ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
У Х В А Л А

28.07.08                                                                                 Справа № 13/45.

За позовом державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»м. Київ

до приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Екопроменергосервіс»м. Луганськ

про стягнення 15140 грн. 00 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Чорна І.М.

Від позивача

Не прибув

Від відповідача

Лопатюк С.Л. дов. № 16 від 28.07.08 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 22 травня 2008 р. господарським судом Луганської області було прийнято рішення про стягнення з приватного підприємства “Виробничо-комерційна фірма «Екопроменергосервіс”, м. Луганськ на користь Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця”, м. Київ штрафу у розмірі 15140 грн. за неправильно зазначену в накладній масу вантажу, державне мито у сумі –151 грн. 40 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

18 липня 2008 р. до господарського суду Луганської області надійшла заява від відповідача за № 05-2563 від 15.07.08р. про надання розстрочки по сплаті штрафу строком на десять місяців по виконанню рішення господарського суду Луганської області від 22.05.08 по справі № 13/45, у відповідності з яким з відповідача на користь позивача стягнуто штраф у сумі 15 140 грн. 00 коп., державне мито у сумі 151 грн. 40 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Розгляд заяви було призначено на 28 липня 2008 року.

У судове засідання 28.07.2008 р. представник позивача не прибув. Від позивача надійшла телеграма з клопотанням про відкладення розгляду справи, та поясненнями, що позивач заперечує проти надання розстрочки виконання рішення.

Клопотання про відкладення розгляду справи судом відхиляється з огляду на сплив встановленого ст. 121 Господарського процесуального кодексу України десятиденного строку розгляду заяви.

Представник відповідача заяву про розстрочення виконання рішення підтримав, обґрунтовуючи свої вимоги сезонною діяльністю підприємства, та тим, що лише при наявності розстрочення рішення може бути ним виконано безболісно та без шкоди підприємству.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про відхилення заяви про відстрочення з наступних підстав:

Згідно частини першої ст.121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як зазначається у абзаці першому п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження від 26.12.2003 року №14, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім’ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Майновий стан боржника, відсутність у нього на цей час коштів, не може розглядатись тією винятковою обставиною, що надає право на відстрочку виконання грошового зобов’язання.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР) /далі Конвенція/.

Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, та, водночас, передбачає виконання судових рішень, оскільки якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" ("Горнсбі проти Греції", рішення від 19 березня 1997 р. § 40).

Стаття 13 Конвенції визначає, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та інши ми законами України.

З врахуванням зазначеного, відсутні виняткового випадку, суд відмовляє в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст. 38, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько