ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2008 Справа № 16/70

за позовом Антимонопольного комітету України

до Закритого акціонерного товариства "Торговий дім "Укртатнафта"

про стягнення грошових коштів у сумі 140 000 грн

Суддя Тимощенко О.М.

Представники :

від позивача: Дудник С.П., дов.№21-122/02-2931 від 24.04.08р.

від відповідача: відсутні

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 140 000 грн., з них –

70000 грн. штрафу, накладеного згідно Рішення №11-р/ТК від 27.04.06р. по справі №03-06/52-2005 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на ЗАТ «Торговий дім «Укртатнафта»в особі Сумської філії та 70 000 грн. пені.

Позивач на задоволенні позову наполягає.

Відповідач проти позову заперечує, з мотивів, викладених у відзиві на позов №17-533/23ю-860 від 15.05.08р., зокрема, вказуючи, що сума штрафу ним сплачена ще до подання позову, а вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню через пропуск Позивачем строку позовної давності, встановленого законодавством до вимог про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

У судове засідання представник Відповідача не з"явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце його проведення. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи по суті без участі представника Відповідача згідно ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Рішенням Антимонопольного комітету України №11-р/ТК від 27.04.06р. по справі №03-06/52-2005 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на Відповідача було накладено штраф у сумі 70 000 грн. за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Як свідчать докази, надані Позивачем, вказане Рішення було отримане Відповідачем 17.05.2006р.

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Комітету, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладання штрафу.

Тобто, як зазначає Позивач, штраф необхідно було сплатити по 17.07.2006 включно.

Відповідно до частини п'ятої статті 56 вказаного Закону, за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотки від суми штрафу.

Як зазначає Позивач, Відповідач оскаржував дії Позивача у судовому порядку.                               Так, Відповідач звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою від 05.07.2006 № 17-929/23ю-1057 про визнання недійсним Рішення Комітету.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.07.2006 у справі N05-5-48/8767 повернув позовні матеріали без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 08.08.2006 № 17-1081/23ю-1133.

Київський апеляційний господарський суд ухвалою від 04.09.2006 прийняв скаргу Товариства до провадження.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 17.10.2006 задовольнив апеляційну скаргу Товариства, скасував ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.07.2006 у справі № 05-5-48/8767 та передав справу № 05-5-48/8767 на розгляд Господарського суду міста Києва.

Господарський суду міста Києва ухвалою від 24.11.2006 прийняв справу до свого провадження, рішенням від 24.05.2007 у справі № 48/482 позов Товариства задовольнив та скасував Рішення Комітету.

Проте, Київський апеляційний          господарський суд постановою від 18.09.2007 задовольнив апеляційну скаргу Комітету та скасував рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2007, яким було скасовано Рішення Комітету.

Відповідно до статті 105 Господарського процесуального кодексу України, постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідач звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою від 15.10.2007 № 17-2502 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007.

Вищий господарський суд України ухвалою від 29.10.2007 не прийняв до розгляду касаційну скаргу Товариства на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 у справі № 48/482 та повернув Товариству.

Вищий господарський суд України ухвалою від 15.01.2008 відновив Товариству строк подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 та прийняв до провадження скаргу Товариства, постановою від 12.02.2008 залишив постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 без змін, а касаційну скаргу Товариства - без задоволення.

Відповідно до частини п'ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу, відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Отже, як правомірно зазначає Позивач, нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного на Відповідача Рішенням за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зупиняється:

з 28.07.2006 по 18.09.2007 (ухвала від 28.07.2006 Господарського суду міста Києва у справі № 05-5-48/8767; постанова від 18.09.2007 Київського апеляційного господарського суду у справі № 48/482);

з 15.01.2008 по 12.02.2008 (ухвала від 15.01.2008 Вищого господарського суду України у справі № 48/482; постанова від 12.02.2008 Вищого господарського суду України у справі № 48/482).

З огляду на викладене, за 202 дні прострочення сплати штрафу (з 18.07.2006р. по 27.07.2006р., з 19.09.2007р. по 14.01.2008р., з 13.02.2008р. по 26.03.2008р.) Позивачем нараховано 212 100 грн. пені, але оскільки відповідно до ч.5 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Комітету, то розмір пені, заявлений до стягнення, становить 70 000,00 грн.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 140 000 грн., з яких –70 000 грн. штрафу та 70 000 грн. пені.

Як свідчать докази, надані Відповідачем, сума штрафу –70 000 грн. була сплачена ним за реквізитами, вказаними Позивачем, 18.03.08р., що підтверджується платіжним дорученням №2696 від 1803.08р. (копія - в матер.справи). Таким чином, позовні вимоги у цій частині (в частині стягнення 70 000 грн. штрафу) задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги про стягнення 70 000 грн. пені, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги у цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Заперечення Відповідача стосовно пропуску Позивачем строку позовної давності судом не приймаються до уваги з наступних підстав:

Так, Відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що штраф та пеня, нарахована за прострочення сплати штрафу, відносяться до адміністративно-майнових санкцій, що є різновидом адміністративно-господарських санкцій. Відповідно до ст.250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання потягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Як стверджує Відповідач, датою виявлення Позивачем порушення є 12.05.06р., що підтверджується листом №28-26/08-2948. Таким чином, зазначає Відповідач, оскільки нарахування пені за прострочення сплати штрафу є актом застосування адміністративно-господарської санкції органами Антимонопольного комітету України, то на такі дії розповсюджуються вимоги ст. 250 ГК України. Свою вимогу, як зазначає Відповідач, позивач подав після закінчення строків застосування адміністративно-господарських санкцій, тому з огляду на пропуск Позивачем строку позовної давності вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.238 ГК України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто, заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Ч.2 ст.7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що у сфері здійснення контролю за узгодженими діями, концентрацією Антимонопольний комітет України має повноваження приймати розпорядження та рішення, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції.

Згідно ст.51 Закону України «Про захист економічної конкуренції" відповідальність, встановлену законом, тягне за собою порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Водночас прострочення сплати штрафу не належить до переліку порушень законодавства про захист економічної конкуренції, який встановлює ст.50 вказаного закону. За таких обставин органи Антимонопольного комітету України не мають правових підстав для прийняття самостійних рішень щодо застосування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного ними за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до приписів ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції»:

-          Згідно ч.3 вказаної статті, особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання ним рішення про накладення штрафу;

-          Відповідно до ч.5 ст.56 Закону, за кожен день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі 1,5% від суми штрафу, розмір пені не може перевищувати розміру штрафу; нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу; нарахування пені зупиняється на час перегляду судом відповідної справи;

-          Ч.7 ст.56 вказаного закону встановлено, що у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню у судовому порядку.

Тобто, підстави та умови нарахування пені в даному випадку визначено безпосередньо Законом України «Про захист економічної конкуренції" ( а саме –ч.5 ст.56 Закону), який встановлює як обов'язковість пені в разі несплати штрафу, так і правила обчислення строку її нарахування.

Отже, пеня, яка передбачена ч.5 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не тільки має безальтернативний характер, але і не потребує прийняття уповноваженим органом рішення про її застосування, внаслідок чого не підпадає під визначення адміністративно-господарських санкцій у розумінні статей 238-239,249-250 ГК України.

З огляду на викладене, твердження Відповідача про пропуск Позивачем строку застосування адміністративно-господарських санкцій, встановленого ст.250 ГК України, є безпідставним. Будь-яких інших доказів в обґрунтування своїх заперечень Відповідач не надав. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі матеріалів справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково - в частині стягнення 70 000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст..ст.33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити частково.

2.          Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Торговий дім «Укртатнафта»(39609, Полтавська обл.., м. Кременчук, проїзд Галузевий,4, р/р1 в КФ АКБ «Промислово-фінансовий банк», МФО 331768, , свідоцтво платника ПДВ №23546454, ІПН 38) :

-          в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УДК у Солом'янському районі м. Києва, , МФО 820019, рах.0010, код платежу –21081100 (символ звітності 106) –70 000 грн. пені;

-          в дохід державного бюджету України (отримувач - УДК у м. Полтава, ЗКПО 34698804, банк ГУДКУ у Полтавській області, м. Полтава, МФО 831019, р/р 0002, КБК 22090200, символ звітності банку 095) - 700 грн. державного мита;

-          в дохід державного бюджету України (отримувач - УДК у м. Полтава, , банк ГУДКУ у Полтавській області, МФО 831019, р/р 0002, КБК 22050000, символ 259)- 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

3. В Іншій частині позову в задоволенні вимог відмовити.

Суддя                                                   О.М.Тимощенко