ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2008 р. Справа № 57/19-08

вх. № 3854/4-57

Суддя господарського суду Аюпова Р.М.

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Костиря Г.А., довір. № 1 від 19 червня 2008 року відповідача - не з*явився

розглянувши справу за позовом Підприємство споживчої коопераціїї "Харківський завод металевих конструкції ГЕФЕСТ", м. Х-в

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "Тяжмашкомплект", м. Х-в

про стягнення 23230,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Підприємство споживчої кооперації «Харківський завод металевих конструкцій Гефест», м. Харків звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Тяжмашкомплект», м. Харків суму основного боргу 17635,00 грн. з урахуванням індексу інфляції у сумі 20687,22 грн., пеню у сумі 2224,03 грн., три відсотки річних від простроченої суми за період прострочки у сумі 318,91 грн. та судові витрати, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх обов’язків по договору здачі в операційну суборенду основних засобів № 33 від 01 серпня 2007 року щодо своєчасного внесення орендної плати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 травня 2008 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 23 червня 2008 року о 10:00

Приймаючи до уваги неявку у судове засідання 23 червня 2008 року представника відповідача, враховуючи принцип змагальності сторін та те, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також те, що у сторін необхідно витребувати додаткові документи, суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи на інший день.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 червня 2008 року було відкладено розгляд справи на 07 липня 2008 року о 12:45.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 07 липня 2008 року та від 22 липня 2008 року розгляд справи відкладався, у зв’язку з неявкою представника відповідача у судове засідання та невиконання умов ухвал від 23 червня 2008 року та 07 липня 2008 року.

15 липня 2008 року позивач через канцелярію господарського суду надав додаткові документи, які долучені до матеріалів справи.

Ухвалою заступника голови господарського суду Харківської області від 22 липня 2008 року було продовжено строк розгляду справи за межи, передбачені ч. 1 статтею 69 ГПК України, до 28 серпня 2008 року.

У призначеному 12 серпня 2008 року судовому засіданні представник позивача позов підтримував та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, документів, витребуваних ухвалами, суду не надав, причини неявки суду не повідомив.

Судом перевірено юридичну адресу відповідача, згідно довідки Головного управління статистики у Харківській області станом на 07 липня 2008 року № 46/2-5262 відповідач числіться в ЄДРПОУ, як юридична особа за адресою: 61002, м. Харків, Київський район, вул. Чернишевського, 34 Саме цю адресу було вказано позивачем у позовній заяві, саме на цю адресу судом направлялись процесуальні документи, проте процесуальні документи повертались до суду з відміткою: " скільки можна надсилати, адресат вибув ".

Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Ця заява розглянута судом та задоволена як така, що не суперечить чинному законодавству.

У відповідності до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами з урахуванням наданих уточнень .

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

01 серпня 2007 року між Підприємством споживчої кооперації «Харківський завод металевих конструкцій Гефест», м. Харків (далі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НВО «Тяжмашкомплект», м. Харків (далі відповідач) було укладено договір № 33 А здачі в оперативну суборенду основних засобів (далі договір), у відповідності до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в операційну суборенду основні засоби: - головний корпус з побутовими приміщеннями: механічний цех 403,00 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул.. Селянська, 124, загальною площею 403,0 кв.м., склад і вартість яких визначна орендарем за станом 31.12.2005 року, згідно з актом приймання-передачі основних засобів в операційну суборенду, що є невід’ємною частиною договору (Додаток № 1), основні засоби передаються в оперативну суборенду для використання у виробничій діяльності, яка передбачена Свідоцтвом суборендаря.

Факт передачі приміщення підтверджується актом приймання-передачі основних засобів (додаток № 1 до договору № 33 А від 01 серпня 2007 року), підписаним сторонами 01 серпня 2007 року та скріплений печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, власником майна, що було передано в оперативну суборенду відповідачу є Центральна спілка споживчих товариств України (Укркоопспілка), яка не заперечувала проти передачі основних засобів в суборенду третім особам, в тому числі і відповідачу – ТОВ «НВО Тяжкомплект»

Відповідно до Розділу 3 договору – орендна плата (пунктів 3.1, 3.2, 3.3) суборендна плата визначається у розмірі 5037,50 грн, ПДВ 20% -1007,50 грн., всього загальна сума суборендної плати за один місяць складає 6045, 00 грн., суборендна плата перераховується поквартально за даними Держкомстату України, розмір суборендної плати переглядається негайно на вимогу однієї із сторін у випадках зміни податкового та фінансового законодавства, амортизаційних відрахувань, наказу вищестоящої організації тощо, вартість комунальних послуг (водо-, енергопостачання та каналізації) відшкодовується щомісячно суборендарем у сумі фактичних затрат орендаря за встановленими рахунками.

Проте, відповідач не виконав свої зобов’язання щодо повного та своєчасного внесення орендної плати на рахунок відповідача, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 17635,00 грн.(сума основного боргу) перед позивачем, що і стало підставою позивачу для звернення до суду з відповідним позовом.

24 грудня 2007 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу № 119 з пропозицією сплатити заборгованість з орендної плати у сумі 17635,00 грн. з ПДВ.

Проте, відповідач після отримання претензії на неї не відреагував, грошові кошти не перерахував.

Пунктами 6.1, 6.2 договору передбачено, що договір діє з 10 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року, зміна або розірвання договору мають місце за погодженням сторін., одностороння відмова від виконання договору та внесення змін не допускається.

Згідно ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутністю заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, якій був раніше встановлений договором.

Отже, станом на момент розгляду справи, договір є діючим.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата – це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Станом на момент розгляду справи, відповідач 17635,00 грн. заборгованості не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов’язання з оплати орендної плати за договір № 33 А здачі в оперативну суборенду основних засобів, які були укладені між сторонами по справі.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. ст.. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приймаючи до уваги викладені обставини, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 17635,00 грн. заборгованості з орендної плати, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов’язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання.

У відповідності до п. 5.1.1. договору за порушення терміну перерахування коштів, встановлених в п. 4.1.2, суборендатор сплачує пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку від суми боргу за кожен день прострочення. За прострочення внесення орендної плати позивач нарахував відповідачу пеню, яка за період з 06 серпня 2007 року по 20 травня 2008 року, склала 2224,03 грн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

В преамбулі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» зазначено, що дія не поширюється на порядок нарахування та сплати пені за несвоєчасну сплату платежів до бюджету всіх рівнів.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Проте, частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки, встановлений законом, може бути змінено у договорі..

Таким чином, позивачем необґрунтовано нараховано відповідачу пеню на всю суму заборгованості за період 06 серпня 2007 року по 20 травня 2008 року у розмірі подвійної ставки Національного банку від суми боргу за кожен день прострочення, пеня перерахована судом з урахуванням вимог законодавства і станом на 09.06.2008р. за шість місяців складає 1541,22 грн.

Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав передбачені договором зобов’язання по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, пеня у сумі 1541,22 грн. грн. підлягає стягненню на користь позивача.

В решті заявленої вимоги щодо стягнення пені у сумі 682,81 грн. слід відмовити у задоволенні, як зайво нарахованої.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши наданий позивачем розрахунок збитків від інфляції та розрахунок 3% річних, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму 3052,22 грн. гривень збитків від інфляції та 318,91 гривень - 3% річних, оскільки така вимога ґрунтується на приписах чинного законодавства.

У відповідності до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита пропорційно задоволених вимог та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 33, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, статтями 11, 15,16, 179, 509, 525, 526, 530, 546, 548, 551, 610, 611, 625, 629, 764 Цивільного кодексу України, статтями 193, 198, 232, 284, 286, 343 Господарського кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Тяжкомплект» (61002, м. Харків, вул. Чернишевського, 34, , р/р № 0175 ХГРУ «Приватбанк», МФО 351533) на користь Підприємства споживчої кооперації «Харківський завод металевих конструкцій Гефест» (61157, м. Харків, вул.. Селянська, 124, , р/р № ХОД «Райффайзен банк Аваль» у м. Харкові, МФО 351589) 17635,00 грн. боргу, 1541,22 грн. пені, 3052,22 грн. інфляційних нарахувань, 318,91грн. – 3% річних, 225,33 грн. державного мита та 114,46 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст Рішення підписано 18 серпня 2008 року.

Суддя Аюпова Р.М.