донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.04.2008 р.                                                              справа №40/56

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка О.В.

суддів

Діброви Г.І. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Стреблянський С.В. за довіреністю,

від відповідача:

Шевчунас М.А за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Інвест", м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

14.03.2008 року

по справі

№40/56 (Підченко Ю.О.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Інвест", м.Донецьк

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ", м.Маріуполь Донецької області

про

стягнення 41038 грн. 25 коп.

У березні 2007 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Інвест", м.Донецьк (позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ", м.Маріуполь Донецької області (відповідач) про стягнення 41038, 25 грн, з яких: 34 206 грн. 35 коп. - заборгованість за поставлену електричну енергію, 1495 грн. 71 коп. - 3 % річних, 5 336 грн. 19 коп. - індекс інфляції, згідно договору №14/2 0046 000 від 05.05.02р. на користування електричною енергією.

Рішенням Донецького господарського суду від 14.06.2007р. у задоволенні позовних вимог відмовлено, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.07р. вищезазначене рішення господарського суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2007р. рішення господарського суду Донецької області від 14.06.2007р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.07р. було скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду.

Рішенням Донецького господарського суду від 14.03.08р. у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв»язку з необґрунтованістю.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якої просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

В обґрунтування заявленої скарги посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків, що викладені у рішенні, дійсним обставинам справи.

Відповідач вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Державним підприємством «Азовський судоремонтний завод»м.Маріуполь було укладено Договір на користування електричною енергією №14/2.0046.000. від 05.05.02р. за умовами якого позивач зобов»язався постачати електричну енергію у відповідності з умовами договору, а відповідач своєчасно проводити сплату за використану електричну енергію.

Пунктом 8 Договору сторони передбачили, що відповідач здійснює попередню оплату за електричну енергію у розмірі 25% від суми виставленого планового платежу відповідного місяця до 01 числа розрахункового періоду місяця, до 09 числа місяця доплачує до 50% суми виставленого платежу, до 17 числа місяця доплачує до 75% суми виставленого платежу та 25 числа щомісячно здійснюється кінцевий розрахунок за фактично спожиту електричну енергію з урахуванням раніш виставлених платежів.

Також п.9.2.Договору сторони передбачили, що кількість електричної енергії, що поставляється за Договором, визначається у відповідності з приладами обліку, що встановлені на межі розмежування балансової приналежності електромереж та оформлюється актами приймання-передачі електричної енергії, що підписуються уповноваженими представниками обох сторін до 3 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Крім того, споживач зобов»язався для визначення величини використаної електричної енергії знімати та надавати за встановленою формою позивачу покази розрахункових приладів та лічильників відповідно календарного графіку (п.5.3.Договору).

Додатковою угодою від 31.03.05р. до Договору від 05.03.02р. сторони змінили умови оплати за спожиту електричну енергію та встановили , що оплата за спожиту активну електричну енергію буде здійснюватися з урахуванням НДС за ставкою 20%.

Відповідач в період з 04.03.2005р. по 31.03.2005р. сплатив 171 031 грн. 77 коп. , в т.ч. ПДВ за ставкою 0%, вартість спожитої в період з 01.03.2005р. по 30.03.2005р. включно електроенергію в кількості 1 044 691 кВтг та 7 309 грн. 61 коп. , в т.ч. ПДВ за ставкою 20%: 1 218 грн. 27 коп., вартість електроенергії, спожитої 31.03.2005р. у кількості 37 156 кВтг.

На підтвердження виконання умов Договору та проведення розрахунків за фактично спожиту в березні 2005р. електричну енергію між сторонами 12.04.2005р. був підписаний Акт приймання-передачі електроенергії відповідно до яких ТОВ “Сервіс-Інвест” поставило, а ТОВ “СРЗ” прийняло та спожило за період з 01.03.2005р. по 30.03.2005р. електроенергію в кількості 1 044 691 кВтг на суму 171 031 грн. 77 коп. в т.ч. ПДВ за ставкою 0%, а 31.03.2005р. електроенергії в кількості 37 156 кВтг на суму 7 309 грн. 61 коп., в т.ч. ПДВ за ставкою 20% - 1 218 грн. 27 коп.

Обсяг поставленої та спожитої електричної енергії сторонами був поділений на дві частки: з 01.03.05р. по 30.03.05р. та окремо через зміну вартості електричної енергії з урахуванням ПДВ 20% у зв»язку з підписанням Додаткової угоди від 31.03.05р.

Предметом позовних вимог позивача є вимоги про стягнення з відповідача 34 206,35грн. заборгованості за поставлену електричну енергію. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після проведення камеральної перевірки податковим органом, якою було встановлено неправомірне застосування 0% ставки ПДВ щодо поставленої електроенергії за період з 01.03.2005р. по 31.03.2005р., рахунком-фактурою №31/20046000-Д від 31.08.05р. довиставив вартість за спожиту електроенергію на вартість несплаченого ПДВ, та 31.08.05р. виписало ТОВ „СРЗ” податкову накладну № 1279 на загальну суму 193 558 грн. 25 коп., з яких 32 259 грн. 71 коп. ПДВ на вартість електроенергії, що була експортована на територію СЕЗ „Азов” у період з 01.03.2005р. по 31.03.2005р. Також посилається на те, що, вантажна митна декларація 703000000/5/600698, що підтверджує поставку електроенергії на територію СЕЗ „Азов” в період з 01.03.2005р. по 31.03.2005р. включно, була оформлена 05.04.2005р., тобто в період, коли пільги для відповідача були відмінені та поставка електроенергії на територію СЕЗ „Азов” оподатковувалася ПДВ за ставкою 20%, тому спожита відповідачем електроенергія в період з 01.03.2005р. по 31.03.2005р. вважається поставленою відповідачу - 05.04.2005р. та її вартість обкладається ПДВ за ставкою 20%.

В судовому засіданні сторони пояснили, що об»єм фактично спожитої електричної енергії сторони визначають за показами розрахункових засобів.

Також позивач пояснив, що об»єм електричної енергії, що спожитий відповідачем відповідно до Акту приймання-передачі електричної енергії від 12.04.05р. він не оспорює.

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України зміна зобов»язання в односторонньому порядку не допускається. Умови укладеної між сторонами Додаткової угоди від 31.03.05р. розповсюджуються тільки з дати ії укладення.

Крім того, електрична енергія, як товар, відрізняється від інших товарів особливими споживчими якостями та фізико-технічними характеристиками (одночасність виробництва та споживання, неможливість складування, повернення та переадресування), які визначають необхідність регулювання та використання цього товару (п.1.2 Правил користування електричною енергією).

Виходячи із специфіки електричної енергії, одночасності ії виробництва та споживання, наведені доводи позивача про поставку електричної енергії 05.04.05р., тобто після оформлення митної декларації є взагалі безпідставними та необґрунтованими, оскільки між сторонами існують господарські правовідносини, оформлення митних документів не впливає на господарські правовідношення сторін по оплаті поставленої електричної енергії.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, отже застосування ставки ПДВ у 20% на поставлену електричну енергію у період з 01.03.05р по 30.03.05р. є безпідставним.

Отже судова колегія вважає, що вимоги позивача про стягнення 41038,25грн. є безпідставними, а висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 34 206,35грн. основного боргу за поставлену електричну енергію є законним та обґрунтованим.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних у сумі 1495 грн. 71 коп., індексу інфляції у сумі 5 336 грн. 19 коп. то зазначені вимоги також не підлягають задоволенню у зв»язку з відмовою в задоволенні основної заборгованості.

Підстав до зміни або скасування рішення господарського суду відповідно до вимог ст. 104 ГПК України судова колегія не вбачає.

Отже судова колегія вважає рішення господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновку суду.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 14.03.08року по справі №40/56 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процессуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Інвест", м.Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 14.03.08року по справі №40/56 залишити без змін.

Головуючий          О.В. Стойка

Судді:          Г.І. Діброва

Т.А. Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС