ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2008 р.

№ 20/357

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Стратієнко Л.В.,

суддів

Грека Б.М., Козир Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на

рішення господарського суду Донецької області від 25 березня 2008 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 2 червня 2008 року

у справі

№ 20/357

за позовом

дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго"

про

стягнення 88 125 617, 18 грн.

участю представників сторін:

від позивача –Мацегорін А.О.

відповідача –Антофій М.О.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2007 року дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Донецької області із позовом про стягнення з обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" заборгованості за договором на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій № 06/05-2136 ТЕ-7 від 30.12.2005 року у розмірі 81 064 969,44 грн. з яких 63 364 367,01 грн. основного боргу, 5 124 403,39 грн. пені, 11 043 415,00 грн. інфляційних втрат та 1 532 784,04 грн. трьох відсотків річних.

03 березня 2008 року було подано заяву про збільшення позовних вимог, якою позивач збільшив заявлений розмір інфляційних втрат до 16 514 250, 72 грн. та розмір трьох відсотків річних до 3 122 596, 06 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 25 березня 2008 року (головуючий – О.Донець, судді –Є.Мєзєнцев, Р.Новікова), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 2 червня 2008 року (головуючий –Т.Геза, судді –Н.Акулова, О.Дзюба) позов задоволено частково. Стягнено з відповідача 63 364 367,01 грн. основного боргу, 16 514 250,72 грн. інфляційних втрат, 3 122 596,06 грн. трьох відсотків річних та судові витрати. Розмір пені зменшено до 51 244,03 грн.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 25 березня 2008 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 2 червня 2008 року, в частині зменшення пені і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а судові рішення –без змін.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом Донецької області та Донецьким апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судами, 30 грудня 2005 року між дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) та обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" (покупець) було укладено договір на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій № 06/05-2136 ТЕ-7, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю в 2006 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п. 1.1. договору).

Додатковими угодами № 1 від 15.03.06р., № 2 від 22.05.06р., № 3 від 16.06.06р., № 4 від 29.06.06р., № 5 від 13.10.06р., № 6 від 23.10.06р., № 7 від 23.10.06р. до договору сторони за взаємною згодою змінювали та доповнювали умови договору.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ та послуги з його транспортування проводиться грошовими коштами у такому порядку: перша оплата в розмірі 34 відсотків від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу проводиться не пізніше 10 числа поточного місяця; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33 відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу до 20 та 30 (31) числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за фактично спожиті та протранспортовані обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Виконання позивачем взятих на себе в силу договору зобов`язань підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийому –передачі природного газу, актів звірення розрахунків.

Відповідач свої зобов`язання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість по оплаті поставленого газу склала 63 364 367,01 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками місцевого та апеляційного господарських судів про наявність у відповідача основної заборгованості у розмірі 71 009 963,65 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, касаційна вважає правомірним стягнення 3 122 596,06 грн. трьох відсотків річних та інфляційних втрат у розмірі 16 514 250,72 грн.

Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки.

Частина 3 статті 549 ЦК України визначає що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2 договору, в разі несплати або несвоєчасної оплати у строки, зазначені у п. 6.1 даного договору, Покупець сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань, керуючись наведеним пунктом, позивачем було нараховано пеню у розмірі 5 124 403,39 грн.

Касаційна інстанція погоджується із висновком місцевого та апеляційного господарських судів із обґрунтованістю позовних вимог щодо стягнення з відповідача неустойки за договором.

В касаційній скарзі позивач проти зменшення господарськими судами розміру неустойки заперечує, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Із доводами касаційної скарги колегія суддів не погоджується виходячи з такого.

Частина 1 статті 233 Господарського кодексу встановлює, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що має істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

В ході розгляду справи, було встановлено, що відповідно до балансу ОКП “Донецьктеплокомуненерго” (т.1 арк. справи 58) станом на 01.10.07р. має збитків на загальну суму 104 792грн. 50коп. (гр. 4 рядка 350), дебіторську заборгованість у сумі 181 535грн. 10коп. (гр. 4 рядка 160) та кредиторську заборгованість у сумі 190 541грн. 40коп. (гр.4 рядка 530).

Згідно звіту ОКП “Донецьктеплокомуненерго” про фінансові результати за 9 місяців 2007 року (форма №2) підприємство має збитків за 9 місяців 2007 року на суму 40 961грн. 50коп. (т.1 арк. справи 59).

Наведене свідчить про складне фінансове становище відповідача.

Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що розмір неустойки було зменшено із врахуванням причин виникнення заборгованості по договору, майнового стану відповідача та майнових інтересів позивача.

Тому, рішення місцевого та апеляційного господарських судів про стягнення пені у розмірі 51 244,03 грн. є законним і обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги висновків господарських судів не спростовують, а тому підстав для скасування постановлених у справі судових актів не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, суд

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 25 березня 2008 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 2 червня 2008 року за № 20/357 –без змін.

Головуючий, суддя

Л.Стратієнко

Суддя

Б.Грек

Суддя

Т.Козир