ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2008 р. Справа № 13/126

Господарський суд Чернівецької області в складі головуючого судді Паскаря А. Д., при секретарі судового засідання Байталюку В. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов

Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області

Комунальної медичної установи “Міська поліклініка № 3”

про забезпечення виконання вимог КРВ в м. Чернівці

за участю представників сторін:

від позивача –Фалуш П.В.

від відповідача –Коцобан П.Д.,

В С Т А Н О В И В :

Контрольно-ревізійне управління в Чернівецькій області звернулося з адміністративним позовом до Комунальної медичної установи “Міська поліклініка № 3”, м. Чернівці, (далі –Поліклініка), про зобов’язання забезпечити вимоги КРВ в м. Чернівці від 07.08.2007 № 24-32-12/304 шляхом повернення Буковинським державним медичним університетом (далі –БДМУ) витрат на оплату теплопостачання на загальну суму 3524,00 грн.

Позов обґрунтовується тим, що в порушення вимог п. 1 ст. 2 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та пункту 1.2 Положення про клінічний лікувально-профілактичний заклад охорони здоров’я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров’я України від 05.06.1997 № 174 за період з 01.01.2004 по 01.07.2007 кафедра загальної практики сімейної медицини БДМУ використовувала 96 м2 приміщення Поліклініки без укладання відповідного договору оренди, внаслідок чого на оплату теплопостачання, спожитого зазначеною кафедрою, Поліклініка здійснила видатки на суму позову.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених в ньому підставах.

Відповідач надав письмові пояснення, з яких вбачається, що на виконання згаданої вимоги КРВ в м. Чернівці Поліклініка виставила БДМУ розрахунок на суму 1683.03 грн. за комунальні послуги та електроенергію, який був оплачений за платіжним дорученням від 12.12.2007 № 2169. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що укласти договір оренди нежитлових приміщень з БДМУ “заднім числом” неможливо, а в даний час оренда приміщень здійснюється на договірних засадах.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В липні-серпні 2007 року фахівцями контрольно-ревізійного відділу в м. Чернівці проведено ревізію виконання кошторисів та збереження і використання майна в комунальній медичній установі “Міська поліклініка № 3” за період з 01.07.2003 по 30.06.2007, про що складено відповідний акт від 02.08.2008 № 24-32-21//57, згідно з яким встановлено, що в приміщенні Поліклініки 96 м2 займала кафедра загальної практики сімейної медицини БДМУ без укладання договору оренди, внаслідок чого в 2004-2006 рр. та І-му півріччі 2007 року Поліклініка за обігрів зазначених приміщень сплатила 3524,00 грн.

На підставі зазначеного акту 07.08.2007 КРВ в м. Чернівці направив відповідачеві вимогу про вирішення питання з адміністрацією БДМУ щодо відшкодування витрат, понесених установою при наданні комунальних послуг на загальну суму 3524,00 грн. та укладення договору на погашення за спожите теплопостачання.

Статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” (далі –Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов’язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб’єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі –підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Права державної контрольно-ревізійної служби визначено в ст. 10 Закону, згідно з пунктами 7, 8, 10 якої органам контрольно-ревізійної служби надано право:

- пред’являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

- у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства;

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ст. 15 Закону законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, що ревізуються.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що, позивач, звернувшись з даним позовом, обрав спосіб захисту порушеного права, який не відповідає способам, визначеним законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Викладене свідчить про те, що суд, як орган судової влади, повинен діяти у відповідності до Конституції та законів України і захищати порушене право в спосіб, установлений законом.

Зокрема, п. 8 ст. 10 Закону визначено підстави, з яких контрольно-ревізійна служба має право звертатися до суду, а саме у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Отже, способом захисту порушеного права держави в контексті зазначеної норми Закону є звернення органу Контрольно-ревізійної служби до суду в інтересах держави з відповідним позовом до особи, яка безпідставно отримала та використала державні активи (кошти).

Пунктом 7 цієї статті Закону передбачено право КРУ ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (зокрема, й у разі неправильного їх використання під час здійснення господарської діяльності).

В силу ст. 15 Закону відповідач зобов’язаний виконати вимоги КРУ в м. Чернівці, викладені в листі від 07.08.2007, а тому зобов’язання відповідача виконати ці вимоги в судовому порядку не є способом захисту порушеного права, як не є способом захисту порушеного права, наприклад, зобов’язання платника податків сплачувати податки, зобов’язання страхувальника зареєструватися у відповідному Фонді соціального страхування тощо, оскільки такі дії відповідні особи зобов’язані вчинити на підставі закону і за їх невиконання законодавством визначено певні види відповідальності.

Так, п. 9 ст. 10 Закону передбачено право контрольно-ревізійної служби накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ адміністративні стягнення.

Суд також зазначає, що відповідач не взмозі спонукати будь-кого, в тому числі і адміністрацію БДМУ, до укладення договору оренди «заднім числом», оскільки не існує обов’язок виконати те, що неможливо або обов’язок виконати неможливе не має сили (імроssibilium nulla odligatio est).

Крім того, навіть у разі задоволення судом вимог КРВ в м. Чернівці у тому вигляді, як вони сформульовані в позовній заяві, неможливо здійснити примусове виконання такого судового рішення в порядку, визначеному Законом України “Про виконавче провадження”, що також зайвий раз свідчить про обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 6-12, 17, 160-163, 167, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У позові відмовити.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-третьої, п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з дня її складання. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для її подання. Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, згідно з цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо заява про апеляційне оскарження була подана, але апеляційна скарга у строк, встановлений цим Кодексом, не була подана, постанова набирає сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                            А.Д. Паскарь