ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2008 р.

№ 4/242

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

М.Остапенка,

Є.Борденюк,

В.Харченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Приватного підприємства (ПП) "Л-Арт"

на постанову

від 22.01.2008 року

Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 4/242

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Кіровоград-Авто"

до

ПП "Л-Арт"

про

стягнення 53 470 грн. 75 коп.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Мороз Н.О. (дов. від 17.09.2007 року)

Заслухавши суддю-доповідача –Є. Борденюк, пояснення представника відповідача та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

В С Т А Н О В И В :

У липні 2007 року ВАТ "Кіровоград-Авто" звернулося до суду з позовом (а.с.4) про стягнення з ПП "Л-Арт" 53 470 грн. 75 коп. неустойки за порушення строків виконання робіт. В подальшому, відповідно до ст.22 ГПК України, позивач 16.10.2007р. звернувся до господарського суду з заявою про зміну позовних вимог (а.с.58-59), в якій на підставі ст.ст. 612, 615 ЦК України просив стягнути з відповідача 45 123 грн. суми передоплати та 8 347 грн. 45 коп. збитків.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 30.11.2007р. (суддя Хилько Ю.І.) по справі № 4/242, яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 року (колегія суддів: О. Виноградник, О. Джихур,           О. Лисенко) залишено без зміни, позов було задоволено та з відповідача на користь позивача було стягнено 45 123 грн. суми попередньої оплати та судові витрати.

Судові рішення мотивовані тим, що 19.09.2006р. між ВАТ "Кіровоград-Авто" ("замовник" за договором) та ПП "Л-Арт" ("виконавець" за договором) було укладено договір № 19/09/2006-1, відповідно до умов якого "замовник" доручає, а "виконавець" зобов’язується якісно, власними силами, в строк виконати роботи по виготовленню елементів оформлення автосалону за адресою: м.Кіровоград, вул.Генерала Родимцева, 123, згідно з переліком (п.п.1.1 розділу 1 договору).

Пунктом 1.2 розділу 1 договору сторони визначили, що конструкції виконуються згідно з затвердженими "замовником" дизайн-проектами, які є додатком № 1 до договору.

Розділом 2 договору № 19/09/2006-1 сторони передбачили, що "замовник" зобов’язаний оплатити роботу "виконавця" згідно з розділом 4 договору та підписати по закінченні робіт акт приймання-передачі виконаних робіт або надати мотивовану відмову від підпису акту (а.с.8-9).

Розділом 3 договору сторони встановили, що "виконавець" зобов’язаний виготовити конструкції за договором не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання від "замовника" суми передоплати та затвердження замовником макетів конструкцій; здійснити транспортування конструкцій до місця монтажу власними силами та за свій рахунок; "виконавець" надає гарантію на виготовлені конструкції строком 1 рік з моменту підписання акту виконаних робіт (п.п.3.1.1, 3.1.2, 3.2 розділу 3 договору).

Розділом 4 договору передбачено, що загальна вартість робіт за договором становить – 45 123 грн. та оплата за договором здійснюється шляхом передоплати в розмірі 100% від суми договору, в строк не пізніше 5 банківських днів з моменту підписання договору.

Пунктом 7.1 розділу 7 договору сторони визначили, що факт виконання робіт за договором підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт, підписаним обома сторонами.

Пунктом 1.3 розділу 1 договору сторони узгодили та визначили технічний опис конструкцій, розмір, конструктивні елементи. Докази узгодження макету конструкцій відповідно до п.1.2 розділу 1 договору (дизайн-проекти) відсутні в матеріалах справи, не надавались жодною із сторін в ході розгляду справи згідно зі ст. ст.32, 33, 36 ГПК України, але за платіжним дорученням № 97 від 10.10.2006р. (а.с.10) позивач здійснив передоплату за договором від 19.09.2006р. в сумі 45 123 грн., що підтверджується платіжним дорученням та актом звірки від 18.09.2007р. (а.с.10, 62). При цьому жодна із сторін не спростовує факт отримання 45 123 грн. за платіжним дорученням № 97 по договору від 19.09.2006р.

Отже, відповідно до п.3.1.1 договору строк виготовлення продукції –до 10.11.2006р. Щодо несвоєчасного затвердження макету (дизайн-проектів) згідно з п.п.1.2 розділу 1, п.п.3.1.1 розділу 3 договору відповідачем не надано жодного доказу в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, підтверджуючих факти несвоєчасного затвердження зі сторони позивача, такі докази відсутні в матеріалах справи, не надавались жодною із сторін при розгляді справи. Будь-які докази, підтверджуючи факт відвантаження продукції за договором від 19.09.2006р. № 19/09/2006-1 (накладні, довіреності та ін.) відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій відповідно до ст.33 ГПК України.

Листом від 28.04.2007р. (а.с.30-31; докази надсилання –а.с.33 –поштове повідомлення від 05.05.2007р.) відповідач направив на адресу позивача акт виконаних робіт без дати № 07-0000068. Як зазначено в листі від 28.04.2007р. самим відповідачем роботи за договором було виконано 28.11.2006р., тобто з простроченням –18 днів, ніж встановлено умовами договору.

14.03.2007р. комісією позивача за участю представника відповідача було складено акт (без номеру (а.с.66)). Зазначений акт не містить будь-яких посилань на договір № 19/09/2006-1 від 19.09.2006р., не містить найменувань рекламної продукції, посилань на будь-які ДСТ, більш того, висновки комісії щодо деформації рекламних вивісок, на думку судів попередніх інстанцій, не дають підстав дійти висновку, що деформація стосується саме продукції за договором № 19/09/2006-1, тоді як з акту звірки від 18.09.2007р., підписаного та оформленого у двохсторонньому порядку (а.с.62) вбачається, що між сторонами існували інші правовідносини, зокрема, акт № 07-00015 (а.с.35).

24.04.2007р. позивачем в одноособовому порядку було складено акт, без визначення номеру та дати договору, без будь-яких посилань на ДСТ, технічні умови, про невідповідність виготовленої продукції, при цьому представник відповідача, як зазначено в акті від підпису відмовився.

Частиною 1 ст.837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частинами 1, 2 ст.849 ЦК України передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Оскільки форма такої відмови від договору не передбачена законом, то слід вважати, що її може бути здійснено як шляхом надсилання листа, претензії, так і шляхом звернення з позовом за захистом свого порушеного права (а.с.58-59).

Отже, замовник відповідно до ч.2 ст.849 ЦК України має право в будь-який час на свій розсуд відмовитись від договору підряду, якщо роботи виконуються повільно, а їх закінчення у строк стає явно неможливим. Оскільки докази, підтверджуючи факт виконання робіт за договором від 19.09.2006р., як зазначалось вище, відсутні (п.7.1 розділу 7 договору –акт виконаних робіт), факт прострочення виконання робіт має місце, то господарські суди зробили висновок щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення 45 123 грн., отриманих в якості передоплати за договором, та реалізації позивачем свого права, передбаченого ч.2 ст.849 ЦК України.

Щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення 8 347 грн. 45 коп. пені за порушення строків повернення передоплати, то господарські суди попередніх інстанцій виходили з вимог ст.ст.525, 526, 546, 548 ЦК України, оскільки даний вид майнової відповідальності не передбачений умовами договору, як і не передбачений умовами договору обов’язок відповідача щодо перерахування в певні строки отриманої передоплати у випадку несвоєчасного виконання робіт.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ПП "Л-Арт" в особі Криворізьких міських електричних мереж просить рішення та постанову у справі скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, а саме, ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, не правильне застосування норм матеріального права, а саме, ст.ст. 224, 275 Господарського кодексу України, п. 6.20 Правил користування електричною енергією.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

За зміненими та уточненими позовними вимогами ВАТ "Кіровоград-Авто" просить стягнути з ПП "Л-Арт" грошові кошти, перераховані ним як попередня оплата за виконання підрядних робіт за договором № 19/09/2006-1 від 19.09.2006р.

Мотивами таких вимог позивач зазначає те, що згідно з п.3.2 договору відповідач надає гарантію на виготовлення конструкцій строком на 1 рік з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Через три місяці після встановлення конструкцій, позивачем виявлене деформація світлового оформлення, про що були складені акти: 14.03.2007р., 05.04.2007р., 24.04.2007р. у тому числі за участю представників відповідача та незацікавлених осіб. У зв’язку з відмовою виконавця робіт усувати виявлені дефекти, позивач уклав угоду з ТОВ "Сіті Стайл" на виконання нових конструкцій.

Позивач просить також стягнути з відповідача збитки, спричинені неповерненнями, а, отже, неправомірним користуванням, авансовим платежем.

Зважаючи на те, що відповідач не надав доказу виконання робіт (умовами договору передбачені акти здачі-приймання робіт, підписані обома сторонами), господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що має місце факт прострочення виконання робіт, наслідком якого є право замовника відмовитися від договору підряду (ч. 2 ст. 849 ЦК України), а отже, і вимагати повернення сплачених раніше коштів.

Підстава позову, як обов’язковий його елемент, визначається позивачем і такою підставою позову про повернення грошових коштів позивач зазначає неналежне виконання відповідачем робіт, наслідком яких стали виявлені протягом гарантійного строку експлуатації дефекти конструкцій. Зміна судом підстав позову є порушенням процесу позовного провадження, у зв’язку з чим судові рішення у справі підлягають до скасування, а справу слід направити на новий розгляд для розгляду позовної заяви з підстав, визначених позивачем.

Не підписання з боку замовника актів здачі-приймання виконаних робіт, не є беззаперечним доказом невиконання зобов’язань виконавцем.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПП "Л-Арт" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 30.11.2007 року, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 року у справі №4/242 скасувати.

Справу передати до господарського суду Кіровоградської області на новий розгляд.

Головуючий, суддя М. Остапенко

Судді : Є. Борденюк

В. Харченко