ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2008 р.                                                                      Справа №8/316

за позовом Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління, м.Лубни

до Приватного підприємства фірми "Лубникомунтранс", м.Лубни

про стягнення 43243,29грн.

Суддя Плеханова Л.Б.

Представники сторін в судовоме засідання не з"явилися.

Рішення прийняте в умовах перерви, оголошеної в судовому засідання 14.10.2008р. до 20.10.2008р.

СУТЬ СПОРУ: розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 43239,73грн.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, з тих підстав, що послуги щодо збору, приймвння та складування твердих побутових відходів він не отримував.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Лубенське комунальне житлово-експлуатаційне управління (ЛК ЖЕУ) - позивач, комунальне підприємство, що діє на підставі Статуту та надає житлово-комунальні послуги та послуги по санітарній очистці міста.

Відповідно до Розпорядження міського голови №65 від 28.02.2007р. ЛК ЖЕУ визнано балансоутримувачем та розпорядником Лубенського звалища.

Виконавчий комітет Лубенської міської ради видав Рішення №72 від 28.02.2007р. про укладення договорів на збір, прийом та складування твердих побутових відходів - ТПВ. Відповідно до цього рішення місцеві бюджетні установи, організації, підприємства різних форм власності починаючи з 1.03.2007р. зобов"язувалися укладати договори про збір, прийом та складання ТПВ з Лубенським комунальним житлово-експлуатаційним управлінням - позивачем.

Позивач посилається на те, що укласти договір про прийом та складування ТПВ по міському звалищу з відповідачем було ускладнено неузгодженістю в ціні за прийом та складування ТПВ на звалищі та рядом інших протиріч. Позивач також посилається на те, що відповідач протягом 2007 року власним автотранспортом привозив ТПВ на звалище, а позивач, відповідно, приймав привезені ТПВ та проводив складування на звалищі. Згідно складеного розрахунку за 2007р. позивач прийняв від відповідача ТПВ у грошовому еквіваленті 33113,93грн..Направлені позивачем на адресу відповідача рахунки, останній не оплатив.

Позивач вважає, що відповідач своїми діями грубо порушив його права та обов"язки та в зв"язку з простроченням виконання грошового зобов"язання нарахував відповідачу 3% річних від суми основного боргу у розмірі - 951,72грн. та інфляційні збитки у сумі - 9177,64грн.

Відповідач позов не визнає, та посилається на безпідставність та неправомірність позовних вимог, та на те, що між ним та позивачем договір на прийом твердих побутових відходів на протязі 2007р. укладено не було.

Суд при винесенні судового рішення у даній справі виходить із наступного

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має прао вимагати від боржника його обов"язку.

Як визначено ч.2 ст.509 ЦК України, зобов"язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, такою підставою виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини згідно ч.2 ст.11 ЦК України.

Порушенням зобов"язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання), відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України.

Проте, підставою для настання відповідальності є вина сторони, яка порушила зобов"язання, згідно вимог ст.614 ЦК України..

Договір на прийом твердих побутових відходів між сторонами був укладений тільки 26.12.2007р., з терміном дії з 26.12.2007р. по 31.12.2008р.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегіть встановленої сили (Роз"яснення ВАСУ від 10.12.1996р. №02-5/422 "Про судове рішення").

Як зазначається в частині 1 ст.32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтується вимога і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Позивачем документально не підтверджено факт господарських відносин з відповідачем з лютого по грудень місяць 2007 року. Суду не було надано ні акт прийому-прередачі виконаних робіт, ні акт виконання послуг, ні інших доказів в підтвердження цього.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Суддя                                                                      Плеханова Л.Б.