ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2008 р.

Справа 46/90

За позовом

Приватної фірми “Науково-виробниче підприємство “Комтех-плюс”

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “Довіра Аутдор”

про

стягнення 50 634,56 грн.

Суддя Шабунін С.В.

Представники:

від позивача

Боровець В.Д.—представник за довіреністю від 12.06.2008 р. № 17-06/08

від відповідача

не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватна фірма “Науково-виробниче підприємство “Комтех-плюс” звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю “Довіра Аутдор” з позовом від 12.05.2008 р. № 106-05/08 про стягнення 47 564,64 грн. заборгованості за користування місцями з розміщення рекламоносіїв у м. Львові, 653,90 грн. збитків внаслідок інфляції та 2 416,02 грн. 3 % річних.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою господарського суду міста Києва № 46/90 від 26.05.2008 р., яку призначено до розгляду на 18.06.2008 р.

У судове засідання, призначене на 18.06.2008 р. відповідач не з’явився, уповноваженого представника не направив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, подавши через канцелярію суду 18.06.2008 р. клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване перебуванням генерального директора у відрядженні з 17.06.2008 р. по 19.06.2008 р.

Через неявку у засідання представника відповідача та неподання витребуваних документів 18.06.2008 р. розгляд справи було відкладено на 21.07.2008 р.

21.07.2008 р. позивачем подано до суду клопотання від 18.07.2008 р. № 122-07/08, відповідно до якого Приватна фірма “Науково-виробниче підприємство “Комтех-плюс” просить суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат врахувати суму в розмірі 2 500,00 грн., сплачену адвокатській організації на виконання договору доручення на ведення справи в суді № 06/06-2юр від 06.06.2008 р.

У судове засідання, що відбулося 21.07.2008 р., відповідач не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Про причину нез’явлення свого представника відповідач суд не повідомив, вимоги ухвал суду у справі № 46/90 не виконав, відзиву на позовну заяву не надав, заявлені вимоги не оспорив. Враховуючи вищенаведене та у відповідності до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, стягнувши з відповідача заборгованість та штрафні санкції.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача, позов Приватної фірми “Науково-виробниче підприємство “Комтех-плюс” мотивований неналежним виконанням відповідачем зобов’язань з оплати виконаних позивачем на його користь робіт з виготовлення рекламних конструкцій.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано акту здачі-приймання робіт, претензії з вимогою оплатити борг, акт звірки розрахунків.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з акту здачі-приймання виконаних робіт від 31.07.2006 р. позивачем як виконавцем передано, а відповідачем як замовником прийнято виконання на свою користь роботи з забезпечення користування 22-ма місцями для розміщення рекламоносіїв формату 3 х 6 у м. Львові загальною вартістю 47 564,64 грн.

Частиною 1 ст. 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

У відповідності з діючим законодавством договір про надання послуг являє собою угоду, за якою одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З акту здачі-приймання виконаних робіт від 31.07.2006 р. слідує, що 27.07.2006 р. позивачем виставлено на користь відповідача рахунок № 501-1 на суму 47 564,64 грн. Отже, слід вважати, що таким рахунком сторонами досягнуто згоди щодо виду надаваних послуг та їх вартості.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з усного договору про надання послуг, оскільки у позивача виник обов’язок виконати на користь відповідача послуги з надання в користування місць для розміщення рекламоносіїв формату 3 х 6 у м. Львові кількістю 22 штуки,а у відповідача —обов’язок прийняти та сплатити грошові кошти (оплатити) їх.

Матеріалами справи, а саме актом звірки взаєморозрахунків на суму 47 564,64 грн. стверджується, що відповідачем не перераховувалися кошти в рахунок оплати послуг відповідно до рахунку-фактури № 501-1 від 27.07.2006 р.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач свої зобов’язання щодо надання послуг виконав належним чином, а саме: ним було надано відповідачу у користування 22 місця для розміщення рекламоносіїв формату 3 х 6 у м. Львові, а відповідачем прийнято їх надання.

Разом з тим, всупереч прийнятому зобов’язанню з оплати виконаних послуг відповідач не виконав його, оскільки не здійснив перерахування 47 564,64 грн.

27.03.2008 р. позивачем направлено відповідачу претензію № 58-03/07 від 22.03.2007 р. з вимогою перерахувати у семиденний строк заборгованість в розмірі 47 564,64 грн. Вказану претензію залишено відповідачем без відповіді.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи, без поважних причин не надав суду доказів на підтвердження відсутності заявленої до стягнення заборгованості та своєчасного проведення розрахунків з позивачем.

Відповіді на претензію позивача від 22.03.2007 р. відповідачем до матеріалів справи не приєднано.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 47 564,64 грн. боргу за надані послуги підлягають повному задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач також просить стягнути з відповідача 653,90 грн. збитків внаслідок інфляції та 2 416,02 грн. 3 % річних з простроченої суми.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Штрафними санкціями, в розумінні ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Відповідно до уточненого розрахунку штрафних санкцій проведеного судом за період з 04.04.2007 р. (момент виникнення обов’язку з оплати наданих послуг відповідно до претензії, надісланої 27.03.2007 р.) по 31.03.2008 р. (кінцевий строк нарахування штрафних санкцій, який зазначає позивач у розрахунку), розмір збитків від знецінення коштів внаслідок інфляції, що їх зазнав позивач внаслідок несвоєчасного проведення відповідачем розрахунків складає 12 461,94 грн., 3 % річних з простроченої суми —1 419,12 грн. Але, зважаючи на норми Господарського процесуального кодексу України, суд не вправі виходити за межі позовних вимог, тому позовні вимоги Приватної фірми “Науково-виробниче підприємство “Комтех плюс” в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Довіра Аутдор” збитків від знецінення коштів внаслідок інфляції підлягають задоволенню в межах сум, розрахованих та заявлених позивачем, а 3 % річних —в сумі, визначеній судом.

У ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального України передбачено, що витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розглядаючи даний спір, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача в якості судових витрат 2 500,00 грн., що були перераховані позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю “Юридична фірма “Боровець і партнери”, адже згідно з нормами ст. 44 Господарського процесуального кодексу України до складу судових витрат входять, зокрема, витрати на оплату допомоги адвоката, тоді як позивачем не надано доказів на підтвердження укладення договору про правову допомогу, укладеного з відповідним адвокатським об’єднанням або безпосередньої адвокатом та наявності ордеру на ведення справи в суді.

Законом України “Про адвокатуру” визначено, що завданням адвокатури є сприяння захисту прав, свобод та представлення законних інтересів громадян України, іноземних громадян, осіб без громадянства, юридичних осіб, подання їм іншої юридичної допомоги. Зазначений спеціальний нормативний акт веде мову про надання адвокатами юридичної допомоги. Тому, на думку суду, мета адвокатської діяльності не може зводитися лише до підприємницької, спрямованої на отримання прибутку. Виходячи з обставин справи, позивачу надавалися послуги, що стверджує діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична фірма “Боровець і партнери”, як таку, що зводиться до отримання прибутку, що в силу закону та Правил адвокатської етики не повинно визначатися метою діяльності адвоката.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд —

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Довіра Аутдор” (03057, м. Київ, пр.-т Перемоги, 40-б, ідентифікаційний код 33501602) на користь Приватної фірми “Науково-виробниче підприємство “Комтех-плюс” (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська, 180, кв. 64, адреса для листування: 79035, м. Львів, вул. Зелена, 109, копр. 4, ідентифікаційний код 30052037) 47 564 (сорок сім тисяч п’ятсот шістдесят чотири) грн. 64 коп. боргу, 653 (шістсот п’ятдесят три) грн. 90 коп. збитків від знецінення коштів внаслідок інфляції, 1 419 (одну тисячу чотириста дев’ятнадцять) грн. 12 коп. 3 % річних, 496 (чотириста дев’яносто шість) грн. 38 коп. державного мита та 115 (сто п'ятнадцять) грн. 68 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                        С.В. Шабунін

справа № 46/90

21.07.08

За позовом Приватна фірма "Науково-виробниче підприємство "Комтех-плюс"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Довіра Аутдор"

про стягнення 50 634,56 грн.

Суддя Шабунін С.В.

Шабунін С.В.