донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

29.09.2008 р.                                                              справа №40/103пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Шишкін О.В. представник за довір. № 1250 від 18.07.2008 р.; Діденко С.О. представник за довір. № 1251 від 18.07.2008 р. - СП з іспанським інвестором "Інтерсплав", м.Свердловськ,

від відповідача:

Суворов О.А. представник за довір. № 2609 від 25.02.2003 р. - Донецький державний науково-дослідний та проектного інституту кольорових металів, м.Донецьк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Спільного підприємства з іспанським інвестором "Інтерсплав", м.Свердловськ Луганської області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

12.08.2008 року

по справі

№ 40/103пд

за позовом

Спільного підприємства з іспанським інвестором "Інтерсплав", м.Свердловськ Луганської області

до

Донецький державний науково-дослідний та проектного інституту кольорових металів, м.Донецьк

про

внесення змін до договору

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.08.2008 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Спільним підприємством з іспанським інвестором «Інтерсплав»подана апеляційна скарга, в якій йдеться про скасування судового рішення з мотивів неповного з’ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Донецький державний науково-дослідний та проектний інститут кольорових металів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове рішення –законним.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Спільне підприємство з іспанським інвестором «Інтерсплав»звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Донецького державного науково-дослідного та проектного інституту кольорових металів про внесення змін до договору оренди від січня 1991 р. шляхом виключення з переліку об’єктів оренди майна, вказаного в позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовані недоцільністю використання в господарський діяльності підприємства окремих об’єктів з огляду на їх технічний стан, моральний та фізичний знос, а також інші обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на відсутність законних підстав для зміни договору оренди.

Апеляційна інстанція погоджується з таким висновком, враховуючи наступне.

У відповідності до ст. 651 Цивільного кодексу України, одностороння зміна договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок зміни складу орендованого майна чітко врегульований пунктом 4.1 спірного договору і полягає в тому, що така зміна можлива виключно за рішенням відповідача за мотивованим обґрунтуванням позивача. Втім, в позовній заяві фактично ставиться питання про звільнення позивача від обов’язку виконувати зазначене положення орендного договору і про надання йому права на свій розсуд визначати склад майна, яке є предметом оренди. З цим погодитись не можно, оскільки у відповідності в ст. 26 Закону України «Про оренду державного і комунального майна»одностороння відмова від договора оренди не допускається.

Посилання позивача на ст.. 652 Цивільного кодексу України, апеляційна інстанція вважає необґрунтованим з таких причин.

Дійсно, вищевказана правова норма передбачає можливість зміни або розірвання договору, у зв’язку з істотною зміною обставин. Наявність таких обставин позивач вбачає у недосягненні підприємством запланованого обсягу виробництва через погіршення економічних умов, зокрема, рост орендної плати, зменшення обсягів закупівлі сировини, несприятливу ринкову коньюктуру, тощо. З урахуванням наведених чинників позивач вважає подальшу експлуатацію частини орендованого майна економічно недоцільною.

Наведені обставини, на думку апеляційної інстанції, не відносяться до тих, з якими ст.. 652 Цивільного кодексу України пов’язує можливість зміни договору. Так, згідно до частини 2 зазначеної статті, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявністю одночасно чотирьох умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які не можуть бути усуненими після її виникнення; виконання договору порушує співвідношення інтересів сторін; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставини несе заінтересована сторона.

Жодної із цих умов в даному випадку не має. Так, в матеріалах справи відсутні свідчення, що позивач при укладанні договору не міг передбачити погіршення економічних умов, на які він посилається. Не має доказів того, що підприємство позбавлене можливості усунути негативні фактори, що впливають на його господарську діяльність. Не доведеним є і те, що існування договору в чинній редакції порушує співвідношення інтересів позивача і відповідача. Із суті правовідносин оренди державного майна випливає, що ризик зміни обставин, які пов’язані з використанням орендованого майна в господарській діяльності, несе саме позивач. Такий висновок випливає із змісту частини 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно до якої позивач повинен сплачувати орендну плату за користування об’єктами оренди незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Тобто, несприятливі умови господарювання є ризиком позивача, який не звільняє його від обов’язку виконувати орендний договір, а також не дає йому підстави для одностороннього перегляду договірних відносин.

Апеляційна інстанція виходить також із того, що згідно до частини 4 ст. 652 Цивільного кодексу України, зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Наявність таких обставин позивачем не доведена, а його доводи зводяться до спроб обґрунтувати недоцільність подальшої оренди майна, вказаного у позовній заяві.

Враховуючи викладене, правових підстави для задоволення позову у суда першої інстанції не було.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не доводять наявність підстав для зміни договору в порядку, передбаченому ст. 652 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга –без задоволення.

Керуючись ст. ст. 43, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 12.08.2008 р. по справі № 40/103пд залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 4 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС