ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

№
2-26/2657-2006 (2-8/3141-2005, 2-8/10480-04)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової
І.Ю.,

суддів

Заріцької
А.О., Хандуріна М.І.

розглянувши
касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю
"Промхолдинг"

на
ухвалу

господарського
суду Автономної Республіки Крим від 7 листопада 2007 року

у
справі господарського
суду

№
2-4/2657-2006 Автономної Республіки Крим

за
заявою

акціонерного
товариства закритого типу "Канон"

до голова комітету кредиторів,
інвестор  кредитори

санаторію
"Гірське сонце"  спільне
підприємство "Дзельква" в особі директора Артеменка В.Г. АТЗТ
"Канон", ВАТ "Крименерго", ПНВП Югремхолод", СП
"Дзельква", ДПІ у м. Ялта

про

визнання
банкрутом

в судовому засіданні взяли участь  представники :

санаторію
"Гірське сонце"

Дербеньової
Н.Н.,

директора
СП "Дзельква"

Артеменка
В.Г.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 16 липня 2004 року за заявою акціонерного
товариства закритого типу "Канон" (далі - АТЗТ "Канон")
порушено провадження у справі № 2-4/2657-2006 про банкрутство санаторію
"Гірське сонце" Міністерства здоров'я України м. Алупка.

Ухвалою
господарського суду Автономної Республіки Крим від                 7 листопада 2007 року (суддя
Бєлоглазова І.К.) у справі затверджено мирову угоду, укладену між санаторієм
"Гірське сонце" в особі його керівника, кредиторами боржника, в особі
голови комітету кредиторів, та інвестором - спільним підприємством
"Дзельква" (далі - СП "Дзельква").

Припинено
повноваження розпорядника майна ОСОБА_1 та
провадження у справі.

До
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою звернулосяя товариство
з обмеженою відповідальністю "Промхолдинг" (далі -ТОВ
"Промхолдинг"), яке просить ухвалу суду першої інстанції скасувати,
справу направити на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки
Крим в іншому складі суду.

Обґрунтовуючи
свою касаційну скаргу, заявник посилається на порушення судом першої
інстанції  норм матеріального та
процесуального права, зокрема: ст. 12 Закону України "Про господарські товариства",
ст. 66 Господарського кодексу України, ст. 115 Цивільного кодексу України (далі
-ЦК України).

Ухвалою
від 12 травня 2008 року  касаційна скарга
прийнята до провадження Вищого господарського суду України і призначена до
розгляду у судовому засіданні на 10 червня 2008 року.

Ухвалою
від 10 червня 2008 року у справі було оголошено перерву до 17 червня 2008 року.

За
розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 9
червня 2008 року розгляд касаційної скарги здійснено колегією суддів Вищого
господарського суду України у складі: судді Панової І.Ю. -головуючого, суддів
Заріцької А.О., Хандуріна М.І.

Колегія
суддів, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правову оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ч. 2 ст. 107 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК
України) правом подати касаційну скаргу наділені також особи, яких не було
залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що
стосується їх прав та обов'язків.

В
касаційній скарзі ТОВ “Промхолдінг” посилається на те, що затвердженою мировою
угодою, за якою право власності на нерухоме майно  набуває інвестор, порушено його право
власника на  нерухоме майно,  яке було передане засновником до статутного
фонду ТОВ “Промхолдінг” і знаходиться за адресою: м. Алупка, вул. Леніна, 9. У
підтвердження своїх доводів заявник касаційної скарги подав докази про передачу
йому майна.

Затверджуючи
мирову угоду суд першої інстанції
виходив з  того, що вона містить
всі обов'язкові положення, та її умови відповідають вимогам ст.ст. 36, 37
Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом".

При
цьому судом першої інстанції було встановлено, що боржник - санаторій
"Гірське сонце" заснований на загальнодержавній власності і
підпорядковується Міністерству охорони здоров'я України (т. 2 а.с. 2). З метою
відновлення платоспромо

Суд
також встановив, що 17 вересня 2007 року між кредиторами боржника, в особі
голови комітету кредиторів, керівником санаторію "Гірське сонце" та
інвестором -спільним підприємством "Дзельква" (далі -СП
"Дзельква") було укладено мирову угоду.

Пунктом
5.2 даної мирової угоди передбачається заміна власника державного майна.
Зокрема, за цією мировою угодою до СП "Дзельква", в обмін на загальну
суму кредиторської заборгованості, переходить право власності на майнові активи
боржника, згідно додатку 1 до мирової угоди.

Відповідно
до п. 18 ст. 11 Закону України "Про управління об'єктами державної
власності" мирова угода та план санації в процедурі банкрутства
господарських організацій з корпоративними правами держави понад 25 відсотків
їх статутного фонду погоджуються з Фондом
державного майна України та державним органом з питань банкрутства. Цей
Закон набрав чинності 18 жовтня 2006 року.

Як
вбачається із Статуту санаторію "Гірське сонце", майно санаторію є
державною власністю, закріплене за ним, і належить йому на праві оперативного
управління (т. 2 а.с. 3).

В
силу ст. 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон) мирова  угода
набирає  чинності  з
дня  її  затвердження господарським  судом.

Згідно
п. 3 ст. 38 Закону господарський суд відмовляє у затвердженні мирової угоди,
якщо її умови суперечать чинному законодавству.

Статтею
1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна"
встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних
підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави
становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення
визначеного законами України механізму примусової реалізації майна. Отже, в
силу цього Закону забороняється відчуження державного майна, в тому числі у
процедурах банкрутства.

Відтак,
затверджуючи мирову угоду суд першої інстанції зробив помилковий висновок про
те, що погодження Міністерства охорони здоров'я України є достатнім для її
укладання.

Враховуючи
вказане вище, при затвердженні мирової угоди місцевим господарським судом не
було належно враховано приписи ні Закону України "Про введення мораторію
на примусову реалізацію майна", ні чинного на момент затвердження мирової
угоди Закону України "Про управління об'єктами державної власності".

Затвердження
мирової угоди, якою передбачено передачу права власності на майно третій особі,
суперечить приписам Закону, і крім того, суд першої інстанції, приймаючи
оскаржувану ухвалу про затвердження мирової угоди та припинення провадження у
справі не перевірив, кому належить на праві власності нерухоме майно.

Згідно
з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" інвестор за умови виконання зобов'язань,
передбачених планом санації, може набувати прав власності на майно боржника
відповідно до законодавства та плану санації. Таким чином, у мировій угоді
вирішено питання, які повинні вирішуватись за планом санації.

У
відповідності з ст. 35 вказаного Закону під мировою угодою у справі про
банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно
відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів
боржника, яка оформляється угодою сторін. При цьому законом не передбачено
перехід права власності на майно боржника третій особі, що мало місце у даній
справі.

Крім
того, в обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що майно,
передане інвестору за умовами мирової угоди згідно додатку 1, належить йому на
праві власності, у зв'язку з чим ухвала суду першої інстанції була прийнята з
порушенням норм процесуального права, оскільки його не було залучено до участі
у справі.

Ці
обставини не були враховані при розгляді справи господарським судом першої
інстанції і не перевірялися.

Згідно
із ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно
до ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України  підставами для скасування  або
зміни  рішення  місцевого
чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного
господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального
чи процесуального права.

Порушення
норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування
рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо
господарський  суд  прийняв
рішення  або  постанову,
що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі в
справі.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду
Автономної Республіки Крим від 7 листопада 2007 року підлягає скасуванню, а
справа - передачі на розгляд до господарського суду першої інстанції.

При
розгляді справи суду слід врахувати наведене, з'ясувати, кому належить на праві
власності оспорюване нерухоме майно, належним чином перевірити чи погоджувалось укладення мирової угоди з
Фондом  державного майна України та
державним органом з питань банкрутства і
розглянути питання щодо затвердження мирової угоди відповідно до вимог чинного
законодавства.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Промхолдинг"
задовольнити.

Ухвалу
господарського суду Автономної Республіки Крим від               7 листопада 2007 року у справі №
2-4/2657-2006 скасувати.

Справу
передати на розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий
І.Ю. Панова

Судді                                                                                                А.О.
Заріцька

М.І. Хандурін