ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2008 р.                                                   Справа № 14/2424

Господарський суд у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., при секретарі судового засідання Швидкій О.В., за участю представників за довіреностями –Ганноченко О.В., Охріменко О.В. (від позивача ), Кірси В.В.(від відповідача ), розглядає у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду

справу за позовною заявою

позивача

відкритого акціонерного товариства «Євро-Азіатська страхова компанія «Фініст»

до відповідача

кредитної спілки «Добросвіт»

про

стягнення 3505,10 грн., –

УСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 3505,10 грн. у зв’язку з неповерненням виплаченого страхового відшкодування після пред’явлення відповідної вимоги та відшкодування у зв’язку з цим державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У судовому засіданні суд встановив, що дійсними вимогами позивача є вимоги про повернення безпідставно отриманого за договором страхування страхового відшкодування у зв’язку з тим, що підстави виплати страхового відшкодування відпали.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і пояснив, що факт недостовірності відомостей, наданих відповідачем для укладення договору страхування, було установлено рішеннями суду після виплати страхового відшкодування, що на вимогу повернути зазначені гроші відповіді від відповідача не надійшло.

Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні позов не визнали повністю і на його заперечення вказали, що перед виплатою страхового відшкодування позивач не позбавлений був можливості витребувати необхідну йому інформацію щодо страхового випадку, що позивачем не спростовується факт настання страхового випадку і добровільної виплати страхового відшкодування, що право виплати страхового відшкодування є суб’єктивним правом позивача і він позбавлений був можливості відмовити у виплаті, однак, вже після виплати права на повернення сплачених грошей він не має, що страховий акт від 21.12.2005 має силу правочину, а тому не може бути підставою вимоги про повернення сплаченої суми.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представників сторін та дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступне.

Кредитна спілка “Добросвіт” та фізична особа (член спілки) Тупчій Валентин Олексійович уклали кредитний договір від 01.07.2005 №00299, за умовами якого відповідач зобов’язався надати Тупчію В.О. (як позичальнику) у власність грошові кошти (кредит) у розмірі 20000 грн. під 36 % річних на 36 місяців із терміном остаточного погашення не пізніше 01 липня 2008 року на підприємницькі потреби. Позичальник зобов’язався повернути позикодавцю вказану суму коштів та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 36 % річних в порядку, на умовах і в строки, визначені цим договором. Додатком №1 до кредитного договору є графік погашення заборгованості по кредиту, в якому визначені суми кредиту і процентів, належні до сплати на 1-ше число кожного місяця протягом всіх років користування кредитом за договором (такі строки сплати коштів відповідають умові пункту 1.3. кредитного договору).

Для забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором відповідач уклав із громадянином Онищенко О.А. договір поруки від 01.07.2005 №00299/1, за умовами якого Онищенко О.А. поручився перед відповідачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником Тупчієм В.О. зобов’язань по кредитному договору.

Крім цього, відповідач уклав із позивачем, ВАТ “Євро-Азіатська страхова компанія “Фініст”, договір страхування кредиту від 01.07.2005 №Д-117/05-ФК, в пункті 2.1. якого вказано, що об’єктом страхування є майнові інтереси, пов’язані з кредитними ризиками страхувальника (позивача) через отримання збитків внаслідок неповернення (неповного повернення) позичальником за кредитним договором суми кредиту та відсотків. Вказаний договір страхування кредиту укладено на підставі заяви відповідача, у якій останній гарантував достовірність заявлених у ній відомостей.

31.10.2005 відповідач звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку у зв’язку із неповерненням позичальником в установлені строки частини позики. Позивачем складено страховий акт від 21.12.2005 до договору страхування на суму 3505,10 грн. (з попереднім вирахуванням франшизи у розмірі 184,48 грн. із суми 3689,58 грн.). 22.12.2005 платіжним дорученням №478 відповідач перерахував позивачу 3505,10 грн. страхового відшкодування за договором страхування кредиту, наданого Тупчію В.О.

15.03.2006 позивач подав другу заяву відповідачу про настання страхового випадку, на яку останній направив відповідь з відмовою у виплаті страхового відшкодування з підстав надання недостовірних відомостей про об’єкт страхування.

22.02.2008 за №1/22 (вручено поштою 27.02.2008) позивач направив на адресу відповідача претензію (яку суд розцінює як вимогу, передбачену ст. 530 Цивільного кодексу України) з вимогою про повернення безпідставно отриманого за договором страхування, відповіді на яку відповідач не надіслав, і зобов’язання, що виникло після закінчення строку, передбаченого ст. 530 Цивільного кодексу України, не виконав.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2007 у справі №02/5170 за участю тих же сторін установлено, що для отримання кредиту в КС "Добросвіт" Тупчій В.О. та його поручитель Онищенко О.А. взяли довідки про доходи в ПП "Джи Ем Ко", у яких було вказано, що Тупчій В.О. та Онищенко О.А. працювали на даному підприємстві протягом грудня 2004 –травня 2005 років на посаді, відповідно виконавчого директора із заробітною платою 3000,00 грн. та менеджера з реклами із заробітною платою 2400,00 грн. В той же час, згідно з довідкою з Державного реєстру фізичних осіб ДПА України, зазначені особи у вказаний в довідках про доходи час на ПП "Джи Ем Ко" не працювали і відповідно заробітну плату на цьому підприємстві не отримували. При цьому, Вищим господарським судом України зазначається, що голова правління КС "Добросвіт" Мєняйлов Г.В., будучи засновником і директором ПП "Джи Ем Ко", знаючи про відсутність доходів у позичальника Тупчія О.В., уклав з ним кредитний договір та в той же день за договором страхування, укладеним з позивачем, застрахував майнові інтереси відповідача, пов’язані з його кредитними ризиками через отримання збитків внаслідок неповернення (неповного повернення) суми кредиту та відсотків позичальником по кредитному договору. Враховуючи вищезазначене, Вищий господарський суд України дійшов до висновку про те, що позивач правомірно відмовив відповідачу у виплаті страхового відшкодування в сумі 19703,23 грн., оскільки відповідачем було порушено умови договору страхування кредиту, а саме: свідомо приховано дійсний фінансовий стан Тупчія О.В. і Онищенка О.А. та надано недостовірні відомості про місце роботи зазначених фізичних осіб. Ці відомості мають істотне значення для оцінки страхового ризику, який безпосередньо пов'язаний з об'єктом страхування за договором, пунктом 7.2 якого сторони домовились про те, що подання недостовірних відомостей відносно об'єкту страхування є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Таким чином, виплату страхового відшкодування у розмірі 3505,10 грн. позивачем здійснено за наявності факту про надання відповідачем недостовірних відомостей про місце роботи зазначених фізичних осіб, Тупчія О.В. і Онищенка О.А., однак даний факт було установлено постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2007 у справі №02/5170.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Безпідставне набуття майна відповідачем (безпідставне отримання страхового відшкодування у розмірі 3505,10 грн.) та неповернення його відповідно до вимоги позивача від 22.02.2008 №1/22 є правовою підставою для стягнення заявленої суми у примусовому порядку.

Доводи відповідача суд відхиляє, оскільки повернення безпідставно набутого відповідно до вищеназваної норми Цивільного кодексу України здійснюється незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обгрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати у розмірі 220 грн. (102 грн. витрат на оплату державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з кредитної спілки “Добросвіт” (18000, м.Черкаси, вул. Ільїна, 55, ідентифікаційний код 33018140) на користь відкритого акціонерного товариства “Євро-Азіатська страхова компанія “Фініст” (18036, м. Черкаси, бул. Шевченка, 208, ідентифікаційний код 14199815) 3505,10 грн. як безпідставно набутого майна, 220 грн. судових витрат –разом 3725,10 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя                                                    Хабазня Ю.А.

Повний текст рішення підписано 23.06.2008