ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.06.08
р.
Справа № 44/87

Господарський
суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі
Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за
позовною заявою Шахтарського районного споживчого товариства (голова правління
ОСОБА_1., паспорт НОМЕР_1, представник ОСОБА_2., довіреність від 24.05.08 року)
до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 (представник до
судового засідання не з'явився) про зобов'язання відповідача усунути порушення
права власності шляхом звільнення займаного приміщення магазину № 19 площею
66,0 м2 за адресою АДРЕСА_1, а також про стягнення неустойки у розмірі 3'000
грн., -

ВСТАНОВИВ:

Шахтарське
районне споживче товариство (далі - Орендодавець) звернулося до суду з позовом
до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 (далі - Орендар)
про зобов'язання відповідача звільнити займане приміщення магазину № 19 площею
66,0 м2, розташоване в АДРЕСА_1 (далі - Приміщення), а також про стягнення з
відповідача неустойки за безпідставне користування Приміщенням у розмірі 2'650
грн. Позовні вимоги позивача ґрунтуються на закінченні 30.12.07 року строку дії
договору оперативної оренди Приміщення № 22 від 01.01.07 року (далі - Договір)
та невиконанні відповідачем обов'язку повернути предмет оренди.

Позивач
в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в порядку
статті 22 ГПК України збільшив розмір вимог про стягнення неустойки до 3'000
грн. за період користування Приміщенням з січня до травня 2008 року включно.

Представник
відповідача заперечив проти позову, вказуючи, що позивач неодноразово порушував
умови Договору, протиправно не здійснив пролонгації Договору, та незаконно
отримує орендну плату, оскільки Приміщення не належить Орендодавцеві.

Вислухавши
у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що суд має
задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного.

Дослідивши
Договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки Орендаря та Орендодавця,
суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та
своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди), який підпадає під
правове регулювання норм статей 759-786 ЦК України.

Таким
чином, в силу статті 759 ЦК України, а також розділу 1 Договору Орендодавець
зобов'язався надати, а Орендар - прийняти у строкове платне користування
Приміщення. Строком дії Договору пункт 5.1 Договору визначив період з 01.01.07
року до 30.12.07 року.

Посилання
відповідача на неналежність позивачеві предмету оренди - повністю
спростовується наданим позивачем свідоцтвом про право власності Орендодавця на
Приміщення з відміткою бюро технічної інвентаризації міста Шахтарська про
реєстрацію 18.03.02 року зазначеного права за реєстровим номером 42.

17.01.08
року (після закінчення строку дії Договору) позивач надіслав Орендареві листа №
5 від 17.01.08, в якому зазначалося про закінчення строку дії Договору в силу
статей 763-764 ЦК України, заперечення позивача проти продовження дії Договору
та вимога щодо звільнення Приміщення. Доказом надіслання відповідачу зазначеної
письмової вимоги слугує фіскальний чек № 7134.

З
огляду на наведене, суд вважає, що з 31.12.07 року строк дії Договору -
припинився в силу частини 1 статті 763 ЦК України, оскільки правило
автоматичної пролонгації Договору, передбачене статтею 764 ЦК України в цій
ситуації не є застосовним, тому що протягом 18 днів після закінчення строку дії
Договору Орендареві було надіслано повідомлення про припинення дії Договору.
Нормами статті 785 ЦК України передбачено обов'язок Орендаря після припинення
дії Договору повернути Орендодавцеві Приміщення у стані, в якому Приміщення
було одержане, з урахуванням нормального зносу.

За
своїм загальноправовим змістом, позовна вимога щодо зобов'язання звільнити
Приміщення фактично є засобом захисту цивільного права у вигляді примусового
виконання обов'язку в натурі, визначеним статтею 16 ЦК України. Водночас,
відповідачем на час винесення рішення суду не надано суду доказів повернення
орендованого майна, тому зазначені вимоги підлягають задоволенню.

Згідно
розділу 3 Договору, розмір щомісячної орендної плати складає 300 грн., при
цьому, відповідно пункту 3.3 Договору оплата орендної плати провадиться
щомісячно, не пізніше 5 числа кожного поточного місяця. Докази оплати
відповідачем орендної плати протягом 2006-2007 років - судом до уваги не
беруться, оскільки зі змісту наданих Орендарем розписок неможливо встановити
період оплати та правову підставу їх внесення (договір), до того ж докази
внесення неустойки за позадоговірне користування Приміщенням в період з січня
до травня 2008 року - суду не надавались. Як зазначено вище, відповідач не
надав доказів повернення Орендодавцю Приміщення, тому суд вважає, що в порядку
частини 2 статті 785 ЦК України у позивача виникло право вимагати сплати
відповідачем неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період п'яти
місяців (січень-травень 2008 року) з моменту припинення дії Договору до моменту
подання позову до суду. З огляду на наведене, позовні вимоги про стягнення
неустойки 3'000 грн. (300 грн. Х 2 Х 5 місяців) є цілком обґрунтованими з
доказової та правової точки зору.

З
огляду на наведене, причиною виникнення спору є протиправне порушення Орендарем
умов Договору щодо повернення Приміщення, а також порушення останнім норм ЦК
України, які регулюють загальні умови виконання зобов'язань та правила
виконання договорів майнового найму (оренди). Відповідно до статті 49 ГПК
України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються судом на відповідача.

При
поданні позову до суду позивачем сплачено державне мито у розмірі 265 грн., що
суперечить вимогам пункту А та Б частини 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів
України „Про державне мито”, тому зайво сплачені 78 грн. підлягають поверненню.

На
підставі ст.ст.16, 525-526, 549-550, 636, 759-786 ЦК України, керуючись
ст.ст.22, 33, 35, 36, 42, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити
позов Шахтарського районного споживчого товариства до суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача усунути
порушення права власності шляхом звільнення займаного приміщення магазину № 19
площею 66,0 м2 за адресою АДРЕСА_1, а також про стягнення неустойки у розмірі
3'000 грн.

Зобов'язати
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичну особу ОСОБА_3 звільнити займане
приміщення магазину № 19 площею 66,0 м2 за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути
з суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 на користь
Шахтарського районного споживчого товариства суму неустойки 3'000 грн., суму
сплаченого державного мита 187 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу 118 грн.

Відповідно
до п.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» зайво
сплачене державне мито у сумі 78 грн., перераховане Шахтарського районного
споживчого товариства згідно платіжного доручення № 371 від 24.04.08 року,
підлягає поверненню.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в
апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в
касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної
сили.

Суддя

Надруковано у 3
примірниках:

1 -позивачу

2 -відповідачу

3 -господарському суду
Донецької області