ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Київ - 32, вул. Комінтерну, 16.
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"20"
червня 2008 р.
№ 02-03/1475/2

Суддя  О.В.Конюх,
розглянувши позовні матеріали

за
позовом                      ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

до
відповідача          товариства з обмеженою
відповідальністю „Богдана” (09700, Київська

обл.,
Богуславський район, вул. Свердлова, 6)

про                              зобов'язання
вчинити дії.,

ВСТАНОВИВ:

позивач
-ОСОБА_1, м. Богуслав звернувся до господарського суду Київської області з
позовом без номера від 13.06.2008р. до товариства з обмеженою відповідальністю
„Богдана”, в якому просить зобов'язати відповідача надати позивачу як учаснику
товариства інформацію та документи, передбачені статутом та чинним
законодавством, та покласти на відповідача відшкодування позивачу судових
витрат.

Згідно
із пунктами 2, 4, 10 частини першої ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну
заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано
повного найменування сторін, їх поштових адрес, не подано доказів сплати
державного мита у встановленому порядку та розмірі, не подано доказів сплати
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно
до пункту 2 частини першої ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити
найменування, ідентифікаційний код, місцезнаходження юридичної особи -сторони у
справі. Як вбачається з поданих позовних матеріалів, у вступній частині
позовної заяви вказана неповна адреса відповідача. Зазначено лише 09700,
Київська обл., Богуславський район, вул. Свердлова, 6 (тобто не вказано назви
населеного пункту, в якому знаходиться відповідач). Відповідно до
вищевикладеного, суд робить висновок про те, що в позовній заяві не вказано точної
поштової адреси відповідача. Крім того, в позовній заяві не зазначено
ідентифікаційного коду відповідача.

До
позовної заяви взагалі не додано доказів оплати державного мита та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Позивач посилається на те,
що відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” вона
звільнена від оплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. На підтвердження позивачем подана копія
посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на
території зони підвищеного радіоекологічного контролю (категорія 4) від
15.12.1993р. Однак, відповідно до пункту 18 частини першої ст. 4 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про державне мито” від оплати державного мита
звільнені громадяни, віднесені до категорії 4 потерпілих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, які постійно працюють і проживають або постійно
проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови,
що за станом на 1 січня 1993 року вони прожили або відпрацювали в цій зоні не
менше чотирьох років. Крім того, саме посвідчення від 15.12.1993р. має
застереження про те, що воно діє на час проживання або роботи у зоні
посиленого радіоекологічного контролю. Відповідно до ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування. Таким чином, належним доказом звільнення позивачки від сплати
державного мита, крім поданого посвідчення, є обов'язкове пред'явлення довідки
про те, що вона станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала в зоні
посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років, та довідки про
те, що на момент звернення до суду вона проживає або працює в цій зоні.
Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. За таких обставин суд робить висновок про те, що
до позовної заяви не додано доказів сплати державного мита в установленому
порядку та розмірі та доказів сплати витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

В
разі повторного звернення до господарського суду із позовною заявою позивачу також
слід звернути увагу на вимоги частини другої ст. 36 ГПК України, відповідно до
якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій
копії, тобто копії, засвідченій підписом повноважної особи із зазначенням її
посади, прізвища та дати засвідчення копії.. Додані до позовної заяви
незасвідчені ксерокопії документів взагалі не можуть бути прийняті судом в
якості доказів в розумінні ст.ст. 36, 43 ГПК України.

Враховуючи
вищевикладене, керуючись підпунктом „б” частини 2 ст.3, пунктом 18 ст. 4
Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993р. №7-93 “Про державне мито”,
ст.ст. 34, 36, 43, пунктами 2, 4, 10 частини першої, частиною третьою ст.63,
ст.86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну
заяву ОСОБА_1до
товариства з обмеженою відповідальністю „Богдана” разом з доданими до неї
матеріалами (всього на 9 аркушах, в тому числі оригінали: опису вкладення в
лист до ТОВ „Богдана” від 13.06.2008р.та опису вкладення в лист до
господарського суду Київської області від 13.06.2008р., конверту, в якому
надійшла позовна заява від13.06.2008р.) повернути заявнику без розгляду.

Повернення
позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду
в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Суддя                                                                                                Конюх
О.В.