ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

07 серпня 2008 р.

№ 2-25/12237-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Губенко Н.М.

суддів

Барицької Т.Л.

Подоляк О.А.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Відкритого акціонерного товариства "Крименерго"

на рішення

від

та на постанову

від

господарського суду Автономної Республіки Крим

12.11.2007

Севастопольського апеляційного господарського суду

30.01.2008

у справі

№ 2-25/12237-2007

за позовом

Приватного підприємства фірми "Кримтехносервіс"

до

Відкритого акціонерного товариства "Крименерго"

про

зобов'язання до виконання умов договору та стягнення збитків та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.11.2007 у справі № 2-25/12237-2007, залишеного без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 у справі № 2-25/12237-2007, позов Приватного підприємства фірми "Кримтехносервіс" до Відкритого акціонерного товариства "Крименерго" задоволено частково; за рішенням зобов'язано ВАТ "Крименерго" в особі структурного підрозділу Алуштинського РЕМ виконати умови договору про постачання електричної енергії № 804 від 06.06.2005, укладеного з Приватним підприємством фірмою "Кримтехносервіс"; стягнуто з відповідача на користь позивача збитки у сумі 51 411,00 грн., витрати по сплаті державного мита у сумі 387,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.; у частині вимог про стягнення п'ятикратної вартості невідпущеної електричної енергії у позові відмовлено; в частині вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. провадження у справі припинено на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх судових інстанцій, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані рішення в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання ВАТ "Крименерго" в особі структурного підрозділу Алуштинського РЕМ виконати умови договору про постачання електричної енергії № 804 від 06.06.2005 та стягнення на користь позивача збитків у розмірі 51 411,00 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині повністю.

Одночасно скаржник звернувся з клопотання про відновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги на судове рішення, посилаючись на те, що при першому зверненні з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, за наслідками перевірки якої матеріали касаційної скарги не були прийняті судом до розгляду та повернуті скаржникові у зв'язку з несплатою останнім державного мита у встановленому порядку і розмірі, однак, дані обставини були викликані тим, що господарським судом Автономної Республіки Крим при прийнятті рішення було невірно визначено розмір державного мита, що підлягає стягненню з відповідача.

З даного приводу Вищий господарський суд України зазначає наступне.

Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) встановлено, що позовні заяви, заяви про вжиття запобіжних заходів і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ГПК України державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Нормативно-правовими актами, які встановлюють розмір, регулюють порядок обчислення та сплати державного мита є Декрет Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.01.1993 № 7-93 із наступними змінами та доповненнями (далі –Декрет) та Інструкція про порядок обчислення та справляння державного мита, затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 № 15, зареєстрована Міністерством юстиції України 19.05.1993 за № 50 (далі –Інструкція).

Відповідно до п. 3 Інструкції по справах, що розглядаються господарськими судами, державне мито сплачується до подання позовної заяви та апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а також заяв про їх перегляд за нововиявленими обставинами. В свою чергу, розміри ставок державного мита із заяв, що подаються до господарських судів, встановлюються у розмірах, визначених в п. 2 ст. 3 Декрету.

Тобто, посилання відповідача на те, що ним було сплачено державне мито при зверненні з касаційною скаргою на судові рішення не в повному розмірі саме з причин неправильного визначення його розміру господарським судом першої інстанції, є безпідставними, оскільки обов'язок сплати державного мита та визначення його розміру відповідно до встановлених ставок покладається на особу, яка звертається з відповідною заявою до суду.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України не може визнати причини пропуску строку подання касаційної скарги, зазначені в клопотанні, поважними, а тому клопотання про відновлення пропущеного строку не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що до касаційної скарги знову не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 111 ГПК України.

Скаржником оскаржуються дві вимоги: немайнового характеру –про зобов'язання відповідача виконати умови договору про постачання електричної енергії № 804 від 06.06.2005 та майнового характеру –про стягнення на користь позивача збитків у розмірі 51 411,00 грн.

Згідно із підпунктами "а", "б" та "г" п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" в останній редакції від 01.01.2008 із заяв майнового характеру державне мито сплачується у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; із позовних заяв немайнового характеру державне мито сплачується у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; державне мито із касаційних скарг на рішення та постанови сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідачем надано суду докази сплати державного мита у розмірі 257,06 грн. (193,50 грн. + 63,50 грн.), тобто за розгляд позовної вимоги майнового характеру, однак, не надано доказів сплати державного мита за розгляд позовної вимоги немайнового характеру, яка оскаржується відповідачем.

Таким чином, Відкритим акціонерним товариством "Крименерго" державне мито сплачено не у встановленому розмірі, що є підставою відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України для неприйняття касаційної скарги до розгляду та поверненню скаржникові.

Керуючись ст. 86, п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Відкритому акціонерному товариству "Крименерго" у задоволенні клопотання про відновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги.

Не приймати до розгляду та повернути Відкритому акціонерному товариству "Крименерго" касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.11.2007 та на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 у справі № 2-25/12237-2007.

Головуючий суддя                                Н.М. ГУБЕНКО

Судді                                 Т.Л. БАРИЦЬКА

О.А. ПОДОЛЯК