СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

02 червня 2008 року

Справа № 20-5/076

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Голика В.С.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Ягунов Віктор Петрович, довіреність № 10-004/270 від 05.07.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Антонова І.В.) від 30 серпня 2005 року по справі № 20-5/076

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Трейд" (вул. Часника, 34, Севастополь, 99009)

до           Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя (вул. Кулакова, 37, м.Севастополь, 99011)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № 2043/23-1 від 30.09.2003 року, № /295/23-1/2 від 04.02.2004 року

ВСТАНОВИВ:

За результатами комплексної документальної перевірки дотримання товариством з обмеженою відповідальністю „Транс-Трейд” вимог податкового законодавства за період з 01.01.2002 по 01.07.2003 (акт перевірки №254/23-123/22282045 від 09.09.2003) Державною податковою інспекцією в Ленінському районі міста Севастополя прийняте податкове повідомлення-рішення №2043/23-1, яким підприємству визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 83129,81грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 41564,91 грн., всього 124694,72 грн. (а.с. 17 т.1).

За результатами апеляційного оскарження вказаного повідомлення-рішення прийняті: Державною податковою інспекцією в Ленінському районі міста Севастополя рішення №18361/10/10-022 (з урахуванням рішення про продовження строку розгляду скарги) від 03.12.2003; рішення Державної податкової адміністрації у місті Севастополі №356/7/25-060 (№260/10/25-041) від 04.02.2004, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення №2043/23-1 від 30.09.2003, а також додатково визначено податкове зобов’язання у сумі 21677,80грн. (а.с. 15-17, 103-105 т.2); рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя № 254/23-123/22282045 від 04.02.2004 про визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 14451,87грн. та застосування штрафних санкції у сумі 7225,91 грн., всього 21677,80 грн. (а.с. 18 т.1).

27 лютого 2004 року керівником Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя скарга позивача на податкове повідомлення-рішення №/295/23-1/2 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 21677,80 грн. залишена без задоволення, вказане податкове повідомлення-рішення –без змін (а.с. 13-14 т.2).

8 квітня 2004 року рішенням №6147/7/25-1115 Державної податкової адміністрації України скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № 2043/23-1 від 30 вересня 2003 року залишена без задоволення, вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін (а.с. 18-19 т.2).

28 квітня 2004 року рішенням №1599/7-25-060 Державної податкової адміністрації у місті Севастополі (з урахуванням рішення цієї податкової адміністрації про продовження строку розгляду скарги ) скарга позивача від 4 березня 2004 року на податкове повідомлення-рішення № /295/23-1/2 від 4 лютого 2004 року залишена без задоволення, вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін (а.с. 20-21 т.2).

На думку податкового органу, позивачем допущені порушення податкового законодавства, у тому числі заниження у березні 2003 року податкових зобов’язань з податку на додану вартість у сумі 80592,73грн. і 14451,87грн., тому що позивач не прийняв заходів з повернення майна –млинового комплексу балансовою вартістю 475223грн., яке було у березні 2001 року передано позивачем до статутного фонду сільськогосподарського науково-виробничого підприємства закритого акціонерного товариства „УКРАЇНА” в обмін на акції цього акціонерного товариства, однак рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 13 листопада 2002 року (яке набрало чинність 17 березня 2003 року) випуск акцій, нова редакція Статуту акціонерного товариства та договір про продовження діяльності товариства визнані недійсними. Такими діями позивач порушив вимоги підпункту 4.1 статті 4 Закону України „Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 3 квітня 1997 року.

Рішенням господарського суду міста Севастополя у справі № 20-5/076 (суддя І.В. Антонова) позов задоволено повністю: З операції внесення позивачем майна до статутного фонду сільськогосподарського науково-виробничого підприємства закритого акціонерного товариства „УКРАЇНА” визнані недійсними податкові повідомлення-рішення № 2043/23-1 від 30 вересня 2003 року у частині визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 120889,10 грн. (основної борг –80592,73грн., штрафні санкції –40296,36грн.) та №/295/23-1/2 від 4 лютого 2004 року про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 21677,80грн. (основної борг –14451,87грн., штрафні санкції –7225,93грн.). Припинено провадження у справі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №2043/23-1 від 30 вересня 2003 року у частині визначення суми податкового зобов’язання і застосування штрафних санкцій у сумі 3805,62 грн. по іншим операціям. Судові витрати у вигляді державного мита –85грн. та витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу –118грн. стягнуті з відповідача на користь позивача.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивач не був повинен в березні 2003 року включати до податкового зобов’язання передачу майна до статутного фонду сільськогосподарського науково-виробничого підприємства закритого акціонерного товариства „УКРАЇНА”, тому що не мав наміру здійснити безоплатну передачу майна, а рішенням про визнання недійсними документів, якими позивачу були надані корпоративні права, не була визнана недійсною пряма інвестиція –внесок до статутного фонду сільськогосподарського науково-виробничого підприємства закритого акціонерного товариства „УКРАЇНА”, а також Свідоцтво про право власності сільськогосподарського науково-виробничого підприємства закритого акціонерного товариства „УКРАЇНА” на отримане від позивача майно як внесок до статутного фонду.

Відповідач оскаржує рішення місцевого господарського суду у зв’язку із порушенням норм матеріального і процесуального права, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що корпоративні права підприємство отримує після державної реєстрації, однак у даному випадку підприємство на підставі рішення суду позбавилось своїх корпоративних прав.

Більш детально доводи заявника викладені в апеляційній скарзі.

Розпорядженням Першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Видашенко Т.С. від 02 червня 2008 року суддю Борисову Ю.В. у зв’язку із зайнятістю у іншому судовому процесі замінено на суддю Голика В.С., головуючим у справі призначено суддю Голика В.С.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, вважає апеляційну такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно з підпунктом 1.28.2 пункту 1.28 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" прямою інвестицією є господарська операція, що передбачає внесення грошових коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права, емітовані такою особою.

Відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" корпоративні права це право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства, заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, або в інших організаційно-правових формах.

Підпунктом 3.2.8. пункту 3.2. статті З Закону України "Про податок на додану вартість" не є об'єктом оподаткування операції з поставки за компенсацію сукупних валових активів платника податку іншому платнику податку. Під поставкою сукупних валових активів слід розуміти поставку підприємства як окремого об'єкта підприємництва або включення валових активів підприємства чи його частини до складу активів іншого підприємства. При цьому підприємство-покупець набуває прав і обов'язків (є правонаступником) підприємства, що продає такі активи. При здійсненні спільної (сумісної) діяльності передача товарів (робіт, послуг) на баланс платника податку, уповноваженого договором вести облік результатів такої спільної діяльності, вважається поставкою таких товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 1.23 пункту 1 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що безоплатно надані товари (роботи, послуги) - це: товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод; роботи та послуги, які надаються платником податку без вимоги про компенсацію їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею в її виробничому або господарському обороті.

Як правильно зазначає місцевий господарський суд, безоплатна передача майна передбачає передачу цього майна тільки по волі власника, і це підтверджується нормами діючого законодавства.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про власність" власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам.

Згідно з частиною 6 статті 10 Закону України "Про підприємства в Україні", який діяв на той час, підприємству надається право, якщо інше не передбачено чинним законодавством та його статутом, продавати, передавати безоплатно, обмінювати, здавати в оренду громадянам засоби виробництва та інші матеріальні цінності, за винятком тих, які відповідно до законодавчих актів України не можуть бути в їх власності. Безоплатна передача і надання підприємствами матеріальних цінностей громадянам здійснюються з дозволу власника або уповноваженого ним органу, крім випадків, передбачених законодавством України.

Судова колегія також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не мав наміру і не виражав волі на безоплатну передачу сільськогосподарському науково-виробничому підприємству закритого акціонерного товариства „УКРАЇНА” свого майна - комплексу по виробництву муки.

Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити на тому, що оскільки позивач як суб'єкт цивільно-правових відносин, виконав угоду саме як внесок свого майна в статутний фонд сільськогосподарського науково-виробничого підприємства закритого акціонерного товариства „УКРАЇНА” і не виконував угоди по безоплатній передачі свого майна, передане позивачем 06.03.2001 майно в статутний фонд товариства не може бути визнано безоплатною передачею.

Крім того, угода по передачі майна в статутний фонд врахована сільськогосподарським науково-виробничим підприємством закритого акціонерного товариства „УКРАЇНА” саме як пряма інвестиція, що також є підтвердженням того, що угода між останнім та позивачем була не безоплатною передачею майна, а передачею майна в статутний фонд, тобто прямою інвестицією.

Разом з тим, апеляційний господарський суд зазначає, що дійсно рішенням Суворовського районного суду м. Херсону від 13.11.2002 по справі №2-4279/02 визнані недійсними документи, якими оформлені в 2001 році корпоративні права позивача, однак не визнана недійсною сама пряма інвестиція - внесок позивача в статутний фонд сільськогосподарського науково-виробничого підприємства закритого акціонерного товариства „УКРАЇНА”, а також не визнано недійсним Свідоцтво про право власності, видане товариству Севастопольською районною державною адміністрацією 09.08.2001 під №1662-р на майно, отримане від позивача в якості внеску в статутний фонд.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду міста Севастополя.

На підставі викладеного, керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Севастополя від 20 серпня 2005 року у справі № 20-5/076 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця безпосередньо до Вищого адміністративного судуУкраїни.

Головуючий суддя                                                  В.С. Голик

Судді                                                                                К.В. Волков

І.В. Черткова