ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

22
лютого 2008 р.

№
2-1134/06(2-8914/05)

Вищий
господарський суду України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.,

Вовка І.В.,

Харченко В.М.,

розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного господарського
суду  від 19.12.2007 року у справі №
2-1134/06(2-8914/05)  за позовом ОСОБА_1
до Відкритого акціонерного товариства "Ужгородхліб",Регіонального
відділення Фонду Державного майна України по Закарпатській області,треті особи-
Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, Відкрите акціонерне товариство
"Геліос", Відкрите акціонерне товариство "Видавництво
Закарпаття", Відкрите акціонерне товариство "Софора", Відкрите
акціонерне товариство "Автотранспортне підприємство АТП-12107" про
визнання недійсним протоколу зборів засновників і статуту,

В С Т А Н О В И В:

Подана
ОСОБА_1 касаційна  скарга  не відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу України.

Згідно
з ч. 4 ст. 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги
(подання), до скарги додаються зокрема докази сплати державного мита у
встановленому порядку і розміру.

Згідно
підпункту “г” пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про
державне мито” із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а
також заяв про перегляд їх за нововиявленими обставинами ставки державного мита
встановлюються в таких розмірах: 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі
подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового
характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно
до п.2 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (в редакції
із змінами і доповненнями, внесеними Законом України  від 25.03.2005 року №2505-ІV) ставки  державного мита із заяв, що подаються до
господарських судів встановлюються в таких розмірах:    б) із заяв
немайнового  характеру ,в
тому  числі із заяв про   визнання
недійсними повністю або частково актів ненормативного характеру  5
неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує  судове рішення в повному обсязі щодо позову,
предметом якого  є дві вимоги немайнового
характеру: про визнання недійсним протоколу зборів засновників і
статуту.

Отже,
касаційна скарга на судове рішення у даній справі повинна бути оплачена   державним митом з урахуванням обох вимог
немайнового характеру, тобто  позивач
повинен був сплатити  по 42,50 грн.
державного мита за кожну вимогу немайнового характеру, а сплатив згідно  квитанції №ПН388  від
18.01.2008 року  лише 42,50 грн.
тільки за одну вимогу. Тому   зазначене
платіжне доручення не може бути доказом сплати державного мита у
встановленому  розмірі.

Отже,
до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного
мита у встановленому розмірі.

Відповідно
до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до
розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що
підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі.

За
таких обставин, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та  підлягає поверненню.

Керуючись
п. 4 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України,  суд

У Х В А Л И В:

Касаційну  скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
апеляційного господарського суду  від
19.12.2007 року повернути без розгляду.

Судді
В.Перепічай

І.
Вовк

В. Харченко