ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.10.08                                                                                           Справа№ 17/196

Господарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І.

При секретарі Хрунь І.Ю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ТзОВ “Юбітех”, м. Луцьк

до відповідача: ТзОВ “НВП “Ерго”, с. Малехів

про стягнення 6 439,36 грн.

Представники:

Від позивача: Поручнік О.В. –представник (Довіреність б/н від 09.09.2008р.), Ходачинський О.І. – адвокат (Довіреність б/н від 19.08.2008р.)

Від відповідача: не з’явився

Суть спору: позов заявлено ТзОВ “Юбітех”, м. Луцьк до ТзОВ “НВП “Ерго”, с. Малехів про стягнення 6 439,36 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 22.07.2008 р. призначив розгляд справи на 11.09.2008 р.

З підстав, викладених в Ухвалі суду від 11.09.2008р. розгляд справи відкладався.

В судових засіданнях 11.09.2008р. та 07.10.2008р. представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач явку представника в судове засідання з невідомих причин не забезпечив.

Спір розглядається в порядку ст. 75 ГПК України.

В процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено:

23.05.2006р. між сторонами у справі укладено Договір постачання товару, відповідно до умов якого позивач зобов’язувався постачати, а відповідач приймати та оплачувати на умовах та в порядку, що визначається Договором, товари в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у накладних, які є невід’ємними частинами Договору.

На виконання договірних зобов’язань позивач передав відповідачу товар на загальну суму 60 407,69 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних із відтисками печаток та підписами повноважних представників сторін. Повноваження представника відповідача на отримання товару підтверджуються довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей. Оригінали видаткових накладних та довіреностей оглянуті судом в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи претензій щодо якості та кількості поставленого товару відповідач не пред’являв.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплату за отриманий товар відповідач зобов’язувався здійснювати через 30 календарних днів з дати поставки товару.

Як зазначається у позовній заяві, вартість товару відповідач оплатив лише частково. Станом на день подання позовної заяви сума основного боргу ТзОВ “НВП “Ерго” перед ТзОВ “Юбітех” становить 4 130,82 грн.

Факт наявності боргу підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.05.2006р. по 01.09.2007р.

23.01.2008р. позивач направив на адресу відповідача Претензію із вимогою сплатити заборгованість в сумі 4 130,82 грн. Однак вказана претензія залишилася без відповіді, а вимога без задоволення.

За несвоєчасну оплату товару, на підставі п. 9.6. Договору, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення, що становить 779,53 грн.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить суд стягнути з ТзОВ “НВП “Ерго” 1 369,78 грн. інфляційних втрат та 159,23 грн. 3 % річних.

Загальна сума позовних вимог становить 6 439,36 грн.

Суд заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши та дослідивши докази по справі та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов’язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов’язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 4 130,82 грн. боргу, 1 369,78 грн. інфляційних та 159,23 грн. 3 % річних є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та підлягають до задоволення.

Як вбачається із доданого до матеріалів справи розрахунку позовних вимог, позивачем невірно проведено нарахування пені.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано. Із врахуванням даної правової норми розмір пені, що підлягає стягненню становить 217,29 грн. В частині стягнення 562,24 грн. пені у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Заяви про застосування позовної давності від відповідача не надходило.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доводи позивача не спростував, доказів належного виконання ним зобов’язань за Договором постачання товару від 23.05.2006р. суду не надав

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. 174, 193, 216, 232 ГК України, ст.ст. 258, 267, 509, 526, 599, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 4-3, 7, 33, 43, 49, 75, 82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ :

1.          Позов задоволити частково.

2.          Стягнути з ТзОВ “НВП “ЕРГО” (80383, Львівська обл., Жовківський район, с. Малехів, вул Коновальця, 31 “б”. Код , р/р № 3001 у ЗГРУ «Приватбанк» м. Львова, МФО 325321) на користь ТзОВ “Юбітех” (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Вячеслава Чорновола, 2/1. Код , р/р № 2980 в банку СКБ “Фінанси і кредит” м. Рівне, МФО 303603) 4 130,82 грн. боргу, 217,29 грн пені, 1 369,78 грн. інфляційних, 159,23 грн. 3 % річних, всього –5 877,12 грн.; 93,09 грн. державного мита та 107,68 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення 562,24 грн. пені у позові відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Суддя                                                                                           Ділай У.І.