ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.08 р.                     Справа № 26/40

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді - Приходько І.В.;

при секретарі судового засідання – Ярош В. В.;

за участю представники сторін:

від позивача - Коваленко Л. М. – довіреність;

від відповідача – Скрипник Г.Ф. – довіреність;

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ

до відповідача - комунального виробничого підприємства „Краматорська тепломережа” м. Краматорськ,

про стягнення заборгованості в сумі 1 065 195,29грн., -

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду звернувся позивач – Дочірня компанія „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ, з позовом до комунального виробничого підприємства „ Краматорська тепломережа” м. Краматорськ, про стягнення заборгованості в сумі 755 627,24 грн., інфляційних в сумі 205 125, 88 грн., 3% річних в сумі 40 718,61 грн. та пені в сумі 63 723,56 грн. за договором № 06/05-2552-ТЕ-6 від 30.10.2005 р. (далі - Договір).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на Договір; акти приймання-передачі природного газу за період січень-серпень та жовтень-грудень 2006р.; розрахунок заборгованості; невиконання відповідачем своїх зобов’язань.

Відповідач у судовому засіданні та відзиві позов визнав частково, проти позову в частині стягнення основного боргу не заперечував. В частині стягнення інфляційних позов визнав на суму 192 921,28 грн., 3% річних – на суму 37 169,89 грн., у зв’язку з невірним нарахуванням позивачем періоду прострочки зобов’язання.

В частині стягнення пені відповідач проти позову заперечував з підстав проведення реструктуризації заборгованості. У подальшому проти стягнення пені не заперечував, але заявив клопотання про зменшення розміру пені у зв’язку з наявністю великої заборгованості населення за спожитий газ та тяжким фінансовим становищем. Також надав клопотання про відстрочку виконання рішення строком на два роки з таких саме підстав.

Позивач проти клопотання про відстрочку виконання рішення строком на два роки заперечував у зв’язку з невідповідністю обґрунтувань клопотання відповідача положенням ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи був продовжений.

Розглянув матеріали справи, додатково представлені сторонами документи, заслухав їх пояснення, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений №06/05-1710-ТЕ-9 від 31.10.2005 р., згідно якого позивач (постачальник) зобов’язався продати відповідачу (покупцю) в 2006р. природний газ, а відповідач (покупець) зобов’язався прийняти товар та оплатити газ на умовах цього договору.

Дослідивши договір, з якого виникли права та обов’язки сторін, суд прийшов до висновку, що за своєю правовою природою та змістом це договір поставки, правовідносини за яким регулюються положеннями статей 655-697, 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.11.1 договір набирає чинності з 01.01.2006р. і діє в частині поставки газу до 30.04.2006р., а в частині проведення розрахунків за газ – до їх повного здійснення. Додатковими угодами № 2 від 22.05.2006 р. та №5 від 13.10.2006р. сторони продовжили дію договору до 31.12.2006 р. включно. Договір та додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками.

Згідно п.п.2.1, 5.1 договору сторони домовились про постачання природного газу в обсязі 9600тис.куб.м. за ціною 267,528рн. за 1000куб.м. з урахуванням ПДВ на вартість транспортування газу. Додатковими угодами сторони змінювали обсяги газу, що поставлявся, та його вартість.

Відповідно п. 3.3 договору кількість газу, що поставлений покупцю, закріплюється щомісячними актами приймання-передачі газу, які підписуються сторонами та підприємством, що здійснювало транспортування газу.

Згідно п. 3.4 договору не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним покупець зобов’язався надати постачальнику три примірники акту приймання-передачі газу, підписані та скріплені печатками покупця та підприємства, що здійснювало транспортування газу; акт приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

Пунктом 6.1 договору сторони передбачили, що оплата за газ та послуги з його транспортування здійснюється покупцем грошовими коштами плановими платежами 34% - до 10гот числа поточного місяця, наступні платежі 20-го та 30-гт (31) числа місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10-гшо числа, наступного за місяцем поставки газу.

Приймаючи рішення, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є зокрема договори та інші правочини.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позивачем протягом період січень-серпень 2006р. та жовтень-грудень 2006р. було передано покупцю газу на загальну суму 5 108 001,24грн. (копії актів приймання-передачі природного газу за період січень-серпень 2006р. та жовтень-грудень 2006р., що підписані обома сторонами). Про вказаний факт відповідач по суті не заперечував.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Як убачається з положень п. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Як визначено положеннями ст.193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Аналогічні положення містить ст.526 Цивільного кодексу України.

Всупереч вимогам договору та вищевказаних статей відповідач не належним чином здійснив обов’язок покупця – не оплатив повністю вартість отриманого газу, у зв’язку з чим виникла заборгованість станом на дату звернення позивача до суду (08.02.2008р. – поштовий штамп на конверті) в сумі 755 627,24 грн., про що відповідач не заперечував.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в цієї частині обґрунтовані та підлягають задоволенню на суму 755 627,24 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також сплатити 3 % річних від простроченої суми.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про існування основного боргу на час звернення позивача до суду, господарський суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, але підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

При досліджені розрахунку інфляційних витрат, суд встановив, що позивач здійснює щомісячне нарахування суми боргу з урахуванням індексу інфляції та попередньої суми боргу з урахуванням індексу інфляції.

Вказані нарахування позивача суд вважає помилковими, оскільки вказаний розрахунок в подальшому містить показники тих сум заборгованості, які фактично протягом заявленого періоду відповідачем були погашені.

Крім того, судом встановлені розбіжності у розрахунку, якій наданий позивачем щодо фактичних дат сплати часткового боргу відповідачем.

Відповідач в свою чергу надав копії платіжних доручень, в яких визначено призначення платежу та дата здійснення часткової сплати боргу.

Суд неодноразово витребував у позивача додаткові пояснення та здійснення розрахунку з вказаних розбіжностей. Будь-яких додаткових документів на час прийняття рішення позивач не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо стягнення індексу інфляції та 3 % річних підлягають частковому задоволенню на суму відповідно 192 921,28 грн. та 37 169,89 грн.

В решті позовних вимог щодо стягнення індексу інфляції у сумі 12 204,60 грн. та 3 % річних в сумі 3548,72 грн. суд відмовляє.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені у сумі 63 723,56грн. за Договором суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Умовами договору (п. 7.2.) сторони передбачили відповідальність у разі прострочення сплати платежів у вигляді пені в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період, за яки нараховувалась пеня, за кожен день прострочення.

Суд прийшов до висновку про наявність заборгованості станом на 08.02.2008р. (дата звернення позивача до суду) в сумі 755 627,24 грн. Отже, з огляду на правильне нарахування, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення статті 233 Господарського кодексу України передбачають можливість зменшення розміру штрафних санкцій. Згідно частини 2 вказаної статті не заподіяння збитків іншим учасникам господарських відносин є підставою для зменшення судом розміру штрафних санкцій.

Відповідно частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Суд дослідив додаткові документи, які надані відповідачем у підтвердження обставин тяжкого фінансового стану підприємства (довідка про чисельність споживачів теплової енергії станом на 01.02.2008р., довідку про укладання договорів реструктуризації боргу станом на 01.02.2008р., звіт про фінансові результати за 2007р., довідку про погашення кредитів з залишками станом на 01.03.2008р.).

Враховуючи ті обставини, що порушення зобов’язання у даній справі не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, а також тяжкий фінансовий стан підприємства відповідача, що підтверджується наданими документами, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити належну до сплати суму пені до 31 861,78 грн.

Розглянувши клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення на два роки у зв’язку з тяжким фінансовим становищем, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не було надано достатнього обґрунтування наявності обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у порядку передбаченому ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі статей 11, 526, 538, 551, 625, 712 Цивільного кодексу України, статей 193, 230, 233 Господарського кодексу України, керуючись статтями 1, 22, 30, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Частково задовольнити позовні вимоги Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ, заявлені до комунального виробничого підприємства „ Краматорська тепломережа” м. Краматорськ, про стягнення заборгованості в сумі 755 627,24 грн., інфляційних в сумі 205 125, 88 грн., 3 % річних в сумі 40 718,61 грн. та пені в сумі 63 723,56 грн. за договором № 06/05-2552-ТЕ-6 від 30.10.2005 р.

2. Стягнути з комунального виробничого підприємства „ Краматорська тепломережа” (87518, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гризодубової, 1, ) на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (04116, м. Київ, вул. Шолуденко, 1, ) заборгованість в сумі 755 627,24 грн., інфляційні в сумі 192 921,28 грн., 3 % річних в сумі 37 169,89 грн. та пеню в сумі 31 861,78 грн. за договором № 06/05-2552-ТЕ-6 від 30.10.2005 р.

3. Відмовити в задоволені позовних вимог Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ, заявлених до комунального виробничого підприємства „ Краматорська тепломережа” м. Краматорськ, про стягнення індексу інфляції у розмірі 12 204,60 грн., 3 % річних в сумі 3 548,72 грн. за прострочення платежів за договором № 06/05-2552-ТЕ-6 від 30.10.2005 р.

4. Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради „Маріупольтепломережа” (87518, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гризодубової, 1, ) на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (04116, м. Київ, вул. Шолуденко, 1, ) витрати по сплаті державного мита в сумі 10 494,42 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 116,26 грн.

У судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення підписано 17.06.2008р.

Суддя

Пом. с.: Давидовська Т.В.

Надруковано 3 прим.