ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 4/59(2/554)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:

Губенко Н.М.

суддів:

Барицької Т.Л.

Шевчук С.Р.

розглянув касаційну скаргу

Приватного підприємства "Атолс"

на рішення

господарського суду Луганської області від 24.07.2008р.

у справі

№ 4/59(2/554)

за позовом

Приватного підприємства "Атолс"

до

третя особа

1. Кам’янобрідського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції

2. Головного управління державного казначейства у Луганській області

Начальник Кам’янобрідського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції Мартиросян А.С.

про

стягнення 98 800,39 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача 1 –Потійко Ю.В. (дов. від 03.03.2008 б/н);

- відповідача 1 не з'явився;

- відповідача 2 Пашун Л.М. (дов. від 07.11.2008 №14-12/1-82);

- третьої особи не з'явився;

- прокуратури –Попенко О.С. –прокурор відділу,

Відповідно до розпорядження заступника Голови Вищого господарського суду України від 11.11.2008 № 02-12/494, розгляд справи № 4/59(2/554) господарського суду Луганської області здійснюється у складі колегії суддів: Губенко Н.М.–головуючий суддя, судді Барицька Т.Л, Шевчук С.Р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 24.07.2008 Приватному підприємству "Атолс" (надалі позивач) відмовлено в задоволенні позову до Кам’янобрідського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції (надалі відповідач 1) та Головного управління державного казначейства у Луганській області (надалі відповідач 2), третя особа: Начальник Кам’янобрідського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції Мартиросян А.С. про стягнення збитків у сумі 97 705,34 грн., завданих позивачу внаслідок бездіяльності відповідача 1 при виконанні рішення господарського суду Луганської області у справі №14/447.

Позивач, не погоджуючись із рішенням господарського суду першої інстанції, звернувся із касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 1166 ЦК України, а також на підставі того, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем подавалася заява щодо уточнення позовних вимог, в якій останній якраз і просив визнати факт бездіяльності виконавчої служби та, відповідно, стягнути з нього збитки, завдані внаслідок такої бездіяльності, позов задовольнити.

Відповідач 1 надав заперечення на касаційну скаргу позивача, в яких просить оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін, касаційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні були відсутні представник відповідача 1 та третьої особи у справі, незважаючи на те, що усі учасники судового процесу належним чином повідомлялися про час та місце проведення судового засідання згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2002 № 75.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Позивач звернувся із позовом до господарського суду Луганської області про стягнення з Кам’янобрідського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції збитків у сумі 98 800,39 грн., завданих позивачу внаслідок бездіяльності відповідача 1 при виконанні рішення господарського суду Луганської області у справі №14/447, зокрема, на підставі ст.ст. 16, 22, 1166, 1173 ЦК України, ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 11 Закону України "Про виконавчу службу".

Заявою від 23.11.2007, поданою на підставі ч. 2 ст. 58 ГПК України (Об'єднання позовних вимог) та ст. 121-2 ГПК України (Оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби), позивач уточнив позовні вимоги та просив при розгляді даної справи про стягнення з відповідача збитків встановити бездіяльність державних виконавців та інших посадових осіб Кам’янобрідського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції при виконанні рішення господарського суду Луганської області у справі №14/477.

Господарський суд першої інстанції, відмовляючи у позові, прийшов до наступних висновків:

- якщо стягувач вважає дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби незаконними, він повинен звернутися до суду з вимогами відповідно до ст. 121-1 ГПК України;

- із матеріалів справи не вбачається, що у передбаченому законом порядку був встановлений факт неправомірних дій (бездіяльності) Кам’янобрідського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції щодо виконання наказу господарського суду Луганської області від 30.10.2006 у справі №14/447;

- позивач до суду щодо дій чи бездіяльності органів Держаної виконавчої служби не звертався, тобто у позивача відсутні претензії щодо здійснення Кам’янобрідським відділом державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області від 30.10.2006 №14/447;

- позивач звертався до начальника ВДВС Кам’янобрідського районного управління юстиції із заявою про оскарження дій (бездіяльності) Кам’янобрідського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції, на яку йому було надано відповідь від 04.06.2007 №13-7-2623 про не встановлення факту неправомірності дій вказаного відділу державної виконавчої служби, і ця відповідь задовольнила позивача;

- позивач не довів факту неправомірності дій відповідача 1, оскільки відсутнє рішення суду, яке мало б преюдиціальне значення при вирішенні даної справи про стягнення з відповідача 1 збитків (така позиція співпадає з позицією Верховного Суду України у постанові від 25.10.2005 №32/421).

Однак із такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду; скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальнику органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ

Стаття 121-2 ГПК України встановлює порядок оскарження дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби у процедурі виконання рішення господарського суду.

Позивач, звернувшись до господарського суду першої інстанції із позовом про стягнення збитків з відділу державної виконавчої служби Кам’янобрідського районного управління юстиції м. Луганська, у заяві від 23.11.2007 уточнив позовні вимоги (а.с. 23, т.с. І) та просив суд в порядку, зокрема, ст. 121-2 ГПК України встановити факт бездіяльності державних виконавців та інших посадових осіб відділу державної виконавчої служби Кам’янобрідського районного управління юстиції м. Луганська по виконанню рішення господарського суду Луганської області у справі №14/447. Однак, господарський суд першої інстанції, не врахував вищевказану заяву позивача від 23.11.2007 про уточнення позовних вимог і, відповідно, не розглянув її по суті, хоча в постанові Вищого господарського суду України від 09.04.2004 у даній справі міститься вказівка касаційної інстанції щодо необхідності дослідити вказану заяву при новому розгляді.

При цьому господарський суд, відмовив позивачу у стягненні збитків у сумі 97 705,34 грн., завданих йому внаслідок бездіяльності відповідача 1 при виконанні рішення господарського суду Луганської області у справі №14/447, пославшись на те, що позивач не звертався до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність органів вказаної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України, а звернувся до начальника ВДВС Кам’янобрідського районного управління юстиції м. Луганська, відповідь якого про не виявлення факту неправомірності у діях Кам’янобрідського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції задовольнила позивача, в той час як в матеріалах справи наявна заява позивача від 23.11.2007, подана в порядку ст. 121-2 ГПК України до суду першої інстанції, яка залишилася не дослідженою і не вирішеною господарським судом першої інстанції під час розгляду даної справи.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, зробленим з посиланням на постанову Верховного Суду України від 25.10.2005 у справі №32/421, в якій викладена аналогічна правова позиція про те, що належним доказом неправомірності дій (бездіяльності) державного виконавця є відповідне рішення суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи по відшкодуванню збитків, однак вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем якраз і заявлено вимогу в даному провадженні на підставі ст. 121-2 ГПК України встановити факт бездіяльності державної виконавчої служби, що не суперечить чинному законодавству заявляти одночасно із вимогами про стягнення збитків з органів виконавчої служби, вимоги про встановлення фактів бездіяльності органів виконавчої служби, яка, про що вже зазначалося вище, так і залишилась не розглянутою судом першої інстанції.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Вищий господарський суд України прийшов до висновку, що оскаржуване судове рішення не відповідає даним вимогам.

В силу приписів ст.ст. 1115, 1117 ГПК України, які визначають повноваження суду касаційної інстанції та межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, допущені порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, що призвели до неповного з'ясування обставин справ, не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції. судом

За таких обставин рішення господарського суду Луганської області від 24.07.2008 у справі №4/59(2/554) підлягає скасуванню.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Атолс" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Луганської області від 24.07.2008 у справі №4/59(2/554) скасувати і справу передати на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Головуючий                                                             Н.М. Губенко

Судді:                                                                       Т.Л. Барицька

С.Р. Шевчук