ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.10.08 р.                     Справа № 15/166

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Сонар” м. Миколаїв ()

до відповідача відкритого акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод” м. Єнакієве ()

про стягнення заборгованості в сумі 16491,60 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Лушко Т.А. за довіреністю № 13 від 20.10.2008 р.

від відповідача: Томицька Н.М. за довіреністю № 73/5-3 від 02.01.2008 р.

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю “Сонар” м. Миколаїв до відкритого акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод” м. Єнакієве про стягнення заборгованості в сумі 16491,60 грн.

Ухвалою суду від 07.10.2008 р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 15/166, сторони зобов’язані надати документи та виконати певні дії.

У судовому засіданні представниками позивача та відповідача заявлено клопотання про ведення судового засідання без здійснення технічної фіксації, у зв’язку з чим відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалося фіксування судового процесу. Судом, відповідно до вимог статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) згідно ст. 181 ч. 1 Господарського кодексу України у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень був укладений усний договір купівлі-продажу товару. Вказане підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0003676 від 25.08.2004 р., видатковою накладною № РН-0003394 від 25.08.2004 р., довіреністю ЯИД № 76703 від 25.08.2004 р., які в завірених копіях додані до позову.

За наявності вказаних первісних документів суд дійшов висновку, що позивач здійснив продаж відповідачу товару на суму 16491,60 грн., факт чого сторони не спростовують. У відповідача виник обов’язок оплатити вартість товару, що він до теперішнього часу не виконав.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають зокрема з договору або іншого правочину.

Відповідно до ст. 526 того ж Кодексу зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідач у відзиві на позовні вимоги (лист № 73/5-1382 від 22.10.2008 р.) просить суд відмовити у задоволенні позову у зв’язку з пропуском строку позовної давності. При цьому відповідач відраховує строк позовної давності по закінченню семи днів від дати пред’явлення рахунку-фактури позивачем відповідачу для оплати. Вказаний рахунок-фактуру відповідач вважає вимогою на оплату за товар, передбачену ст. 530 ЦК України. Відповідач вважає позовну давність закінченою у серпні 2007 року.

Позивач не погоджується із заявою відповідача про застосування позовної давності до вказаних вимог, тому як на його думку сторонами не був встановлений строк оплати за товар, тому слід керуватися загальною нормою ст. 530 ЦК України, яка передбачає якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги. Таку вимогу позивач пред’явив відповідачу вперше у серпні 2008 р. (Вих. № 91 від 04.08.2008 р.), яку відповідач отримав 11.08.2008 р., що підтверджено поштовим повідомленням про вручення та поштовою квитанцією (долучені до справи). Після спливу семиденного строку від дати отримання вказаної вимоги позивач відраховує для себе початок строку позовної давності. Рахунок-фактура на оплату за товар на думку позивача не може бути вимогою у розумінні статті 530 ЦК України, тому як фактично є бухгалтерським документом, який не містить будь-яких строків для виконання зобов’язання щодо оплати.

З вказаними доводами позивача суд не погоджується в частині відрахування позовної давності після закінчення семиденного строку від дати пред’явлення письмової вимоги відповідачу, тому як ст. 530 ЦК України є загальною нормою закону для всіх цивільно-правових зобов’язань. Але існує спеціальна норма, яка регулює конкретно правовідносини купівлі-продажу, застосування якої є пріоритетним в даному випадку перед загальною нормою того ж закону.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір щодо строку оплати сторони не укладали, іншими актами цивільного законодавства строк оплати для сторін не встановлено, крім вищевказаної правової норми.

Таким чином, зобов’язання для відповідача оплатити вартість отриманого від позивача товару на суму 16491,60 грн. у термін після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього прямо передбачено спеціальною нормою закону, яка регулює правовідносини купівлі-продажу – ст. 692 ч.1 ЦК України. Товар був прийнятий за видатковою накладною 25.08.2004 р., наступного дня 26.08.2004 р. для відповідача настав строк оплати за товар. З 27.08.2004 року для відповідача почалося витікання прострочення виконання грошового зобов’язання. З цієї ж дати треба відраховувати строк позовної давності.

Відповідно до Глави 19 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності, який закінчився 27.08.2007 року. Будь-яких доказів переривання строку позовної давності або звернення до суду із позовом у вказаний період позивач не надав, із заявою до суду про відновлення пропущеного строку позовної давності не звертався, поважних причин для відновлення цього строку не зазначив. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати у зв’язку з відмовою у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12; 32-34; 36; 43; 49; 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 23.10.2008 р. за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний судом 24.10.2008 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

У разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя