КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

05.06.08 р.                                                                                          № 3/076-07/6/18-08

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Федорчук Р. В (доповідач по справі),

суддів:

Рудченка С.Г.

Ткаченка Б.О.

судді-доповідача Федорчук Р. В

секретар судового засідання: Рустам’ян Е.А.

за участю представників сторін: відповідно до протоколу судового засідання від 05.06.2008 року.

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства «Росинка» на ухвалу господарського суду Київської області від 18.04.2008 року

у справі № 3/076-07/6/18-08 (головуючий суддя: А.Ю. Кошик, судді: Є.П. Євграфова, О.О. Рябцева)

за позовом           Відкритого акціонерного товариства «Племінний завод «Бортничі», с. Щасливе

до           1. Бориспільської районної державної адміністрації, м. Бориспіль

2. Фермерського господарства «Росинка», с. Гнідин

про           визнання недійсним договору купівлі –продажу землі та державного акту на право власності на землю.

в с т а н о в и в :

Відкрите акціонерне товариство «Племінний завод «Бортничі»звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Бориспільської районної державної адміністрації та Фермерського господарства «Росинка»про визнання недійсними договору купівлі-продажу землі від 05.08.2004 року, укладеного між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області і Фермерським господарством «Росинка», та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.10.2004 року (серія ЯА № 220773, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 2) (т. 1 а.с. 3 –11).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.04.2008 року провадження по справі № 3/076-07/6/18-08 було припинено (т .2 а.с. 104 –107).

Приймаючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.01.2008 року по справі № 142/13-06 оскаржуваний договір купівлі-продажу землі від 05.08.2004 року, укладений між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області та Фермерським господарством «Росинка», та державний акт на право власності на земельну ділянку від 21.10.2004 року (серія ЯА № 220773, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 2) були визнані недійсними.

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутній предмет спору, оскільки оскаржуваний позивачем договір та державний акт в судовому порядку визнані недійсними, а тому провадження по справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із ухвалою господарського суду Київської області другий відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу господарського суду Київської області від 18.04.2008 року по справі № 3/076-07/6/18-08 скасувати та прийняти нове рішення яким справу повернути до суду першої інстанції для розгляду по суті (т. 2 а.с. 116 –117).

Позивач заперечує проти апеляційної скарги з мотивів викладених у поясненнях № 77 від 04.06.2008 року, вважає її необґрунтованою, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обґрунтованою (т. 2 а.с. 127 –128).

В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилався на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд не в повному обсязі з’ясував усі обставини, що мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосувавши норми процесуального та матеріального права, у зв’язку з чим останнє підлягає скасуванню з підстав, викладених у тексті скарги.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.05.2008 року, відповідно до ст. 98 ГПК України, апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначені до розгляду в судовому засіданні за участю повноважених представників сторін (т . 2 а.с. 108 –109).

Розпорядженням заступника голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду склад колегії було змінено –головуючий суддя: Федорчук Р.В., судді: Рудченко С.Г., Ткаченко Б.О. (т. 2 а.с. 126).

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення суду та заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Представники відповідачів в судове засідання не з’явилися. Відповідно до абзацу 3 пункту 3.6 Роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 року № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві. З врахуванням викладеного, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду приходить до висновку про те, що представники відповідачів про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 111, 112).

Відповідно до п 3.6. роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 року № 02-5/289 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, Київським міжобласним апеляційним господарським судом 05.06.2008 року було проголошено вступну та резолютивну частини Постанови.

Відповідно до ст. 101 ГПК України Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заслухавши пояснення учасника судового засідання, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права, при винесені оскаржуваної ухвали, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а ухвалу господарського суду Київської області від 18.04.2008 року такою, що має бути залишена без змін виходячи з таких підстав.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 13.02.1996 року № 23-АТ було створено ВАТ «Племінний завод «Бортничі»шляхом реорганізації Державного племінного заводу «Бортничі»у відкрите акціонерне товариство у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.92 року № 686 «Про затвердження Порядку перетворення в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства».

Згідно п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.92 року № 686 з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви державного підприємства приймаються товариством. Товариство є правонаступником прав і обов'язків державного підприємства, що приватизується.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи державну реєстрацію ВАТ «Племінний завод «Бортничі»було проведено 28.05.1996 року.

Відповідно до п. 3.3 Статуту відкритого акціонерного товариства «Племінний завод «Бортничі»в редакції 1996 року, що затверджена першим заступником Голови Фонду державного майна України 22.05.1996 року та зареєстрованого 28.05.1996 року за реєстраційним № 217 товариство є правонаступником державного племінного заводу «Бортничі».

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 Статуту відкритого акціонерного товариства «Племінний завод «Бортничі»в новій редакції 2006 року, що затверджена загальними зборами акціонерів товариства 07.09.2006 року, відкрите акціонерне товариство «Племінний завод «Бортничі»засноване згідно наказу Фонду державного майна України від 13 лютого 1996 року № 23-АТ шляхом перетворення державного племінного заводу «Бортничі»у відкрите акціонерне товариство відповідно до чинного законодавства України. Товариство є повним правонаступником всіх майнових і немайнових прав та зобов’язань державного племінного заводу «Бортничі».

Таким чином, ВАТ «Племінний завод «Бортничі»є правонаступником всіх прав та обов’язків державного племінного заводу «Бортничі».

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

04.12.1995 року на підставі рішення Гнідинської сільської ради від 17.09.1995 року Державному племінному заводу «Бортничі»було видано Державний акт на право постійного користування землею, серія І-КВ № 001549, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1, що посвідчував право постійного користування земельними ділянками площею 755, 5 га.

У зв’язку з передачею у колективну власність позивача частини земельної ділянки, яка знаходилась у його постійному користуванні як у правонаступника Державного племінного заводу «Бортничі», загальною площею 624, 6 га, 08.09.1997 року позивачу було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ, зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4/22.

В постійному користуванні ВАТ «Племінний завод «Бортничі» залишились земельні ділянки загальною площею 81, 6 га в межах Гнідинської сільської ради, які визначені в Державному акті як Ділянка 1а –площею 4, 0 га, Ділянка 2 –площею 7, 1 га, Ділянка 4 - площею 9, 8 га, Ділянка 6 –площею 4, 3 га, Ділянка 8 –площею 20, 5 га, Ділянка 10 –площею 29, 6 га, Ділянка 12 –площею 6, 3 га.

08.09.1997 року Гнідинською сільською радою Бориспільського району було видано Державний акт на право постійного користування серія ІІ-КВ № 003137, зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 3, що посвідчував право постійного користування позивача земельними ділянками загальною площею 81, 6 га.

Згідно ч. 2 ст. 7 Земельного кодексу України 1990 року постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

Згідно ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України 2001 року право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Ст. 27 Земельного кодексу України 1990 року та ст. 141 Земельного кодексу України 2001 року встановлено перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою чи її частиною.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 31 Земельного кодексу України 1990 року вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.

Статтею 149 Земельного кодексу України 2001 року передбачено порядок вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування.

З матеріалів справи вбачається відсутність доказів, що свідчать про наявність підстав для припинення права постійного користування позивача на земельні ділянки площею 81, 6 га, право постійного користування якими посвідчується державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003137, виданого 08.09.1997 року, а також докази, що свідчать про проведення вилучення у позивача в порядку, встановленому ст.ст. 149, 151 Земельного кодексу України 2001 року, вищевказаних земельних ділянок площею 81, 6 га. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003137, виданий позивачу 08.09.1997 року, було визнано недійсним.

Враховуючи наведене, на даний час у позивача перебувають на праві постійного користування земельні ділянки загальною площею 81, 6 га, а саме: земельні ділянки визначені в Державному акті на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003137, виданому 08.09.1997 року, як Ділянка 1а –площею 4, 0 га, Ділянка 2 –площею 7, 1 га, Ділянка 4 –площею 9, 8 га, Ділянка 6 –площею 4, 3 га, Ділянка 8 –площею 20, 5 га, Ділянка 10 –площею 29, 6 га, Ділянка 12 – площею 6, 3 га.

05 серпня 2004 року на підставі розпорядження відповідача –1 від 12.07.2004 року № 553 «Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення Фермерському господарству «Росинка»в адмінмежах Гнідинської сільської ради»між відповідачем –1 та відповідачем –2 було укладено договір купівлі-продажу землі, відповідно до якого відповідачу –2 було продано земельну ділянку площею 100 гектарів, що розташована в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

В п. 1.4 зазначеного договору від 05.08.2004 року визначено, зокрема, що земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав та претензій третіх осіб, вона не продана, не подарована, не заставлена, не передана в оренду чи безоплатне користування.

21 жовтня 2004 року на підставі оскаржуваного договору від 05.08.2004 року другому відповідачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯА № 220773, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 2).

Частина земельної ділянки, яка продана другому відповідачу за договором купівлі-продажу землі від 05 серпня 2004 року, плани меж якої визначені в Державному акті на право власності на земельну ділянку (серія ЯА № 220773, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 2), належить на праві постійного користування позивачу, а саме: в межах земельної ділянки площею 100 га, яка продана другому відповідачу, знаходяться частини земельних ділянок позивача, що визначені як Ділянки № 4 в Державному акті на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003137, виданому позивачу 08.09.1997 року.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Господарського кодексу України, земельні відносини не є предметом регулювання цього Кодексу. Пунктом 1 ст. 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини –це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. З урахуванням цього відносини між відповідачем –1 та відповідачем –2 з приводу купівлі-продажу земельної ділянки є земельними відносинами, а тому вони не є предметом регулювання Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених даним Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 149 Земельного кодексу України 2001 року визначено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Враховуючи викладене, чинне законодавство не наділяє місцеву державну адміністрацію повноваженням здійснювати розпорядження земельними ділянками, що належать юридичним особам на праві постійного користування без наявності визначених законом підстав для припинення такого права.

Оскільки за договором від 05 серпня 2004 року, укладеним між відповідачем –1 та відповідачем –2, була продана частина земельної ділянки, що належить на праві постійного користування позивачу, то цим відповідач –1 та відповідач – 2 обмежили позивача у здійсненні володіння та користування зазначеною земельною ділянкою. Отже, відповідач –1 та відповідач –2 порушили право постійного користування земельними ділянками позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України 2001 року (в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору) продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється на конкурентних засадах (аукціон, конкурс), крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок. З урахуванням зазначеної норми зміст договору купівлі-продажу від 05.08.2004 року суперечить ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України, так як за умовами даного договору відповідач –1 продав відповідачу –2 частину земельної ділянки державної власності без проведення аукціону (конкурсу).

Враховуючи вищенаведене, оспорюваний договір від 05.08.2004 року було укладено з порушенням вимог ст.ст. 17, 127, 141, 149, 151 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 215. Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, договір купівлі-продажу землі від 05.08.2004 року, укладений між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області та Фермерським господарством «Росинка», не відповідає вимогам чинного законодавства і є підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Оскільки є підстави для визнання недійсним договору від 05.08.2004 року, тому є підстави для визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого другому відповідачу 21 жовтня 2004 року (серія ЯА № 220773, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 2) на підставі зазначеного договору купівлі-продажу землі.

Однак при цьому відповідно до постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.01.2008 року по справі № 142/13-06 оскаржуваний договір купівлі-продажу землі від 05.08.2004 року, укладений між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області та Фермерським господарством «Росинка», та державний акт на право власності на земельну ділянку від 21.10.2004 року (серія ЯА № 220773, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 2) були визнані недійсними.

Таким чином, на момент розгляду справи спірний договір купівлі-продажу землі від 05.08.2004 року та державний акт на право власності на землю від 21.10.2004 року визнані судом недійсними, тобто юридично їх не існує, вони не породжують будь-яких правових наслідків.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами даної справи відсутній предмет спору, оскільки оскаржувані позивачем договір та державний акт в судовому порядку визнані недійсними. Тому колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, колегія судів Київського міжобласного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи та надано відповідну правову оцінку, ухвала господарського суду Київської області від 18.04.2008 року по справі № 3/076-07/6/18-08 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак відсутні передбачені законом підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 43, 99, 101 –103, 105 Господарсько процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Росинка» на ухвалу господарського суду Київської області від 18.04.2008 року у справі № 3/076-07/6/18-08 залишити без задоволення.

2.          Ухвалу господарського суду Київської області від 18.04.2008 року у справі № 3/076-07/6/18-08 залишити без змін.

3.          Постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду по даній справі набирає законної сили з дня її прийняття відповідно до ст. 105 ГПК України.

4.          Постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України відповідно до ст. 105 ГПК України.

5.          Матеріали справи № 3/076-07/6/18-08 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя:                                                                      Федорчук Р. В

Судді:

Рудченко С.Г.

Ткаченко Б.О.

Дата відправки 17.06.08