Господарський суд
Житомирської області
----------------------------------------
м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65, '481-620
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" травня 2008 р.

Справа № 5/358

Господарський
суд Житомирської області у складі:

Головуючого
судді

судді Брагіної Я.В.

судді

за участю
представників сторін

від позивача Дибаєв Ф.А. - дов. №06 від 06.02.08р.

від
відповідача ОСОБА_2- дор. від
14.05.08р.

Розглянув справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпромаштранс"
(м. Дніпропетровськ)

до Приватного підприємця ОСОБА_1(м. Житомир)

про стягнення 31214,43 грн.

Позивач
звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з
відповідача на свою користь 31214,43 грн. штрафних санкцій за прострочення
оплати послуг по перевезенню вантажу, з яких 303,90 грн. - пеня, 30910,53 грн.
- штраф.

Представник
позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав,
зазначених в позовній заяві. Пояснив, що відповідач прострочив оплату послуг,
тому відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України повинен сплатити
штрафні санкції. Проте, зазначив, що позивач не відноситься до державного
сектору економіки, контракт не являється державним і фінансування не
проводилось за державні кошти.

Представник
відповідача в засіданні суду надав відзив на позовну заяву, в якому проти
позову заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних
вимог. Пояснив, що позивач неправомірно нарахував штрафні санкції, оскільки не
являється державним підприємством, не відноситься до державного сектору
економіки, контракт не являється державним і фінансування проводилось не за
рахунок державних коштів.

Суд дослідив в
судовому засіданні документи, а саме: разовий договір-заявка №006 від
12.07.07р., міжнародну товарно-транспортну накладну, акт здачі-приймання
транспортних послуг, рахунок-фактуру, подорожній лист, претензії, банківські
виписки, свідоцтво про державну реєстрацію, статут, установчий договір, довідки
про включення до ЄДРПОУ.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до
укладеного між сторонами разового договору-заявки №006 від 12.07.07р. на перевезення
вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (а.с.15), позивач
надав відповідачеві послуги по перевезенню вантажу на загальну суму 20258,00
грн., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR)
№023369, актом здачі-прийняття транспортних послуг від 13.08.07р. (а.с.16-17),
а також подорожнім листом №393482 від 12.07.07р. (а.с.19).

Відповідно до
зазначеного вище разового договору-заявки від 12.07.07р., строк оплати послуг -
7-8 днів після дня одержання оригіналу міжнародної товарно-транспортної
накладної (СМR).

На оплату
зазначених послуг позивач виставив відповідачеві рахунок-фактуру №СФ-111-1 від
13.08.07р. (а.с.18).

Слід зазначити,
що відповідач здійснив оплату послуг позивачеві в сумі 20258,00 грн., що
підтверджується платіжними дорученнями №48 від 18.10.07р. на суму 10000,00 грн.
та № 59 від 02.11.07р. на суму 10258,00 грн. (а.с.23-24) і банківськими
виписками та про що не заперечували представники сторін в засіданні суду.

Позивач,
посилаючись на те, що відповідач прострочив строк оплати послуг та на підставі
ч.2 ст. 231 ГК України просить суд стягнути з останнього 303,90 грн. пені і
30910,53 грн. штрафу.

Дійсно,
відповідач несвоєчасно оплатив вартість послуг, проте, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні позову, вважаючи, що позивач безпідставно
нарахував відповідачеві штрафні санкції, оскільки сторони не погодоли  між собою відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

Згідно з п. 3.1
договору №006, в разі невиконання або неналежного виконання умов організації і
виконання перевезення, розрахунків за виконане перевезення, перевізник і
експедитор несуть відповідальність згідно Господарського кодексу України.

Разом з тим,
штраф та пеня за прострочення грошового зобов'язання в даному договорі не
визначені.

Виконання
зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом (ч.1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до
ч.1 ст. 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється в письмовій формі.

Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми
є нікчемним (ч.2 ст. 547 ЦК України).

Крім того, суд
не приймає доводи позивача щодо нарахування пені та штрафу на підставі ч.2 ст.
231 ГК України, оскільки відповідно до зазначеної норми, у разі якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення
пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання
фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного
кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи
договором, у таких розмірах:

за порушення
умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг)
стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення
строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості
товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф
у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Проте, позивач
не належить до державного сектору економіки, порушення зобов'язання не
пов'язане з виконанням державного контракту, зобов'язання не фінансувалось за
рахунок Державного бюджету України, про що не заперечував представник позивача
в судовому засіданні.

Тому позивач
безпідставно посилається на ч.2 ст. 231 ГК України.

Крім того,
матеріали справи свідчать про те, що позивач не належить до державного сектору
економіки , зокрема: статут, установчий договір позивача, згідно з якими
засновниками останнього є фізичні особи ОСОБА_3та ОСОБА_4, а також довідка про
включення до ЄДРПОУ, відповідно до якої форма власності позивача - колективна.

Відповідно до
вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не
довів тих обставин, на які посилався в позовній заяві.

Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Витрати по
сплаті державного мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу
покладаються на позивача.

На підставі ст.
231 ГК України, ст.ст. 547, 548 ЦК України, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44,
49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. В
задоволенні позову відмовити.

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
з дня підписання мотивованого рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК
України.

Суддя

Брагіна Я.В.

Дата підписання
мотивованого рішення: 16.05.08р.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу
(рек.)

3 - відповідачу
(рек.)