ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 20/119

13.08.08

За позовом          Комунального підприємства «Запорізьке міське інвестиційне агентство»

До Антимонопольного комітету України

Третя особа Виконавчий комітет Запорізької міської ради

Про скасування рішення Тимчасової Адміністративної колегії Антимонопольного

комітету України №2-р/ТК від 15.02.2006р. (справа №04/39-05)

Суддя Палій В.В.

Секретар Молочна Н.С.

Представники:

Від позивача           Аристархов С.О.- предст. (дов. від 15.01.2008р.)

Від відповідача Москаленко Т.Г.- предст. (дов. від 17.03.2008р.)

Від третьої особи не з”явився

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про визнання незаконним та скасування рішення Антимонопольного комітету України по справі №04/39-05 від 15.02.2006р. (вихідний №2-р/тк).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2008р. порушено провадження у справі №20/119 та прийнято позовну заяву до розгляду.

01.04.2008р. судом одержано пояснення по справі від третьої особи, відповідно до яких третя особа посилається на те, що Тимчасова адміністративна колегія взагалі перевірку не проводила, а рішення 15.02.2006р. винесено без перевірки, що є порушенням законодавства. Третя особа просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 01.04.2008р. представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позивачем не доведено обставин, які б підтверджували порушення його та/або охоронюваних законом інтересів та не доведено підстав для скасування рішення Антимонопольного комітету України. Тобто, відсутній предмет спору.

З метою витребування у відповідача матеріалів перевірки про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку виконавчого комітету Запорізької міської ради, у судовому засіданні 01.04.2008р. судом оголошено перерву до 15.04.2008р.

15.04.2008р. судом одержано пояснення від позивача, у якому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

15.04.2008р. судом одержано клопотання від позивача про залучення до справи копії рішення Запорізької міської ради від 22.04.2004р. №149, у якому зазначено особу, яка виконує функції робочого органу.

У судовому засіданні 15.04.2008р. клопотання судом задоволено.

15.04.2008р. судом одержано клопотання від позивача про витребування у відповідача належні докази підтвердження проведення засідань колегіального органу позивача, в тому числі, належним чином засвідчені копії фінансових (авансових) звітів про витрати у відрядженні членів тимчасової адміністративної колегії АМК Кравченко Ю.Г., Білий О.М., Жаров О.П. Докази того, що члени тимчасової адміністративної колегії АМК збирались у проміжок часу з 31.01.2006р. по 15.02.2006р. на спільні засідання; копії банківських документів про сплату членам тимчасової адміністративної колегії АМК грошових коштів на відшкодування відряджень у дні засідань тимчасової адміністративної колегії АМК і проміжні документи (протоколи, акти та ін.).

У судовому засіданні 15.04.2008р. клопотання судом не задоволено.

15.04.2008р. судом одержано клопотання від третьої особи про витребування у відповідача документів щодо проведення перевірки Тимчасовою Адміністративною колегією АКУ №2-р/ТК від 15.02.2006р.

У судовому засіданні 15.04.2008р. клопотання судом задоволено.

У судовому засіданні 15.04.2008р. представник третьої особи надав суду письмові пояснення по суті спору, у яких просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У зв’язку із задоволенням клопотання третьої особи та з метою витребування додаткових доказів по справі, розгляд справи 15.04.2008р. відкладено.

14.05.2008р. судом одержано додаткові пояснення від позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 14.05.2008р. представник відповідача надав суду письмові пояснення та матеріали, у яких, зокрема, зазначається, що кількість спеціальних конструкцій, встановлених позивачем станом на 19.10.2002р. становила 214, загальна кількість спеціальних конструкцій станом на 19.10.2005р. становила 589, тобто частка позивача станом на 19.10.2005р. становила 36,3%.

В оспорюваному Рішенні Комітет не визнавав монопольного становища позивача на ринку, оскільки розглядалась справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних дій третьої особи, а не справа про зловживання монопольним становищем на ринку зовнішньої реклами з боку позивача. Результати дослідження ринку в даному випадку використовувались для з’ясування наслідків порушень третьою особою антиконкурентного законодавства.

У судовому засіданні 14.05.2008р. представники сторін подали суду спільне клопотання про продовження терміну розгляду спору на більш тривалий строк, ніж передбачено ст. 69 ГПК України.

Клопотання судом задоволено.

З метою повторного витребування у відповідача матеріалів перевірки про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку виконавчого комітету Запорізької міської ради та доказів того, що частка спеціальних конструкцій, що належать позивачу станом на 19.10.2005р. зросла до 37%, розгляд справи відкладено.

Ухвалою від 14.05.2008р. продовжено строк вирішення спору по справі №20/119, відкладено розгляд справи на 18.06.2008р.

06.06.2008р. судом одержано від відповідача матеріали справи про порушення третьою особою законодавства про захист економічної конкуренції та докази того, що частка спеціальних конструкцій позивача станом на 19.10.2005р. становила 36,3%

17.06.2008р. судом одержано письмові пояснення від третьої особи по справі, у яких третя особа просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

18.06.2008р. судом одержано додаткові письмові пояснення по справі від позивача.

18.06.2008р. у судовому засіданні оголошено перерву до 13.08.2008р., з метою виготовлення повного тексту рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2006р. Тимчасовою Адміністративною колегією Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 2-р/ТК у справі № 04/39-05 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції Виконавчим комітетом Запорізької міської ради.

Вказаним рішенням, зокрема, визнано, що дії Виконавчого комітету Запорізької міської ради у вигляді надання Комунальному підприємству «Запорізьке міське інвестиційне агентство», яке є конкурентом іншим рекламним агентствам на ринку зовнішньої реклами повноважень робочого органу вести перелік місць розташування спеціальних конструкцій зовнішньої реклами у м. Запоріжжі є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим абзацом 7 частини 2 статті 15, пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»у вигляді антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування шляхом надання окремому суб’єкту господарювання переваг, які ставлять його у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить або може призвести до обмеження чи спотворення конкуренції (п. 1); визнано, що дії виконавчого комітету Запорізької міської ради у вигляді надання Комунальному підприємству «Запорізьке міське інвестиційне агентство», яке конкурентом іншим рекламним агентствам на ринку зовнішньої реклами права використовувати плату, що надходить від суб’єктів господарювання за тимчасове розміщення спеціальних рекламних конструкцій, на реалізацію своєї поточної діяльної та розвиток підприємства, та відповідно, права не сплачувати обов’язкових щомісячних платежів за розміщення власних спеціальних конструкцій є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим абзацом 7 частини 2 статті 15, пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»у вигляді антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування шляхом надання окремому суб’єкту господарювання переваг, які ставлять його у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить або може призвести до обмеження чи спотворення конкуренції (п. 2); зобов’язано Виконавчий комітет Запорізької міської ради припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначені у пп. 1,2 рішення (п. 6); зобов’язано виконавчий комітет Запорізької міської ради вжити заходів щодо припинення суміщення Комунальним підприємством «Запорізьке міське інвестиційне агентство» функцій робочого органу з господарською діяльністю на ринку зовнішньої реклами в м. Запоріжжі (п. 7).

Комунальне підприємство «Запорізьке міське інвестиційне агентство» не погодилось із вказаним рішення та просить суд визнати його незаконним та скасувати, посилаючись на наступне.

Під час перевірки відповідач зробив помилкові висновки щодо наявності монопольного становища позивача на рекламних конструкціях у місті Запоріжжі, вказавши частку позивача до 37% станом на 19.10.2005р. Аргументи відповідача стосовно монопольного становища позивача використовувались для обґрунтування резолютивної частини Рішення від 15.02.2006р. по справі №04/39-05. Відповідач, вказавши частку позивача до 37% на рекламних конструкціях у місті Запоріжжі, таким чином визначив його як монополізацію ринку, тобто досягнення суб’єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару. До позивача на підставі помилкових висновків відповідача, може бути безпідставно застосовано примусовий поділ суб’єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище, відповідно до вимог ст. 53 Закону «Про захист економічної конкуренції».Це суттєво порушує права і охоронюваний законом інтерес позивача. Адже, помилкова цифра 37% визначена відповідачем про долю позивача на ринку послуг дійсна протягом 5 років і до позивача можуть бути застосовані відповідні санкції. Також позивач зазначає, що позивач не виконував функції Робочого органу з питань зовнішньої реклами, про що зазначено в оспорюваному рішенні. Також позивач посилається на процедурні порушення при прийнятті оспорюваного рішення.

Відповідач у відзиві заперечив проти позовних вимог, посилаючись на відсутність оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідач посилається на те, що у рішенні відповідач не визнавав монопольного становища позивача, оскільки розглядалась справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних дій третьої особи, а не справа про зловживання монопольним становищем на ринку зовнішньої реклами з боку позивача. Комітетом не приймалось будь-яких рішень щодо позивача.

Третя особа просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на їх обґрунтованість.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін і третьої особи суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно п. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Нормою ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

У позовній заяві (з урахуванням доповнень) позивач посилається на те, що до позивача на підставі помилкових висновків відповідача, може бути безпідставно застосовано примусовий поділ суб’єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище, відповідно до вимог ст. 53 Закону «Про захист економічної конкуренції».Це суттєво порушує права і охоронюваний законом інтерес позивача. Адже, помилкова цифра 37% визначена відповідачем про долю позивача на ринку послуг дійсна протягом 5 років і до позивача можуть бути застосовані відповідні санкції.

Проте, ні до позовної заяви, ні до інших пояснень, наданих позивачем не додано доказів та не обґрунтовано чим саме порушено право позивача прийняттям спірного рішення, адже зазначене рішення приймалось за наслідками перевірки діяльності третьої особи, а не позивача. Позивачем не доведено наявності саме порушеного права чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущенні щодо можливого порушення у майбутньому права позивача на підставі прийнятого рішення.

Щодо посилання позивача на допущені процедурні порушення при прийнятті оспорюваного рішення, то необхідно зазначити, що відповідачем розглядалась справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних дій третьої особи, а не справа про зловживання монопольним становищем на ринку зовнішньої реклами з боку позивача. Таким чином, саме третя особа, за наявності підстав вважати про неправомірність прийнятого рішення, мала право на звернення до суду з позовом про його оскарження. При цьому суд враховує, що третя особа у поясненнях посилається на факт оскарження рішення відповідача, проте, у задоволенні позовних вимог третій особі судом було відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його прийняття.

Суддя Палій В.В.