П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 червня 2008 року                                                                       м.
Київ

Судова палата
у господарських справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого                                 Барбари В.П.

суддів:                 Гуля
В.С.,    Карпечкіна П.Ф.,   Потильчака О.І.,

Черногуза Ф.Ф. та Шицького І.Б.,

за
участю представників суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та
підприємства “Надія” Всеукраїнської організації інвалідів “Союз організацій
інвалідів України” - Миронюк К.Г.,

розглянувши
касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову Вищого
господарського суду України від 9 квітня 2008 року № 21/252 у справі за позовом суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 до підприємства “Надія” Всеукраїнської організації інвалідів “Союз організацій
інвалідів України” про стягнення 88 323 грн.          82 коп.,

в с т а н о в и л а :

У червні 2004 року суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 подала до господарського суду м. Києва позов до підприємства “Надія”
Всеукраїнської організації інвалідів “Союз організацій інвалідів України” про
стягнення 88 323 грн. 82 коп.. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач
неналежно виконав умови договору № 15/1 від 1 квітня 2002 року на
інформаційно-консультативне та науково-методичне обслуговування (далі - Договір).
У зв'язку з цим просила стягнути 71 000 грн. основного боргу,                9 005 грн. 68 коп. інфляційних
витрат, 3 348 грн. 14 коп. - 3% річних та 4 970 грн. пені (т. 1, а.с. 2-4).

Рішенням господарського суду м. Києва від 6 липня 2004 року позов
задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 61 000 грн.
основного боргу, 7 674 грн. 75 коп. інфляційних витрат та 2 856 грн. 14 коп. -
3% річних. У задоволенні позову в частині стягнення 10 000 грн. боргу та         4 970 грн. пені відмовлено (т. 1, а.с.
31-34).

Рішення мотивовано тим, що відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки суду не надано доказів оплати
відповідачем за виконані позивачем згідно Договору роботи, то підлягає
стягненню з підприємства “Надія” Всеукраїнської організації інвалідів “Союз
організацій інвалідів України” сума заборгованості в розмірі 61 000 грн., а
також 7 674 грн. 75 коп. інфляційних витрат і 2 856 грн. 14 коп. - 3%
річних.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29 березня 2007 року за
нововиявленими обставинами вищевказане рішення суду залишено без змін, оскільки
обставини, на які посилається заявник, не можуть вважатися нововиявленими (т.
3, а.с. 174-179).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23 січня 2008
року ухвалу господарського суду м. Києва від 29 березня 2007 року скасовано.
Рішення господарського суду м. Києва від 6 липня 2004 року за нововиявленими
обставинами скасовано. У задоволенні позову відмовлено      (т. 5, а.с. 89-94).

Постановою Вищого господарського суду України від 9 квітня 2008 року      № 21/252 постанову Київського
апеляційного господарського суду від 23 січня 2008 року залишено без змін (т.
5, а.с. 127-131).

Ці постанови обгрунтовані тим, що виявлені обставини, на погляд
відповідача, свідчать про недійсність підписів від імені ОСОБА_3, виконаних в
Договорі, актах № 2 та № 4 і протоколах № 3 від 20 квітня 2002 року, № 4 від 15
вересня 2002 року. Вони є нововиявленими, оскільки мають істотне значення для
правильного вирішення спору та виявлені після прийняття судового рішення у
справі.

Ухвалою Верховного Суду України від 5 червня 2008 року порушено провадження
з перегляду в касаційному порядку постанови Вищого господарського суду України
від 9 квітня 2008 року № 21/252 за касаційною скаргою суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, де поставлено питання про скасування цієї постанови і
постанови Київського апеляційного господарського суду від 23 січня 2008 року та
залишення в силі рішення господарського суду м. Києва від 6 липня 2004 року і
ухвали господарського суду м. Києва від 29 березня 2007 року. Посилання
зроблені на порушення і неправильне застосування норм матеріального та
процесуального права, невідповідність оскарженої постанови положенням
Конституції України та виявлення різного застосування Вищим господарським судом
України одного й того ж положення закону в аналогічних справах (т. 5, а.с.
149).

Заслухавши доповідача, представників сторін та перевіривши матеріали
справи, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву підприємства “Надія”
Всеукраїнської організації інвалідів “Союз організацій інвалідів України” про
перегляд рішення господарського суду м. Києва від 6 липня 2004 року за
нововиявленими обставинами, дійшов висновку, з яким погодився Вищий
господарський суд України, що зазначені відповідачем обставини є нововиявленими
в розумінні ст. 112 ГПК України.

Проте, такі висновки є безпідставними.

Відповідно до ст. 112 ГПК України суд переглядає прийняте ним судове
рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають
істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

Заявник як на нововиявлені послався на такі обставини. По-перше, на рішення
Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 червня 2005 року, яким
визнано недійсними акти виконаних робіт № 2 та № 4. По-друге, на акт № 27
почеркознавчої експертизи від 10 березня 2005 року, який свідчить про
недійсність підписів від імені ОСОБА_3, виконаних в Договорі, актах № 2 та № 4
і протоколах № 3 від 20 квітня 2002 року, № 4 від 15 вересня 2002 року.

У той же час, на момент розгляду заяви про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду                  м. Дніпродзержинська від 30
червня 2005 року було скасовано ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2006 року, а провадження у справі закрито (т. 3, а.с.
77-81).

Щодо посилання на акт № 27 почеркознавчої експертизи від 10 березня 2005
року, то ця обставина подана заявником з пропуском двомісячного процесуального
строку, встановленого ст. 113 ГПК України (т. 3, а.с. 88-91).

Відповідно до ст. 113 ГПК України судове рішення господарського суду може
бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони не пізніше
двох місяців з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду
судового рішення.

Дана обставина стала відома відповідачу з моменту складення акту № 27,
тобто з 10 березня 2005 року, а заявник звернувся до суду з посиланням на неї
лише 17 травня 2006 року.

Поданий заявником акт почеркознавчої експертизи від 10 березня 2005 року №
27 не є висновком судової експертизи, призначеної у справі, а отже не є
належним засобом доказування. Заявником, всупереч вимогам ухвали суду від 21
червня 2006 року належні дії для проведення судової почеркознавчої експертизи
не вчинені, зокрема не надано необхідні документи та не проведено оплату
вартості експертизи, що унеможливило проведення експертизи, призначеної за
ініціативою суду (т. 3, а.с. 134-141).

Необхідною ознакою нововиявлених обставин є те, що ці обставини не могли
бути відомі заявникові та суду на час розгляду справи.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що обставина щодо
недійсності підпису його посадової особи могла і мала бути відома заявникові
під час винесення рішення від 6 липня 2004 року та заявник як відповідач у
справі мав посилатися на неї в обгрунтування своїх заперечень.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що
обставини, на які посилається заявник, не можуть вважатися нововиявленими.

Верховний Суд України в силу положень ст. ст. 6, 8 Конституції України не
вважає необхідним направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції,
оскільки це суперечило б положенням ст. 125 Конституції України і ст. ст. 2, 39
Закону України “Про судоустрій України” в частині визначення статусу Верховного
Суду України та його завдання забезпечити законність в здійсненні правосуддя і
викликало б конституційно недопустиму необхідність скасування законного рішення
суду першої інстанції. У зв'язку з цим наведений в ст. 111-18 ГПК України
перелік наслідків розгляду касаційної скарги на постанову Вищого господарського
суду України не вважається правовою перешкодою для прийняття зазначеного
рішення.

Враховуючи викладене і керуючись статтями 11117-11121
ГПК України, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 9 квітня
2008 року       № 21/252 і постанову
Київського апеляційного господарського суду від 23 січня 2008 року скасувати, а
ухвалу господарського суду м. Києва від 29 березня 2007 року залишити в силі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                В.П.
Барбара

Судді:                                                                            В.С.
Гуль

П.Ф. Карпечкін

О.І.
Потильчак

Ф.Ф.
Черногуз

І.Б.
Шицький

Правова позиція по справі № 3-2432к08.

Судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що обставини, на
які посилається заявник, не можуть вважатися нововиявленими.

Суддя                                                                                П.Ф.
Карпечкін