ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 р.

№ 37/451

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвська Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Михайлюк М.В.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Дочірньої компанії "Газ України"

НАК "Нафтогаз України"

на постанову           Київського апеляційного господарського

суду від 28.05.2008 року

у справі                                                  № 37/451

господарського суду                              міста Києва

за позовом                                                  Дочірньої компанії "Газ України"

НАК "Нафтогаз України"

до                                                            НАК "Нафтогаз України"

про                                                            стягнення 196 800 039,87 грн.

за участю представників:

позивача –          Лебедюка Ю.А.

відповідача –          Паца В.О.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2007 року Дочірня компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до НАК "Нафтогаз України" про стягнення з відповідача 196 800 039,87 грн. збитків, завданих внаслідок неналежного виконання останнім зобов"язання щодо передачі природного газу по договору купівлі-продажу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.03.2008 року у даній справі (суддя Кондратова І.Д.) позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 196 800 039,87 грн. збитків та судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року (судді: Мартюк А.І., Лосєв А.М., Зубець Л.П.) рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Дочірня компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, залишивши без змін рішення господарського суду першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового акту.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.01.2006 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу природного газу № 06/06-3, за яким відповідач (продавець) зобов’язувався передати позивачу (покупцю) у власність імпортований природний газ у червні 2006 року в обсязі 231 456 165 куб. метрів та у липні 2006 року - 207 253 039 куб. метрів.

В п.4.1. вказаного договору сторонами погоджено, що ціна за газ за цим договором встановлюється відповідними наказами НАК “Нафтогаз України” або додатковими угодами до договору.

Згідно Наказів Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” №394 від 10.07.2006 р. та №428 від 28.08.2006 р. ціну природного газу в червні 2006 р. затверджено у розмірі 278,28 грн. за 1 000 куб. метрів газу, а в липні 2006 р. - у розмірі 565,00 грн. за 1 000 куб. метрів, відповідно.

Рішенням правління Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” від 05.06.2007 р. Дочірню компанію “Газ України” НАК “Нафтогаз України” зобов’язано закупити на ринку України у постачальника, який має необхідний ресурс природного газу, зазначені обсяги природного газу імпортованого походження за цінами, що склались на дату укладання договору.

У зв"язку з відмовою виконувати вказане рішення правління, НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про його виконання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2007 р. у справі №7/432 позов Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” до ДК “Газ України” НАК "Нафтогаз України" задоволено та зобов’язано останню виконати вищевказане рішення правління Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” від 05.06.2007р.

В подальшому, 16.08.2007 року між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та Закритим акціонерним товариством “Укргаз-Енерго” укладено договір купівлі-продажу природного газу №06/07-488, відповідно до умов якого ціна природного газу встановлена у розмірі 842,40 грн. за 1 000 куб. метрів (п.4.4).

31.08.2007 року на виконання вказаного договору між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" укладено договір №06/07-501 на зберігання природного газу в підземних сховищах.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення збитків з відповідача, оскільки ціна закупленого газу по договору №06/07-488 від 16.08.2007 р. значно вища від цін, затверджених наказами Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” №394 від 10.07.2006 р. та №428 від 28.08.2006 р.

Задовольняючи позовні вимоги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання НАК "Нафтогаз України" обов'язку щодо передачі природного газу по договору, укладеному з ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", позивач поніс витрати на придбання газу у іншої особи за більшою ціною, що призвело спричинення йому збитків, які, на підставі вимог ст. 623 ЦК України і ст.ст. 224, 225 ГК України, підлягають стягненню з відповідача. При цьому, суд першої інстанції визнав також обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків, понесених внаслідок зберігання природного газу.

Проте, такі вимоги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" не підтверджено належними доказами.

Так, предметом спору у даній справі є стягнення збитків, заподіяних невиконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за умовами договору, тому предметом доказування у даній справі є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення.

При пред’явленні позову позивач повинен довести лише факт порушення зобов’язання, розмір збитків та причинний зв’язок між порушенням зобов’язання і виниклими збитками. При цьому, він звільняється від обов’язку доводити вину боржника. Тягар доказування відсутності вини в порушенні зобов’язання лежить на боржникові.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, судом першої інстанції належним чином не досліджено причинного зв’язку між фактичним невиконанням відповідачем своїх зобов’язань щодо поставки природного газу в обсягах, визначених договором, та витратами позивача на придбання газу, що свідчить про неповне з’ясування судом обставин справи.

Апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційний перегляд справи, та, приймаючи оскаржувану постанову, допущені місцевим господарським судом порушення не усунув та припустився власних, які є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Так, Київський апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з недоведеності факту заподіяння збитків.

Згідно статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкта права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язань, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

В силу ст.22 ЦК України під збитками розуміються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ).

Пунктом 4 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками та вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій належним чином не встановили обставини щодо наявності чи відсутності протиправної поведінки відповідача, яка полягає у порушенні ним умов договору внаслідок не поставки позивачу природного газу.

Також господарськими судами не встановлено причинного зв’язку між протиправними діями відповідача та понесеними витратами позивачем.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не дана оцінка і доказам відповідача щодо відсутності його вини у заподіянні позивачу збитків.

Як суд першої інстанції, задовольняючи позов, так і суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та, відмовляючи в задоволенні позову, не дали належної оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження понесення збитків в результаті закупки природного газу у Закритого акціонерного товариства "Укргаз-Енерго", та не дослідили наявності доказів щодо вжиття ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" всіх належних заходів з метою придбання газу у 2006 році за більш вигідною ціною.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вказані порушення норм процесуального права призвели до неповного з’ясування обставин справи, у зв’язку з чим відсутні підстави вважати, що судами дана правильна юридична оцінка спірним правовідносинам.

З огляду на викладене та враховуючи, що в порушення ст. 43 ГПК України судами попередніх інстанцій повно, всебічно і об’єктивно не досліджені обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а передбачені ч.1 ст. 1115, ч.2 ст.1117 ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одного доказу над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року у справі № 37/451 та рішення господарського суду міста Києва від 07.03.2008 року у даній справі скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя

Н.Г. Дунаєвська

Судді

Н.І. Мележик

М.В. Михайлюк