СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа №

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився, Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим;

відповідача: не з'явився, відділ Державної виконавчої служби Совєтського районного управління юстиції;

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Медведчук О.Л. ) від 12 травня 2008 року у справі № 2-26/14448-2007А

за позовом           Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим (вул. 50 років СРСР, 4а,Совєтський,97200)

до           відділу Державної виконавчої служби Совєтського районного управління юстиції (пер. Мартынова, 5,Совєтський,97200)

про скасування постанови та спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим, звернувся до Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом до відповідача, Державної виконавчої служби у Совєтьському районі Автономної Республіки Крим, про скасування постанови від 05 жовтня 2006 року про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню вимоги про сплату боргу № Ю-257 від 07 вересня 2006 року та зобов’язання виконавчої служби стягнути з боржника –Пересувної механізованої колони –80 заборгованості в сумі 6930, 20 грн. на користь позивача.

Ухвалою Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 03 вересня 2007 року дану справу передано до господарського суду Автономної Республіки Крим за підсудністю.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 17 грудня 2007 року допущено заміну неналежного відповідача –Державної виконавчої служби у Совєтському районі Автономної Республіки Крим на належного - відділ Державної виконавчої служби Совєтського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 12 травня 2008 року у справі № 2-26/14448-2008 А (суддя Медведчук О.Л.) у задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов у справі.

Доводи скарги обґрунтовані порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт твердить, що поза увагою місцевого господарського суду залишилось те, що стягнуті грошові кошти не розподілялись державним виконавцем у відповідності до вимог статей 43-44 Закону України „Про виконавче провадження”, а саме –в порядку календарного надходження виконавчих документів.

Порушення норм процесуального права, як твердить позивач, полягають у тому, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову у зв’язку з пропуском строку на звернення до суду і не прийняв до уваги, що управління намагалось вирішити спор у досудовому порядку, з чого вбачається, що строк для звернення до суду за захистом порушених прав не сплинув.

У судове засідання, призначене на 24 червня 2008 року, представники сторін не з’явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується матеріалами справи, до початку судового засідання позивач надав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Враховуючи, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившихся представників сторін.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

28 вересня 2006 року Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим звернулось до Державної виконавчої служби Совєтського району Автономної Республіки Крим із заявою про прийняття на примусове виконання вимоги № Ю-25 від 07 вересня 2006 року про стягнення з Пересувної механізованої колони-80 суми недоїмки в розмірі 6930 ,20 грн..

29 вересня 2006 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

30 вересня 2006 року боржник надав виконавчій службі платіжне доручення № 25 від 29 вересня 2006 року про перерахування на користь Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим на виконання вимоги № 257 від 07 вересня 2006 року 417, 43 грн. та платіжне доручення № 206 від 29 вересня 2006 року на суму 6512, 72 грн., а всього –на 6930,20 грн..

Добровільне виконання боржником вимоги про сплату боргу № Ю-257 від 07 вересня 2006 року стало підставою для винесення державним виконавцем постанови від 05 жовтня 2006 року про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 статті 37 Закону України „Про виконавче провадження”.

Позивач вважає, що державною виконавчою службою стягнення грошових коштів повинно здійснюватись в порядку календарного надходження виконавчих документів, зв’язку з чим не погоджується з закриттям виконавчого провадження.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим з наступних підстав.

Закон, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України „Про виконавче провадження”.

У відповідності до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до вимог статті 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 3 Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, рішення інших органів державної влади у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу.

Частиною 14 статті 106 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” встановлено, що рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом. У разі якщо страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, отримали рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, і не сплатили зазначені в них суми фінансових санкцій протягом десяти робочих днів, а також не оскаржили це рішення чи не повідомили у цей строк відповідний виконавчий орган Пенсійного фонду про його оскарження, воно передається для виконання державній виконавчій службі та страхувальнику.

У відповідності до пункту 8 статті 37 Закону України „Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню у випадках фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Посилання позивача на порушення державним виконавцем вимог статей 43-44 Закону України „Про виконавче провадження” щодо розподілу стягнутих з боржника грошових сум та черговості задоволення вимог стягувачів, яке, на думку позивача, виразилося в нерозподілу стягнутих грошових коштів в порядку календарного надходження виконавчих документів, судова колегія вважає безпідставними.

Так, положення статей 43-44 Закону України „Про виконавче провадження” не надають права державному виконавцю на свій розсуд здійснювати зарахування сум, стягнутих з боржника чи сплачених боржником самостійно, зараховувати на виконання тих документів, на які вказує стягувач.

Закон України „Про виконавче провадження” надає боржнику право самостійно виконати рішення в строк для добровільного виконання і надати державному виконавцю підтверджуючи документи.

Перелік викладеного свідчить про відповідність дій Державної виконавчої служби Совєтського району Автономної Республіки Крим вимогам Закону України „Про виконавче провадження”, згідно з яким у державного виконавця були всі підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Зазначене свідчить про безпідставність позовних вимог, заявлених Управлінням Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим, про скасування постанови від 05 жовтня 2006 року про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню вимоги про сплату боргу № Ю-257 від 07 вересня 2006 року.

Однак, судова колегія не погоджується як на підставу відмови у задоволенні позову з посиланням суду на пропуск позивачем строку на звернення до суду, встановлений статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на наступне.

Зі змісту статті 85 Закону України „Про виконавче провадження” вбачається, що сторонам виконавчого провадження надається право на оскарження дії державного виконавця в адміністративному порядку шляхом звернення зі скаргою до начальника органу державної виконавчої служби або в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим, отримав 07 листопада 2006 року вх. № 742/09-5 постанову державного виконавця від 05 жовтня 2006 року про закриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вимоги про сплату заборгованості № Ю-257 від 07.09.2006 року у зв’язку з його виконанням, оскаржило її 14 листопада 2006 року начальнику Державної виконавчої служби в Автономної Республіці Крим. За результатами розгляду, 24 листопада 2006 року Державною виконавчою службою в Автономної Республіці Крим прийнято постанову про відмову у задоволенні скарги, яка була отримана позивачем 30 листопада 2006 року.

08 грудня 2006 року вказана постанова була оскаржена начальнику Державної виконавчої служби в Автономної Республіці Крим. Відповідь на скаргу Управлінням Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим була отримана 19 лютого 2007 року і 28 лютого 2007 року Управління звернулось до суду з даною позовною заявою.

Таким чином, позивач намагався врегулювати спір в позасудовому порядку, скориставшись правом, наданим статтею 85 Закону України „Про виконавче провадження” на оскарження дій державного виконавця в адміністративному порядку.

Залишення скарг без задоволення з’явилось підставою для звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

У відповідності до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, відмовляючи у позові у зв’язку з пропуском строку звернення до суду, місцевий господарський суд не врахував, що у випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановив, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, приймається рішення про відмову в позові саме з цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності.

Якщо не буде встановлено, що таке право позивача порушено і строк звернення до суду пропущено без поважних причин, суд постановляє рішення, яким відмовляє в позові з підстав закінчення строку звернення до суду, а при визнанні причини пропуску цього строку поважною, порушене право підлягає захисту.

У відповідності до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

У зв’язку зі зміною мотивувальної частини оскаржуваної постанови в повному обсязі, прийнятий судовий акт підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 195, пунктом 3 статті 198, 202, частиною 2 статті 205, 207, 212, статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 12 травня 2008 року у справі № 2-26/14448-2007 А скасувати.

Прийняти нове рішення у справі.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання законної сили цією постановою та в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий суддя

Судді