ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" серпня 2008 р.

Справа № 2/3949

За позовом відкритого акціонерного товариства „Новокаховський завод плавлених сирів” м.Таврійськ Херсонської області

до приватного підприємства „Подоляночка” с.Ставниця Летичівського району

Хмельницької області

про стягнення 10286грн.45коп.

Суддя Дячук Т.В.

Представники :

від позивача : Коновалова Н.В. - представник по довіреності від 20.07.2008р.

від відповідача : Ільчук В.В. - директор, Ільчук Н.Я. - бухгалтер

Рішення приймається 01.08.2008р. оскільки в судовому засіданні 29.07.2008р. оголошувалась перерва.

Суть спору : позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 10286грн.45коп., в т.ч.: 7452грн.48коп. транспортних витрат на повернення товару (сиру знежиреного), поставленого по договору поставки №19/03 від 19.03.2008р., 2833грн.97коп. недоплати за повернений товар.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю, надав письмове пояснення щодо понесених транспортних витрат.

Письмовий відзив на позов відповідачем не надано. Представники відповідача у судових засіданнях заперечували проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що

на момент отримання позивачем сиру знежиреного між сторонами не було укладено договору і сир відпускався представнику ВАТ „Новокаховський завод плавлених сирів” по накладній №43 від 20.03.2008р. на підставі довіреності, а проект договору поставки №19/03 від 19.03.2008р. в одному примірнику відправлений позивачем на адресу ПП „Подоляночка” лише 30.05.2008р. Відповідач просить врахувати, що позивачем не проведено приймання товару по якості і кількості відповідно до Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості та по якості, не повідомлено ПП „Подоляночка”, як виробника і постачальника, про перевірку отриманої партії сиру, а зроблено спробу перепродати цей сир ТОВ „Моліс”, після чого, сир в розмороженому стані, в пошкоджених і забруднених мішках повернено ПП „Подоляночка”, яке, для запобігання псуванню продукції, змушено було прийняти повернений сир.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено :

Позивачем в позовній заяві зазначено, що поставка 10000кг. сиру знежиреного здійснена відповідачем згідно укладеного сторонами договору №19/03 від 19.03.2007р. До позовної заяви додано ксерокопію, зроблену з факсокопії, а на вимогу суду, викладену в ухвалі від 06.06.2008р., про надання для огляду в судовому засіданні оригіналу договору №19/03 від 19.03.2008р. та специфікації, оригінали зазначених документів позивачем не надані.

Відповідач заперечує укладення договору поставки №19/03 від 19.03.2008р., зазначивши, що проект такого договору в одному примірнику з підписом та відбитком печатки ВАТ „Новокаховський завод плавлених сирів” був направлений ПП „Подоляночка” 30.05.2008р. Як доказ, відповідачем надано отриманий примірник проекту договору і поштовий конверт.

Згідно наданих сторонами копій накладної №43 від 20.03.2008р., вбачається, що ПП „Подоляночка” відпущено ВАТ „Новокаховський завод плавлених сирів” сир знежирений для плавлення в кількості 10000кг. на суму 178000грн., в т.ч. ПДВ 20% -29700грн., згідно довіреності ЯОШ №791540 від 19.03.2008р., через Швець В.В. В накладній зазначено : підстава - угода від 01 січня 2008р. На партію відпущеного сиру ПП „Подоляночка” видано посвідчення про якість №43.

Оплата за отриманий сир проведена позивачем 20.03.2008р., що підтверджено наданими сторонами копіями виписок банку та платіжних доручень.

Позивач посилаючись на те, що отриманий від відповідача сир неналежної якості, надав копію акту №122 від 21.03.2008р., складеного на ВАТ „Новокаховський завод плавлених сирів” завідуючим лабораторією Марченко В.А., інженером по якості

Снєжко О.А., комірником Анащенко М.Д. В акті зазначено : сир нежирний заморожений в кількості 10000кг. доставлено на ВАТ „Новокаховський завод плавлених сирів” по накладній №АГ-0314/11 від ПП „Подоляночка”, в наявності є весь пакет якісних документів; сир нежирний перемішаний з жирним орієнтовно (80% - жирний, 20% -нежирний); по органолептичних та фізикохімічних показниках масова доля вологи від 63% до 70%, масова доля жиру від 11,5% до 27%, кислотність -250То, та зроблено висновок : сир нежирний не відповідає по фізикохімічних показниках НД, можливо використати як сир жирний із зменшенням вартості чи повернути постачальнику.

Накладна №АГ-0314/11, що зазначена в акті, позивачем не надана і в матеріалах справи відсутня.

Позивач ( як зазначено в його листі від 07.04.2008р. №07/04-01), зробив спробу реалізувати сировину ТОВ „Моліс”, в зв’язку з цим, ним було доставлено сир в кількості 10000кг. Дніпрорудненському відділенню ТОВ „Моліс”, однак останнім сир не прийнято і складено акт приймання від 27.03.2008р., в якому, зокрема, зазначено, що упаковка сиру незадовільна - мішки порвані та брудні.

По видатковій накладній №ВПР-000002 від 27.03.2008р., товарно-транспортній накладній від 27.03.2008р. позивачем здійснено повернення сиру ПП „Подоляночка”, яким прийнято сир по фактичній вазі 9843кг.

Вартість поверненого сиру у сумі 175166грн.03коп. відповідач перерахував на рахунок позивача 31.03.2008р., що підтверджено копією виписки банку.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 7452грн.48коп. витрат на транспортування сиру і 2833грн.97коп. недоплати за повернений сир. На підтвердження понесених транспортних витрат позивачем надано копії договору №АТП 45/06 від 13.06.2006р., договору купівлі-продажу дизпалива №5 від 01.01.2007р., з специфікацією, укладених між ВАТ „Новокаховський завод плавлених сирів” та ТОВ „Фірма „Автотранс”, товарно-транспортної накладної від 27.03.2008р., рахунок-фактури №35 від 31.03.2008р., угоди про залік між ВАТ „Новокаховський завод плавлених сирів” та ТОВ „Фірма „Автотранс” зустрічних однорідних вимог на суму 7452грн.48коп.

Невідповідність у вазі поверненого сиру (недостачу 157кг.) позивач пояснює пошкодженням мішків при транспортуванні та внаслідок розмерзання сиру.

Аналізуючи матеріали справи і оцінюючи їх у сукупності, судом враховується наступне :

Відповідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено належність і допустимість доказів, зокрема визначено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року „Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР” передбачено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на її території застосовуються акти

законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

В зв’язку з цим, при вирішенні спорів, пов’язаних з поставкою продукції ї товарів неналежної якості, господарський суд має керуватися відповідними статтями глави 54 Цивільного кодексу України, Положеннями про поставку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, іншою обов’язковою для сторін нормативно-технічною документацією, Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966г. №П-7, а також договором, у разі його укладення сторонами.

Згідно наданих сторонами доказів, 10000кг. сиру знежиреного для плавлення було отримано представником позивача на підприємстві відповідача - самовивозом, по накладній №43 від 20.03.2008р., на підставі довіреності ЯОШ №791540 від 19.03.2008р.

Позивач в позовній заяві зазначив, що між ВАТ „Новокаховський завод плавлених сирів” та ПП „Подоляночка” укладено договір №19/03 від 19.03.2007р., однак не довів, що такий договір існував на дату отримання ним 10000кг. сиру знежиреного та на дату проведення оплати, не спростував доводів відповідача, що проект договору поставки №19/03 від 19.03.2008р. в одному примірнику був відправлений на адресу ПП „Подоляночка” 30.05.2008р. В накладній №43 від 20.03.2008р. та в платіжних дорученнях №628, №2 від 20.03. 2008р. відсутнє посилання на договір №19/03 від 19.03.2007р.

Пунктом 6 Інструкції П-7 передбачено, що приймання продукції (товару) по якості має бути проведено не пізніше 20 днів, а продукції, яка швидко псується, - не пізніше 24год. після надходження на склад отримувача, при доставці її постачальником чи вивозі одержувачем.

Згідно п.16 цієї Інструкції, при виявленні невідповідності якості продукції (товару) вимогам стандарту, технічних умов або показникам, зазначеним в супровідних документах, отримувач зобов’язаний призупинити приймання продукції, скласти акт, забезпечити збереження продукції та викликати представника виробника (постачальника) для участі у прийманні та складенні двохстороннього акту.

Пунктом 20 Інструкції П-7 передбачено, що у разі неявки представника виробника (постачальника) у встановлений строк, або коли виклик представника іногороднього виробника (постачальника) не є обов’язковим, перевірка якості продукції має проводитись представником відповідної галузевої інспекції по якості, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної галузевої інспекції по якості.

З наданого позивачем акту №122 від 21.03.2008р. вбачається, що приймання отриманого від ПП „Подоляночка” сиру по якості проведилось ВАТ „Новокаховський завод плавлених сирів” без дотримання вимог Інструкції П-7. В акті не зазначено часу початку і закінчення прийомки, місце, де проводилось приймання, умов зберігання, адреси постачальника, дати і номеру телефонограми або телеграми про виклик представника виробника (постачальника) сиру.

Докази повідомлення ПП „Подоляночка” і виклику його представника для участі в прийманні та перевірці якості сиру позивач не надав. Акт складено і підписано односторонньо працівниками ВАТ „Новокаховський завод плавлених сирів”.

Інструкцією П-7 також передбачено відбір зразків (проб), а тому особи, що приймають участь в прийманні продукції зобов’язані відібрати у встановленому порядку зразки (проби) для проведення аналізів. Про відбір зразків (проб) складається акт відбору зразків (проб), в якому робляться відповідні відмітки про передачу їх на аналіз (пункти 26-28 Інструкції П-7).

В акті №122 від 21.03.2008р. не зазначено про відбір проб. Окремий акт відбору проб також відсутній.

Суд прийшов до висновку, що позивачем не дотримано вимог чинного законодавства щодо порядку приймання продукції по якості, а тому акт №122 від 21.03.2008р. не може бути належним доказом по справі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач самостійно, без погодження з відповідачем, здійснив спробу реалізації сиру іншому споживачу ТОВ „Моліс”, доставив йому партію сиру, і тільки після відмови ТОВ „Моліс” від отримання, сир було повернено на завод. Факт пошкодження та забруднення частини мішків з сиром зафіксовано актом ТОВ „Моліс” від 27.03.2008р.

По видатковій накладній №ВПР-000002 від 27.03.2008р., товарно-транспортній накладній від 27.03.2008р., позивачем повернено сир на адресу відповідача, який, шляхом зважування, встановив в наявності 9843кг. сиру, замість 10000кг., зазначених у видатковій накладній. З врахуванням кількості фактично поверненого сиру, відповідач повернув позивачу грошові кошти у сумі 175166грн.03коп.

Внаслідок транспортування сиру позивачем понесено транспортні витрати.

Позивач, посилаючись на ст.224 Господарського кодексу України, просить стягнути з відповідача загальну суму збитків у розмірі 10286грн.45коп.

Згідно ч.3 ст.216 Господарського кодексу України господарсько-правова відповідальність базується на принципах, за якими, зокрема : потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

Відповідно ч.1 ст.218 цього Кодексу підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Однак, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження отримання від відповідача сиру неналежної якості, і тим самим, не доведено факту порушення відповідачем господарського зобов’язання, підстави для відшкодування збитків відсутні. В позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.1,43, 45, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відкритого акціонерного товариства „Новокаховський завод плавлених сирів” м.Таврійськ Херсонської області до приватного підприємства „Подоляночка” с.Ставниця Летичівського району про стягнення 10286грн.45коп. - відмовити.

Суддя