ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

24.11.08                                                                                           Справа № 4/85-Б

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Новосад Д.Ф.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву

на ухвалу господарського суду Волинської області від 23.09.2008р.

у справі № 4/85-Б

за заявою ДП «Цуманське лісове господарство», смт.Цумань

до ДЛГО «Волиньліс», м.Луцьк

про визнання банкрутом,

з участю представників :

від скаржника –не з»явився

від боржника - Лошак В.В.

В ході судового засідання сторонам права і обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України роз”яснені, заперечень щодо складу суду не поступало.

Скаржник належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерував, в зв”язку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 23.09.2008р. у справі № 4/85-Б (суддя Слободян П.Р.) про банкрутство державного лісогосподарського об»єднання «Волиньліс», м.Луцьк затверджено реєстр вимог кредиторів, а також відмовлено Державному комітету України з державного матеріального резерву у визнанні кредиторських вимог до боржника на суму 2049727,50 грн.

Не погоджуючись з даною ухвалою заявник – Державний комітет України з державного матеріального резерву подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадану ухвалу, посилаючись, зокрема, на те, що що в порушення статті 43 ГПК України господарський суд не вжив заходів, спрямованих на всебічне, повне і об»єктивне встановлення всіх обставин справи, а саме судом безпідставно зроблено висновок щодо відсутності документального обгрунтування вимог, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт належного виконання зобов»язань кредитором перед боржником, та як наслідок факт виникнення зобов»язань ДЛГО «Волиньліс»перед Державним комітетом України з державного матеріального резерву.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

В провадженні господарського суду Волинської області знаходиться справа № 4/85-Б про банкрутство ДЛГО «Волиньліс», м.Луцьк.

Оголошення про порушення провадження у справі опубліковано в газеті "Урядовий кур’єр" № 109 від 14.06.2008року.

Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до господарського суду із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 2049727,50грн., оскільки на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.1997р. №696 боржнику було відпущено з державного резерву нафтопродукти на ліквідацію наслідків стихійного лиха у Волинській області. Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.1997р. № 696 зазначено що Державному комітетові по матеріальних резервах виділити для розчищення буреломів Міністерству лісового господарства 2 тис.тонн дизельного пального, 2 тис.тонн бензину з наступним відшкодуванням їх вартості за рахунок коштів, що виділяються з державного бюджету (з віднесенням їх на видатки резервного фонду Кабінету Міністрів України).

Державне лісогосподарське об’єднання "Волиньліс" в заперечені № 167 від 17.07.2008р. не погодилось із розміром заборгованості перед Державним комітетом України з державного матеріального резерву та відхилило її в повному обсязі, оскільки згідно бухгалтерських даних на балансі Державного лісогосподарського об'єднання "Волиньліс" не обліковується дана заборгованість, відсутні докази про отримання Державним лісогосподарським об'єднанням "Волиньліс" зазначеної кількості бензину та дизельного пального (товарні накладні, акти приймання-передачі тощо) і кредитором не надано доказів про виникнення грошових чи інших зобов’язань Державного лісогосподарського об'єднання "Волиньліс" перед Державним комітетом України з державного матеріального резерву.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" боржник разом з розпорядником майна за наслідками розгляду зазначених вимог повністю або частково визнає їх або відхиляє, з обґрунтуванням підстав відхилення, про що розпорядник майна повідомляє письмово заявників і господарський суд.

Рішення боржника про невизнання вимог може бути оскаржене до господарського суду, що порушив провадження у справі про банкрутство.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Державний комітет України з державного матеріального резерву не оскаржив рішення боржника про невизнання вимог /заперечення № 167 від 17.07.2008р./ ДЛГО "Волиньліс" до господарського суду Волинської області.

Разом з тим, ухвалами господарського суду від 26.08.2008р. та від 31.07.2008р. Державний комітет України з державного матеріального резерву було зобов»язано в обов’язковому порядку представити суду оригінали первинних бухгалтерських документів (рахунки, специфікації, накладні і таке ін.) в підтвердження поставки паливно - мастильних матеріалів ДЛГО "Волиньліс".

Зазначених вимог суду Державний комітет України з державного матеріального резерву не виконав, витребувані документи необхідні для з’ясування всіх обставин і вирішення спору не представив та поважності причин неподання відповідних доказів не навів.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всупереч викладеним нормам Державний комітет України з державного матеріального резерву належним чином не довів факт наявності заборгованості ДПО "Волиньліс" в сумі 2049727,50грн.

За таких обставин, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.91,101-106 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Ухвалу господарського суду Волинської області від 23.09.2008р. у справі № 4/85-Б залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Новосад Д.Ф.

суддя Мельник Г.І.