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №321 від 13.03.2002 року, встановлено, що дозволи на використання води водних об’єктів загальнодержавного значення, видаються територіальними органами Мінекоресурсів за клопотанням водокористувача з обґрунтуванням потреби у воді. Такого дозволу відповідачем за період з січня 2004 року по серпень 2007 року судам не було подано.

Доводи касаційної скарги з посиланням на те, що рішення прийняте щодо прав і обов’язків Адміністрації Державної прикордонної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади і в обов’язки якої входить фінансування та забезпечення діяльності органу охорони державного кордону - Чернівецького прикордонного загону, є помилковими, оскільки суди при розгляді справи правомірно виходили із того, що відповідальність за порушення водного законодавства покладається, в даному випадку, саме на водокористувача, яким є відповідач в даній справі –Чернівецький прикордонний загін.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст. 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Чернівецького прикордонного загону (військова частина 2195) на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.05.2008 року у справі № 6/30 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.05.2008 року у справі № 6/30 –без змін.

Головуючий-суддя

О.Глос

С у д д і

С.Бакуліна

Л.Рогач