ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Шаргала В.І.,

Суддів:

Мачульського Г.М.,

Волковицької Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом)

Комиляя Ю.В. дов. №22/390-Д від 13.09.2007 р.

від відповідача (за первісним позовом)

Слюсар О.В. дов. №18 від 21.02.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Служби безпеки України

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 27.03.2008 р.

у справі

№13/386-05 господарського суду Вінницької області

за позовом

Служби безпеки України

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "БМУ-3"

про

стягнення 445 630 грн.

за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "БМУ-3"

до

Служби безпеки України

про

розірвання договору та зобов'язання прийняти повернуті неоплачені векселі

В С Т А Н О В И В:

Служба безпеки України (надалі СБУ) звернулася до господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) "БМУ-3" про стягнення 445 630 грн. боргу, у тому числі 433 600 грн. основного боргу та 12 030 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору №73 від 15.09.2000 року про освоєння інвестицій в будівництво житла для військовослужбовців СБУ Службою безпеки України на рахунок відповідача були внесені кошти в розмірі 4 824 011 грн., останній передав позивачу квартири на суму 4 263 999 грн., решту суми інвестицій - 433 600 грн. відповідач не освоїв, однак, відмовляється повернути ці кошти позивачу.

В ході розгляду справи ТОВ “Будівельно-монтажне управління -3” подана зустрічна позовна заява до Служби безпеки України про розірвання договору від 15.09.2000 р. №73. та додаткового договору від 10.09.2003 р. №1.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 18.12.2007 року (суддя С. Тісецький), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 27.03.2008 року ( судді: Гулова А.Г., Пасічник С.С., Щепанська Г.А.), в первісному позові відмовлено з тих підстав, що заявлена до стягнення позивачем сума, виходячи зі змісту зобов'язань сторін за договором, не є боргом відповідача перед позивачем, оскільки ТОВ “Будівельно-монтажне управління -3” повинно було передати СБУ квартири, а не кошти. В задоволенні зустрічного позову також відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, СБУ звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 193, 220, 224, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 527, 528, 618 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України "Про інвестиційну діяльність" просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення на користь СБУ суми боргу.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.09.2000 р. між Службою безпеки України та колективним підприємством "Будівельне управління №3" було укладено договір №73 про освоєння інвестицій в будівництво житла для військовослужбовців Служби безпеки України, предметом якого, відповідно до п.1.1, є будівництво житла для військовослужбовців СБУ.

У відповідності до п.1.2 зазначеного договору Служба безпеки України (за договором "замовник") передає колективному підприємству "Будівельне управління №3" (за договором "генпідрядник") активи (матеріальні активи, що визначені в п.1.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", кошти та цінні папери), які останній направляє виключно на будівництво або придбання житла для військовослужбовців СБУ.

В пункті 1.3 договору вказано, що сума інвестицій, яку генпідрядник узгоджує освоїти, складає 6 947 184 грн.

10.09.2003 р. між СБУ та ТОВ "БМУ-3" було укладено додатковий договір №1 до договору №73 від 15.09.2000 р., згідно якого сторони збільшили суму активів на 240 000,00грн.

Специфікаціями до договору №73 від 15.09.2000 р., сторони узгодили строки початку та закінчення будівництва житла, однак, не передбачили строки передачі житла.

На виконання умов договору СБУ перерахувало відповідачеві кошти в розмірі 4 824 011 грн. Крім того, СБУ в якості інвестицій передало ТОВ "БМУ-3" векселі ДП "Газопостачальна компанія" на суму 910 000 грн.. ДП "Газопостачальна компанія" оплатило векселі лише на суму 476 400 грн., решта –350 000 горн лишилася неоплаченою.

ТОВ "БМУ-3" передало позивачу квартири та частково повернуло кошти. Залишок коштів, які не повернуті позивачу і на які не передані квартири становить 350 000 грн. СБУ в своєму позові заявило ці кошти до стягнення.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, господарські суди попередніх інстанцій послалися на те, що заявлені до стягнення кошти не є боргом відповідача перед позивачем, оскільки ТОВ “Будівельно-монтажне управління -3” повинно було передати СБУ квартири, а не кошти.

Відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України, роз’яснень, що містяться в п. п. 1, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11 “Про судове рішення ”, з відповідними змінами, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права й обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Проте, в порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, ні судом першої ні судом апеляційної інстанцій в повній мірі не досліджено обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, не надано належної оцінки поданим ними доказам, що в свою чергу унеможливило правильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, предметом укладеного між сторонами договору є будівництво житла для військовослужбовців та їх сімей, що мають право на його отримання відповідно до чинного законодавства України.

Постановою Кабінету Міністрів України N 2166 від 29 листопада 1999 р. затверджено Комплексну програму забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей, джерелом фінансування якої є і державні капітальні вкладення (державні кошти).

Відповідно до підпункту д) п. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України державні програми підтримки будівництва (реконструкції) житла для окремих категорій громадян фінансуються за рахунок видатків з Державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору СБУ на рахунок відповідача перераховувались державні кошти, передавалися матеріали та векселі ( а.с. 17).

Тобто передані позивачем матеріальні активи мали цільове призначення –виконання державної програми по забезпеченню військовослужбовців житлом.

Зазначене залишилось поза увагою судів попередніх інстанцій.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили правову природу укладеного між сторонами договору, який з урахуванням приписів ст. 318 Господарського процесуального кодексу України (правовідносини між сторонами продовжувались і на час набрання чинності цим Кодексом) та норм Закону України "Про інвестиційну діяльність", має ознаки, притаманні договору підряду на капітальне будівництво. А відтак, відповідальність за порушення договору регулюється положеннями ст. 322 названого Кодексу.

Також господарськими судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки доводам відповідача щодо неможливості передачі Замовникові –позивачеві житлової площі на суму коштів, що залишились.

Приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційній інстанції не надано право встановлювати чи вважати доведеними обставини справи, які не були встановлені місцевим чи апеляційним господарськими судами.

З огляду на викладене, прийняті у справі рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду не можна вважати законними і обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та прийняти нове рішення в оскаржуваній частині.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 1114, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Служби безпеки України задовольнити частково.

Рішення господарського суду Вінницької області від 18.12.2007 року та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.03.2008року у справі №13/386-05 скасувати, а справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Головуючий суддя

Шаргало В.І.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Волковицька Н.О.