ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2008 р.

№ 12/12-08

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвська Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Михайлюк М.В.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю

науково-виробничого підприємства

"Стальсервіс"

на постанову          Дніпропетровського апеляційного

господарського суду від 21.04.2008 року

у справі                                                  № 12/12-08

господарського суду                              Дніпропетровської області

за позовом                                                  Товариства з обмеженою відповідальністю

науково-виробничого підприємства

"Стальсервіс"

до                                                            Товариства з обмеженою відповідальністю

виробничо-комерційної фірми

"Дніпроремспецсервіс"

про          розірвання договору та стягнення

грошових коштів

за участю представників:

позивача –          Стасюк Є.О.

відповідача –          Кондратьєва О.М.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стальсервіс" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Дніпроремспецсервіс" про розірвання договору №445/07 від 08.06.2007 року, стягнення сплаченої передплати у розмірі 14 535 грн. та штрафних санкцій у розмірі 3 488,40 грн.

В подальшому позивач зменшив позовні вимоги, відмовившись від стягнення штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2008 року (суддя Жукова Л.В.) позов задоволено; розірвано договір № 445/07 від 08.06.2007р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-виробниче підприємство „Стальсервіс” та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма „Дніпроремспецсервіс”; стягнуто з відповідача на користь позивача 14 535 грн. передплати та судові витрати.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.04.2008 року (судді: Чоха Л.В., Сизько І.А., Тищик І.В.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2008 року скасовано; в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стальсервіс" просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін. В обгрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу –без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, якщо суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 08.06.2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір №445/07 зі строком дії до 31.07.2007 р.

За умовами вказаного договору відповідач зобов’язався в строк з 12.06.2007 року до 16.07.2007 року перенести ВЛ-6кВ в кабельну лінію, а позивач зобов"язався оплатити виконані роботи шляхом сплати 14 535 грн. у вигляді передплати, а кінцевий розрахунок - здійснити на підставі підписаного акту приймання–передачі виконаних робіт протягом п’яти банківських днів з дня підписання його сторонами.

13.06.2007 р. позивач згідно виставленого відповідачем рахунку № 31479 від 08.06.2007 р. перерахував останньому 14 535 грн. у вигляді передплати, а відповідач, в свою чергу, у встановлені строки не виконав взяті на себе договором зобов’язання.

Предметом даного спору є вимога позивача про розірвання вказаного договору у зв"язку з істотним порушенням відповідачем його умов договору, що передбачають виконання робіт в строк з 12.06.2007р. по 16.07.2007р. Також позивач просив суд стягнути з відповідача суму передплати у розмірі 14 535 грн.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стальсервіс" про розірвання договору, пославшись на норми ст.526, ч.2 ст.651 ЦК України, встановив факт порушення відповідачем умов договору у зв"язку з невиконанням обумовлених договором робіт у встановлені строки. Внаслідок розірвання вказаного договору, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача суми передплати у розмірі 14 535 грн., пославшись, при цьому, на ч.5 ст.653 ЦК України, якою передбачено право позивача вимагати відшкодування збитків у випадку розірвання договору у зв’язку з істотним його порушенням.

Проте, апеляційна інстанція, скасувавши рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову, встановила, що за своєю юридичною природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором підряду, передбачений статтею 837 ЦК України.

Проаналізувавши загальні норми, якими врегульовані питання розірвання договорів, в т.ч. порядок їх розірвання (ст.ст. 651, 653 ЦК України, ст.181 ГК України), господарський суд апеляційної інстанції правильно вказав на помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності доказів істотного порушення відповідачем договору, що потягло б за собою завдання позивачу шкоди. Також суд апеляційної інстанції при повторному розгляді справи, дотримуючись вимог ст. 43 ГПК України, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності та, встановивши факт порушення позивачем порядку розірвання договорів, передбаченого статтею 188 ГК України, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом 5 статті 653 цього ж Кодексу передбачено, що якщо договір розірваний у зв’язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Згідно статті 188 Цивільного кодексу України розірвання господарських договорів у односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати про це пропозиції другій стороні.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України на кожну сторону покладено обов"язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Таким чином, враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено відсутність доказів істотного порушення відповідачем договору, що потягло б за собою завдання позивачу шкоди, а також відсутність доказів звернення позивача до відповідача в порядку ст.188 ГК України з пропозицією про його розірвання, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про безпідставність позовних вимог та відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарським судом апеляційної інстанції на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки суду апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Твердження касаційної скарги про те, що постанова апеляційного господарського суду необґрунтована, прийнята при неповному з’ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стальсервіс" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.04.2008 року у справі № 12/12-08 залишити без змін.

Головуючий суддя

Н.Г. Дунаєвська

Судді

Н.І. Мележик

М.В. Михайлюк