ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
квітня 2008 р.

Справа
№ 9/417

Господарський
суд Івано-Франківської області у складі суду: судді Фанди Оксани Михайлівни при
секретарях  судового засідання
Олейняш  Еліні Михайлівні та Кіндрат
Галині Романівні  розглянувши у
відкритому судовому засіданні  справу

за
позовом  Приватного підприємця  ОСОБА_1,АДРЕСА_1

до
відповідача 1:  Івано-Франківської  міської
ради,  вул.Грушевського,21, м.
Івано-Франківськ,76000

до
відповідача 2:  Фонд комунальної
власності територіальної громади м.Івано-Франківська,  вул.Курбаса,2, м. Івано-Франківськ,76000

про зобов"язання
вчинити дію

За участю представників
сторін:

Від відповідача 1: Кедик
Надія Степанівна, ( довіреність № 1085/05-17/07 в від 24.07.06 року)

Від позивача:ОСОБА_2,
(довіреність  від 10.08.2007р.),

Від відповідача 2: не
з`явились

СУТЬ
СПОРУ: Заявлено  вимогу про
зобов"язання   Івано -
Франківської   міської ради включити   нежитлові приміщення площею 38 , 4 кв. м. ,
що розташовані на 1 - му поверсі в будинку пАДРЕСА_1  та орендуються позивачем згідно договору
оренди нежитлових приміщень від 28
листопада  2006 року №  2929
до Програми приватизації в місті Івано - Франківську на 2006 - 2007р.
" та переліку об"єктів комунальної власності міста щодо яких
Фонду  комунальної власності
територіальної громади міста Івано - Франківська доручається провести незалежні
оцінки їх вартості .

13.02.08 року представником позивача подано
суду письмове клопотання про зміну предмету позову, в якому позивач просить:
зобов"язати  Фонд комунальної
власності територіальної громади м. Івано-Франківська  включити
нежитлові приміщення площею 38 , 4 кв. м. , що розташовані на 1 - му
поверсі в будинку по АДРЕСА_1 та орендуються позивачем згідно договору оренди
нежитлових приміщень від 28
листопада  2006 року  №
2929  до "Програми
приватизації в місті Івано - Франківську на 2006 - 2007р. " та переліку
об"єктів комунальної власності міста щодо яких Фонду  комунальної власності територіальної громади
міста Івано - Франківська доручається провести незалежні оцінки їх вартості, а
також зобов"язати Івано-Франківську міську раду затвердити зміни до  "Програми приватизації в місті Івано - Франківську
на 2006 - 2007р. " та переліку об"єктів комунальної власності міста
щодо яких Фонду  комунальної власності
територіальної громади міста Івано - Франківська доручається провести незалежні
оцінки їх вартості в частині включення нежитлових приміщень площею 38, 4 кв. м,
що  розташовані на 1 - му поверсі в
будинку по АДРЕСА_1 та орендуються позивачем згідно договору оренди нежитлових
приміщень від 28   листопада  2006 року
№  2929."

09.01.08 року представниками позивача
та відповідача 1 подано суду заяву про продовження строку розгляду справи.

13.02.08 року в зв»язку зі зміною
предмету позову представником позивача подано суду письмове клопотання про
зміну правового статусу третьої особи на стороні відповідача -Фонду комунальної
власності територіальної громади м. Івано-Франківська та визнання Фонду  комунальної власності територіальної громади
м. Івано-Франківська відповідачем по справі.

Вказане клопотання задоволено судом.
Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 13.02.08 року  замінено правовий  статус третьої особи на стороні відповідача -
Фонду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська та
визнано Фонд   комунальної власності
територіальної громади м. Івано-Франківська відповідачем по справі.

В судових засіданнях неоднаразово
оголошувались перерви на вимогу представників
сторін для подання додаткових доказів, а саме:   02.04.08
року оголошувалась перерва до
07.04.08 року; 07.04.08 року оголошувалась перерва до 17.04.08 року.
Сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи.

При цьому суд вважає за необхідне
зазначити , що особи  які брали  участь у справі (зі всіх сторін)
недобросовісно користувались наданими їм правами.

Представник
позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити.
В обгрунутування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив
наступне.

01.04.2004 року між виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської ради та підприємцем ОСОБА_1було укладено
договір оренди нежитлових приміщень №ДО-2207,
що  розташовані на 1 - му поверсі
в будинку поАДРЕСА_1. Даний договір було укладено на підставі рішення
виконавчого комітету  від 27.01.04 року №
41 ( п. 2.11).

28.11.2006 року вказаний договір було
продовжено  шляхом укладання нового
договору оренди нежитлових приміщень
№2929.  Даний договір було укладено
на підставі рішення виконавчого комітету
від 14.03.06 року № 127 ( п. 1.6).

Відповідно до умов  договору оренди нежитлових приміщень від
28.11.2006 року № ДО-2929 виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради
передав, а підприємець ОСОБА_1 прийняв в строкове платне користування нежитлові
приміщення площею  38, 4 кв. м, що  розташовані на 1 - му поверсі в будинку
поАДРЕСА_1.

Представник позивача вказав, що
відповідно до п. 9.1 договору оренди від 01.04.2004 року на позивача було
покладено обов»язок за власні кошти відремонтувати  орендовані приміщення.

На виконання цього підприємець ОСОБА_1
здійснив ремонтні роботи, які за своїм характером відносять до невіддільних
покращень та які неможливо відокремити від орендованих приміщень без заподіяння
їм шкоди.

Представник позивача зазначив, що в
процесі оренди вищевказаних нежитлових приміщень позивачем проводились
неодноразові ремонтні роботи спрямовані на покращення  стану приміщень, що призвело до значних
матеріальних затрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про приватизацію невеликих державних підприємств ( малу приватизацію)»
покупцями об»єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи,
які визначаються покупцями відповідно до Закону України «Про приватизацію майна
державних підприємств».

Згідно п. 51 Закону України «Про
державну програму приватизації» в редакції від 14.01.05 року у разі прийняття
рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди,
приміщення) орендар одержує право на
викуп цього майна, якщо орендарем за згодою  орендодавця здійснено за рахунок власних
коштів  поліпшення орендованого майна,
яке неможливо відокремити  від
відповідного об»єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків
залишкової ( відновної за вирахуванням зносу) вартості майна ( будівлі,
споруди, приміщення).

Представник позивача вказав, що виходячи із
вищезазначених норм,  позивач має (набув)
право на приватизацію шляхом викупу в силу Закону.

07.09.07 року позивач заявою
звернувся до відповідача Фонду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська
з проханням про надання дозволу на приватизацію шляхом викупу орендованих
нежитлових приміщень площею  38, 4 кв. м,
що  розташовані на 1 - му поверсі в
будинку поАДРЕСА_1.
10.09.07 року  відповідач Фонд
комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська листом №
ФКВ-03/1859 повідомив позивача про неможливість приватизації шляхом викупу
орендованих нежитлових приміщень в зв»язку з тим, що на орендовані нежитлові
приміщення поширюється заборона на приватизацію, оскільки орендовані приміщення
знаходяться в будинку, який відноситься до пам»яток культурної спадщини, а
саме, пам»ятка архітектури місцевого значення.

Із посиланням на норми Закону України
«Про тимчасову заборону приватизації пам»яток
культурної спадщини», Закону України «Про охорону культурної спадщини»
представник позивача вказав, що відповідачем Фондом комунальної власності
територіальної громади м. Івано-Франківська
в листі від 10.09.07 року жодним чином не зазначено про те, що даний
об»єкт занесено до Державного реєстру нерухомих пам»яток України та на нього
виготовлено свідоцтво про реєстрацію об»єкта
культурної спадщини як пам»ятки.
Крім того, в договорі оренди нежитлових приміщень площею 38, 4 кв. м,
що  розташовані на 1 - му поверсі в
будинку по АДРЕСА_1від 01.04.2004 року, як і в договорі від 28.11.2006
року,   немає жодного пункту,  в якому би зазначалось, що вищевказаний
об»єкт належить до пам»ятки архітектури місцевого значення.

За наведених обставин, представник
позивача зазначив, що порушені права та
охоронювані законом інтереси позивача.

Представник
відповідача 1 Івано-Франківської міської ради
позовні вимоги заперечив та просив суд в їх задоволенні відмовити.  В обгрунтування заявлених заперечень
представник відповідача   вказав, що
відповідно до ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних
підприємств ( малу приватизацію)» місцеві ради затверджують  за
поданням  органів
приватизації  переліки  об'єктів,
які  перебувають  у  комунальній
власності і підлягають   продажу  на
аукціоні,  за  конкурсом, викупу.  Включення
об'єктів   малої  приватизації
до  переліків, зазначених у
частині першій цієї статті,
здійснюється  відповідно до  Державної
та  місцевих  програм
приватизації чи з ініціативи відповідних органів приватизації або
покупців. Відповідно до Концепції приватизації комунального майна  в м. Івано-Франківську, що затверджена
рішенням Івано-Франківської міської ради від 29.08.06 року повноваження щодо
затвердження Програми приватизації належить виключно міській раді.

Відповідно до ст. 8 Закону України
«Про приватизацію невеликих державних підприємств ( малу приватизацію)» з  моменту прийняття рішення про приватизацію
підприємства здійснюється його підготовка до приватизації.

Представник відповідача 1 зазначив,
що Івано-Франківська міська рада немає повноважень щодо включення нежитлових
приміщень до переліку об»єктів, які підлягають приватизації. Згідно ч. 1 ст. 7
Закону міські ради затверджують відповідні переліки.

Крім того представник відповідача 1
вказав, що відповідно до ст. 12 Закону України
«Про приватизацію невеликих державних підприємств ( малу приватизацію)»
ціна  продажу  об'єкта,
що  підлягає  приватизації шляхом викупу,  визначається
шляхом проведення незалежної оцінки. Відповідач 1 наголосив, що
позивачем не надано відповідних доказів про те, що покращення орендованого
майна було ним здійснено за погодженням з орендодавцем, в порядку визначеному
чинним законодвством.

01.02.05 року прийнято Закон України
«Про тимчасову заборону приватизації пам»яток культурної спадщини», яким
заборонено приватизацію пам»яток культурної спадщини до затвердження Верховною
Радою України переліку пам»яток культури спадщини, які не підлягають
приватизації.

Враховуючи те, що вимоги цього Закону
діють і на сьогоднішній день, а вищезазначені нежитлові приміщення розташовані
в будівлі, що є пам»яткою архітектури відповідно до розпорядження
Івано-Франківської обласної ради від 25.05.1981 року № 238-р, то не може бути
вирішено питання щодо укладення договору
купівлі-продажу, і відповідно у органу приватизації не було правових
підстав щодо винесення на розгляд сесії івано-Франківської міської ради питання
щодо включення  спірних нежитлових
приміщень в перелік об»єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Відповідно до ст. 18 Закону України
«Про охорону культурної спадщини» об'єкти
культурної   спадщини,  що
є  пам'ятками,  крім
пам'яток,  занесених  до
Переліку  пам'яток,  які
не  підлягають приватизації,  можуть
бути відчужені,  а також передані
власником або  уповноваженим  ним
органом  у  володіння,
користування   чи управління   іншій
юридичній  або  фізичній
особі  за  наявності погодження відповідного органу
охорони культурної спадщини.

Представник відповідача1
зазначив,  що  позивачем не надано доказів того, що
відповідний орган охорони культурної спадщини погодив передачу у власність
нежитлових приміщень по АДРЕСА_1

Представник позивача 1 також
повідомив суд, що на підставі рішення сесії Івано-Франківської міської ради від
14.12.07 року «Про внесення змін щодо кількісного та персонального складу
виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради» позивач  затверджений на посаді заступника міського
голови та 25.12.07 року прийняв присягу посадової особи органу місцевого
самоврядування.

Представником відповідача 1
Івано-Франківської міської ради подано суду довідку № 589/01-17/08 - в  від 01.04.08 року,  в якій
повідомлено, що листа за підписом першого заступника міського голови п.
Б. Ониськіва від 30.01.04 року, згідно якогоОСОБА_1було надано згоду  на проведення ремонтних робіт в орендованому
нежитловому приміщенні поАДРЕСА_1 не зареєстровано у вихідній документації в
канцелярії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Крім того, представник відповідача 1
зазначив, що поданий лист-погодження надрукований не на фірмовому  номерному бланку виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, без зазначення вихідного номера.

Представник відповідача 2 Фонду
комунальної власності територіальної громади м.
Івано-Франківська  позовні вимоги
заперечив та просив суд в їх задоволенні відмовити.  В обгрунтування заявлених заперечень
представник відповідача   вказав, що  Законом України «Про місцеве самоврядування в
Україні» визначено повноваження місцевих рад. Відповідно до Закону  Івано-Франківська міська рада не наділена
повноваженнями включати такі об»єкти у відповідні переліки об»єктів приватизації.

Представник відповідача 2 вказав, що
за змістом п. 51 Закону України «Про державну програму приватизації» орендар
отримує право на викуп орендованого ним об»єкта лише за умови прийняття рішення
про приватизацію орендованого майна. Таке рішення згідно ст. 7 Закону України
«Про малу приватизацію» приймають місцеві ради народних депутатів, які за
поданням органів приватизації затверджують переліки об»єктів,  які перебувають у комунальній власності і
підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом або викупу. За відсутності такого
рішення, в цьому випадку рішення сесії міської ради, у позивача не виникає
право на викуп орендованого об»єкту навіть при умові проведення ним належного
об»єму ремонтних робіт.

Представник відповідача 2 зазначив, що
вищевказана норма надає  орендарю право
на викуп орендованого державного майна, а спірне приміщення є у комунальній
власності територіальної громади м. Івано-Франківська, а крім того, Законом
України «Про тимчасову заборону приватизації пам»яток культурної спадщини»
заборонено приватизацію пам»яток культурної спадщини до затвердження Верховною
Радою України переліку пам»яток культури спадщини, які не підлягають
приватизації.

В поданих представником відповідача 2
письмових запереченнях зазначено, що рішенням обласного виконавчого комітету №
144  від 19.09.89 року будинок по
АДРЕСА_2 віднесено до пам»яток архітектури і внесено до Реєстру пам»яток
місцевого значення  під № 464-М.
Відповідно до  Закону України «Про
охорону культурної спадщини» відділ музейної роботи і охорони   культурної
спадщини є органом охорони культурної спадщини Івано-Франківської ОДА,
до компетенції якого віднесено погодження відчуження або передачі пам»яток
місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними  органами іншим особам    у
володіння,  користування   чи управління

Представник відповідача 2  зазначив,
що  позивач немає погодження цього
органу на відчуження спірного об»єкту.

Представник відповідача 2 повідомив
суд, що приватний підприємець ОСОБА_1 прийняв рішення про припинення
підприємницької діяльності в зв»язку з розпочатою ним діяльністю державного
службовця. Запис про рішення підприємця внесено до Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних осіб -підприємців під НОМЕР_1, про що свідчить лист
відділу державної реєстрації ( реєстраційної палати) від 04.01.08 року №
11-15/539.

26.03.08 року представник відповідача
2 подав суду письмові доповнення до відзиву, в якому позовні вимоги заперечив
та просив суд в позові відмовити.Одночасно ним подано  суду письмове клопотання про припинення
провадження, оскільки позивач припинив підприємницьку діяльність у зв»язку з
розпочатою ним діяльністю державного службовця.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.04.2004 року між виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської ради та підприємцем ОСОБА_1було укладено
договір оренди нежитлових приміщень №ДО-2207,
що  розташовані на 1 - му поверсі
в будинку поАДРЕСА_1. Даний договір було укладено на підставі рішення
виконавчого комітету  від 27.01.04 року №
41 ( п. 2.11).

28.11.2006 року вказаний договір було
продовжено  шляхом укладання нового
договору оренди нежитлових приміщень
№2929.  Даний договір було
укладено на підставі рішення виконавчого комітету  від 14.03.06 року № 127 ( п. 1.6).

Відповідно до умов  договору оренди нежитлових приміщень від
28.11.2006 року № ДО-2929 виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради
передав, а підприємець ОСОБА_1 прийняв в строкове платне користування нежитлові
приміщення площею  38, 4 кв. м, що  розташовані на 1 - му поверсі в будинку
поАДРЕСА_1. Приміщення передаються в оренду для використання під заклад
торгівлі ( п. 1.1, 1.3 договору).

Договір оренди нежитлових приміщень № ДО-2929
від 28.11.06  року вступає в дію з
моменту його реєстрації  та діє до
28.02.09 року ( п. 6.1 договору).

Рішенням виконавчого комітету
Івано-Франківської області № 41 від 27.01.04 року "Про оренду та передачу
в користування об"єктів комунальної власності територіальної громади м.
Івано-Франківська", зокрема п. 2.11
приватного підприємця ОСОБА_1 було зобов"язано виконати наступні
особливі  умови договору оренди, а саме:

1. за
власні кошти здійснити ремонт орендованих приміщень;

2.
взяти пайову участь в ремонті фасаду, даху та водозливних елементів будинку
наАДРЕСА_1, а також облаштуванні прилеглої до даного будинку території згідно з
вимогами управління архітектури і містобудування міськвиконкому.  Конкретний розмір пайової участі та терміни
виконання робіт визначаються договором
про пайову участь в проведенні ремонту будинку поАДРЕСА_1 та
облаштуванні прилеглої до будинку території, укладеного мід ПП ОСОБА_1та управлінням
житлово-комунального господарсьва міськвиконкому.

Відповідно до п. 9.1  договору оренди нежитлових приміщень від
17.04.04 року  (розділ 9 "Особливі
умови договору оренди")   позивача
було  зобов"язано за власні кошти
здійснити ремонт орендованих приміщень.

На виконання цієї умови договору
підприємець ОСОБА_1 здійснив ремонтні роботи.

07.09.07 року позивач заявою
звернувся до відповідача Фонду комунальної власності територіальної громади м.
Івано-Франківська з проханням про надання дозволу на приватизацію шляхом викупу
орендованих нежитлових приміщень площею
38, 4  кв. м, що розташовані на
першому поверсі в будинку поАДРЕСА_1

10.09.07 року  відповідач Фонд комунальної власності
територіальної громади м. Івано-Франківська листом № ФКВ-03/1859 повідомив
позивача про неможливість приватизації шляхом викупу орендованих нежитлових
приміщень в зв»язку з тим, що на орендовані нежитлові приміщення поширюється
заборона на приватизацію, оскільки орендовані приміщення знаходяться в будинку,
який відноситься до пам»яток культурної спадщини, а саме, пам»ятка архітектури
місцевого значення.

Відповідно
до статті 25 Закону України „Про оренду державного і комунального майна”,
приватизація об' єкту оренди здійснюється відповідно до чинного законодавства.
Приватизація державного і комунального майна (крім об'єктів земельного і
житлового фонду, а також об'єктів соціально-культурного призначення, які
фінансуються з державного бюджету) здійснюється згідно вимог  Закону України „Про приватизацію державного
майна”, Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)” та  інших нормативних
актів, які не суперечать вимогам названих законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про приватизацію невеликих державних підприємств ( малу приватизацію)»
покупцями об»єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи,
які визначаються покупцями відповідно до Закону України «Про приватизацію майна
державних підприємств».

Згідно
з частиною 1 статті 289 Господарського кодексу України, орендар має право на
викуп (приватизацію) об'єкту оренди, якщо це право передбачено договором
оренди.

Пункт 4.1.5  укладеного між сторонами у справі договору
оренди № ДО-2929 від 28.11.06 року
надає позивачу, як орендарю, право на приватизацію об'єкту оренди у
порядку, визначеному законодавством.

Вичерпний перелік способів
приватизації комунального майна визначено статтею 3 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та
Державною програмою приватизації на 2000-2002 роки, затвердженою Законом
України від 18.05.2000 року № 1723-ИІ.

Так, статтею 3 Закону України
"Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" передбачено два способи приватизації: викуп і продаж на
аукціоні - по конкурсу.  При цьому,
включення об'єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій
цієї статті, здійснюється, в тому числі, з ініціативи відповідних органів
приватизації або покупців.

Пунктом 51 розділу IX Державної
програми приватизації на 2000-2002 роки передбачено право пріоритетного
(пільгового) викупу орендарем орендованого державного майна (будівлі, споруди,
приміщення) за умови здійснення ним за рахунок власних коштів поліпшення
орендованого майна за згодою орендодавця.

У разі прийняття рішення про
приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, приміщення),
орендар одержує право на викуп цього майна, якщо орендарем за згодою
орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна,
яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди,
вартістю не менш як 25 відсотків залишкової (відновної за вирахуванням зносу)
вартості майна (будівлі, споруди, приміщення). Оцінка вартості об'єкта приватизації
у цьому разі здійснюється із застосуванням експертної оцінки. Таке ж право
одержує орендар у разі прийняття рішення про приватизацію відповідно до
законодавства України.

Відповідно
до ст. 12 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (
малу приватизацію)» ціна продажу об»єкта, що підлягає приватизації шляхом
викупу, визначається шляхом проведення незалежної оцінки.  Ст. 9 Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що методичне
регулювання оцінки майна  здійснюється у
відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях ( національних
стандартах)  оцінки майна, що
затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших
нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (
національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або
Фондом державного майна України.

Відповідно
до п. 4.1.3 договору оренди нежитлових приміщень № ДО-2929 від 28.11.06 року
вказує, що  орендар має право проводити
реконструкцію, переобладнання та поліпшення орендованих приміщень, що зумовлює
підвищення їх вартості, після отримання на це письмової згоди орендодавця.

В
матеріалах справи наявна копія листа-погодження виконавчого комітету Івано-Франківської
міської ради від 30.01.04 року, яким ППОСОБА_1надано  дозвіл
на проведення ремонту в орендованому приміщенні за адресою:АДРЕСА_1,
площею 38, 2 кв. м, в тому числі: на внутрішньо-оздоблювальні роботи, заміну
віконних конструкцій, ремонт фасаду.

Щодо
тверджень представника відповідача 1 Івано-Франківської міської ради щодо
недійсності вищевказаного листа-погодження, оскільки вказаний лист надрукований
не на фірмовому  номерному бланку
виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та  без зазначення вихідного номера, то слід  зазначити наступне.

Суд
прийняв вказаний лист-погодження від 30.01.04 року як належний доказ у справі,
оскільки  відсутність  реєстрації у вихідній канцелярії виконавчого
комітету Івано-Франківської міської ради не може впливати на справжність
документа. Справжність підпису сторонами не заперечується.

Матеріалами справи підтверджено факт
здійснення позивачем за рахунок власних коштів невідокремлюваних поліпшень
об'єкту оренди  вартістю більше 25 %
залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості об'єкту оренди.

Вказаний факт підтверджуєтья  висновком до звіту  з незалежної оцінки  нежитлових приміщень площею 38, 4 кв. м, що
розташовані на першому поверсі в будинку поАДРЕСА_1  в м. Івано-Франківську, де зазначено, що
ринкова вартість об»єкта оцінки (частки комунального майна без поліпшень)
станом на 31.01.08 року, що визначена доходним підходом,  становить 225088, 8 грн.  Ринкова вартість об»єкта оцінки ( частки
комунального майна без ПДВ та поліпшень)
становить 187 547  грн. Тобто,
ринкова вартість поліпшень становить  30,
4 %.

Судом досліджено звіт з незалежної оцінки спірних
нежитлових приміщень та встановлено, що він складений незалежним оцінювачем
ОСОБА_2. ( сертифікат  суб»єкта оціночної
діяльності № 3570/05 від 30.05.05 року, виданий ФДМ України) та відповідно до
вимог  чинного законодавства  України.

Щодо тверджень представників
відповідачів  стосовно належності
спірного об»єкта до пам»ятки архітектури, то слід зазначити наступне.

Законом України «Про тимчасову
заборону приватизації пам»яток
культурної спадщини»  визначено
орган, який зобов»язаний подати на розгляд Верховної Ради України проект Закону
України про затвердження переліку пам»яток культурної спадщини, які не
підлягають приватизації. Таке дорученя надано Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про охорону культурної спадщини» об'єкти  культурної
спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої антропологічної,  археологічної,  естетичної, етнографічної,   історичної,
мистецької,  наукової  чи
художньої

цінності
підлягають  реєстрації  шляхом
занесення  до  Державного реєстру  нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за
категоріями національного та місцевого значення пам'ятки.  Порядок
визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів
України.  Із занесенням до Реєстру на
об'єкт культурної спадщини,  на всі  його складові елементи поширюється правовий
статус пам'ятки.

Виходячи зі змісту норм  Закону України «Про охорону культурної
спадщини»,  необхідними ознаками  належності нерухомого майна  до пам»ятки культурної спадщини є:
внесення  даного об»єкту до Державного
реєстру  нерухомих пам'яток України ( ст.
13);  наявність свідоцтва  про реєстрацію об»єкта культурної спадщини як
пам»ятки ( ст. 14); наявність охоронного договору на цей об»єкт ( ст. 23).

Представник
відповідача 1 Івано-Франківської міської ради в письмових запереченнях
стверджував, що спірний об»єкт  є
пам»яткою архітектури відповідно до розпорядження Івано-Франківської обласної
ради від 25.05.81 року № 238-р. Водночас, представник відповідача 2 Фонд
комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська  в своїх письмових запереченнях стверджував,
що спірний об»єкт  рішенням обласного
виконавчого комітету № 144 від 19.09.89 року
віднесено до пам»яток архітектури і внесено до Реєстру пам»яток
місцевого значення  під № 464-М.

Однак,
представники  відповідачів не подали суду
вказаних правових актів, на підставі яких спірний об"єкт належить до
пам"ятки  культурної спадщини.

Згідно
поданого в матеріали справи листа № 91 від 20.12.07 року відділу музейної
роботи та охорони куьтурної спадщини
головного управління туризму і культури Івано-Франківської обласної
державної адміністрації житловий будинок поАДРЕСА_1  належить до пам»ятки  культурної спадщини  та занесений до Державного реєстру нерухомих
пам»яток України на підставі рішення ОВК від
19.09.89  року № 144.

Суду не подано доказів належності
спірного об»єкту до пам»ятки культурної спадщини, а саме не подано: ні доказів
занесення до Державного реєстру нерухомих пам»яток України, ні свідоцтва про
реєстрацію, ні охоронного договору.

Варто зазначити, що відповідно
до  абз. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про охорону культурної спадщини» перелік пам'яток,    які
не    підлягають    приватизації, затверджується Верховною
Радою України. Вказаного переліку
пам»яток немає.

Відповідно до  ч. 1 ст. 17 Закону України «Про охорону
культурної спадщини» пам'ятка, крім
пам'ятки   археології,   може
перебувати  у державній,  комунальній або приватній  власності.
Суб'єкти  права власності на
пам'ятку визначаються згідно із законом.

Суд також звертає увагу, що в
договорах  оренди  нежитлових приміщень № ДО-2207 від 01.04.04
року та №  ДО-2929 від 28.11.06 року  не зазначено про належність спірного об»єкта
до пам»яток культурної спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 7
Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)", Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної
Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації
переліки об'єктів, які перебувають відповідно у загальнодержавній власності,
власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають:
продажу на аукціоні, за конкурсом; викупу. При цьому, включення об'єктів малої
приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті,
здійснюється, в тому числі, з ініціативи відповідних органів приватизації або
покупців.

Частиною 5 статті 7 Закону України
„Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”
передбачений вичерпний перелік підстав для відмови в приватизації, а саме:

-
особа, яка подала заяву, не може бути визнана покупцем підприємства згідно з
Законом України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизації)”;

- є
законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства;

-
відповідно до частини 1 статті 7 Закону України „Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизації)” не затверджено переліків об'єктів,
які перебувають відповідно у загальнодержавній власності, власності Автономної
Республіки Крим та комунальній власності і підлягають продажу на аукціоні або
за  конкурсом об'єктів,  які
перебувають  відповідно  у загальнодержавній власності,  власності Автономної Республіки Крим та
комунальній власності і підлягають:
продажу  на  аукціоні,
за  конкурсом.

Згідно п.2 офіційного
тлумачення,  яке зазначене в рішенні
Конституційного суду України у справі № 1-16/2000 за конституційним зверненням
товариства покупців членів трудового колективу перукарні № 163 “Черемшина” щодо
офіційного тлумачення окремих положень ст.7 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" -  положення ч.5 ст.7  Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" слід розуміти так, що
органи приватизації зобов'язані розглянути подані покупцями заяви та у разі
відсутності встановлених цим Законом підстав для відмови у приватизації,
включити конкретне підприємство до переліку об'єктів, що підлягають
приватизації, або прийняти рішення про відмову.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, відповідачами не надано суду
доказів існування обставин, перелічених у частині 5 статті 7 Закону України
„Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизації)”  та які є підставами для відмови у задоволенні
клопотання  позивача про приватизацію
орендованого об`єкта.

За
таких обставин суд дійшов висновку, що
позивач має (набув) право на приватизацію шляхом викупу в силу Закону.

Відповідно до частини 1 статті 28
Закону України "Про оренду державного та комунального майна",
орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором
оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права
власності.

Крім того, відповідно до пункту 9
Інформаційного листа Вищого арбітражного суду України № 01-8/500 від 25.04.2001
року „Про деякі питання практики застосування у вирішенні  спорів законодавства про приватизацію
державного майна , що якщо договір оренди не припинив свого існування (стаття
26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна")
державний орган приватизації не вправі приймати рішення про приватизацію цього
майна  іншим,  крім викупу способом, а в разі прийняття
такого рішення воно повинно визнаватися недійсним за позовом заінтересованої
особи. З матеріалів справи вбачається, що на момент подачі заяви про
приватизацію орендованого об`єкту від
07.09.07 року,  договір оренди був
чинним ( договір оренди спірного нежитлового приміщення діє до 28.02.09  року) .

Щодо поданого клопотання представника
відповідача 2 Фонду комунальної власності територіальної громади м.
Івано-Франківська стосовно припинення провадження у справі у зв»язку з
припиненням підприємницької діяльності ОСОБА_1, то слід зазначити наступне.

ОСОБА_1 був зареєстрований приватним
підприємцем виконавчим комітетом Івано-Франківскої міської ради 29.08.02
року  та отримав свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи -підприємця
серії НОМЕР_2

Спірні нежитлові приміщення  площею 38, 4
кв. м, що розташовані на першому поверсі в будинку поАДРЕСА_1  орендувались ОСОБА_1як приватним
підприємцем  згідно договорів  оренди нежитлових приміщень № ДО--2207 від
01.04.04 року та №  ДО-2929 від 28.11.06
року.

Заяву
про надання дозволу  на приватизацію
орендованих приміщень шляхом викупу від 07.09.07 року   до Фонду комунальної власності
територіальної  громади м.
Івано-Франківська ОСОБА_1 подав  також як
приватний підприємець.

Відповідно до ст.  1 ГПК України підприємства,  установи,
організації, інші юридичні особи (у тому
числі  іноземні),  громадяни,
які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і
в установленому порядку набули
статусу   суб'єкта  підприємницької  діяльності
(далі  -підприємства  та
організації),   мають   право
звертатися   до
господарського    суду   згідно
з   встановленою   підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх  порушених  або
оспорюваних прав   і  охоронюваних
законом  інтересів,  а
також  для  вжиття передбачених  цим
Кодексом  заходів,  спрямованих
на запобігання правопорушенням.
У випадках,  передбачених
законодавчими  актами  України,
до господарського  суду мають
право також звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності.
Угода  про  відмову
від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Позовна заява подана  ОСОБА_1 як приватним підприємцем, про що  суду подано
копію свідоцтва про державну реєстрацію,
16.11.07 року, про що є відмітка канцелірії суду.

Згідно листа   відділу державної реєстрації ( реєстраційної
палати) виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №  11-15/539
від 04.01.08  року   до Єдиного державного реєстру юридичних осіб
та фізичних осіб-підприємців внесено запис про рішення ОСОБА_1 щодо припинення
ним підприємницької діяльності, однак на момент розгляду справи, суду не подано
доказів,  що позивач припинив
підприємницьку діяльність і про це внесено запис в Єдиний державний реєстр
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців .

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Стаття  2 Закону України “Про судоустрій України”
встановлює, що суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права
забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод
людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів
суспільства і держави.

Відповідно до частини першої ст. 6
Закону України “Про судоустрій України” усім суб'єктам правовідносин
гарантується захист їх прав, свобод і законних інтересів незалежним і
неупередженим судом, утвореним відповідно до закону.

Згідно з п. 5 частини першої ст. 3
Цивільного кодексу України  однією з
основних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та
інтересу.

Частина перша ст. 16 Цивільного
кодексу України  передбачає, що кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового  права та інтересу.

Таким чином, звернення особи до суду
за захистом своїх прав, свобод і законних інтересів гарантовано законодавством
України .

При цьому, частиною 3 ст.16 Цивільного
кодексу України , передбачається,  що суд
при дослідженні і встановленні дійсних обставин справи може відмовити
особі(позивачу) у захисті , не застосовуючи
жоден із перерахованих у вказаній нормі способів, у випадку зловживання
своїми правами.

Відповідачем  не доведено жодної  із визначених ст. 13 Цивільного кодексу
України  форм зловживання правом, яке
вчинено б позивачем.

За
наведених обставин  суд дійшов висновку,
що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49
ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідачів.

Керуючись
ст. 124 Конституції України, ст.ст.3,13,16 Цивільного кодексу України  , Законом України „Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизації)” , Державною програмою приватизації
на 2000-2002 роки, затвердженою Законом України від 18.05.2000 року №
1723-ИІ,  Законом України „Про оренду
державного і комунального майна”,
Законом України „Про приватизацію державного майна”, ст. 289
Господарського кодексу України,  ст. 49,
82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Фонду
комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська,
вул.Курбаса, 2, м. Івано-Франківськ,76000 ,
включити   нежитлові приміщення
площею 38 , 4 кв. м. , що розташовані на 1 - му поверсі в будинку по АДРЕСА_1
та орендуються позивачем приватним підприємцем
ОСОБА_1,  АДРЕСА_2  згідно договору оренди нежитлових приміщень
від 28   листопада  2006р. №
2929  до "Програми
приватизації в місті Івано - Франківську на 2006 - 2007р. " та переліку
об"єктів комунальної власності міста щодо яких Фонду  комунальної власності територіальної громади
міста Івано - Франківська доручається провести незалежні оцінки їх вартості .

Івано-Франківській міській  раді, вул.Грушевського,21, м.
Івано-Франківськ,76000,   затвердити
зміни до  "Програми приватизації в
місті Івано - Франківську на 2006 - 2007р. " та переліку об"єктів
комунальної власності міста щодо яких Фонду
комунальної власності територіальної громади міста Івано - Франківська
доручається провести незалежні оцінки їх вартості в частині включення
нежитлових приміщень площею 38, 4 кв. м, що
розташовані на 1 - му поверсі в будинку по АДРЕСА_1 та орендуються
позивачем приватним підприємцем
ОСОБА_1,  АДРЕСА_2  згідно договору оренди нежитлових приміщень
від 28   листопада  2006р. №
2929."

Стягнути
з відповідача Фонду комунальної власності територіальної громади м.
Івано-Франківська, вул.Курбаса,2, м. Івано-Франківськ,76000  на користь позивача приватного
підприємця  Яцишина   Ярослава
Богдановича,  вул.
Желехівського,5/5, м. Івано-Франківськ,76018: 42, 50 грн. - витрат по сплаті
державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Стягнути
з відповідача Івано-Франківської
міської   ради,
вул.Грушевського,21, м. Івано-Франківськ,76000 на користь позивача приватного
підприємця  Яцишина   Ярослава
Богдановича,  вул.
Желехівського,5/5, м. Івано-Франківськ,76018: 42, 50 грн. - витрат по сплаті
державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Наказ видати позивачу після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття.

Суддя
Фанда Оксана Михайлівна

рішення виготовлено та підписано 14.05.08 року

Виготовлено в АС
"Діловодство суду"
Олейняш  Е.М.