ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2008

Справа №2-30/392-2008

За позовом Виконавчого комітету Керченської міської ради, м. Керч, вул. Кірова, буд. 17.

До відповідача Фонду «Боспор» (благодійний фонд), м. Керч, вул. Набережна, буд. 2, кв. 204.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунальне підприємство «Автокоммунсервіс», м. Керч, вул. Годуванцева, буд. 4.

Про виселення та стягнення неустойки.

Суддя Ловягіна Ю.Ю.

П р е д с т а в н и к и:

Від позивача – Сіняєва, за дов. від 12.12.2007 р.

Від відповідача – Гончаров, за дов. від 01.07.2007 р. у справі.

Третя особа – не з’явився.

Суть спору: Позивач – Виконавчий комітет Керченської міської ради звернувся до господарського суду АР Крим з позовом про виселення відповідача Фонду «Боспор» (благодійний фонд) з нежитлових приміщень загальною площею 95,0 кв.м., розташованих за адресою: м. Керч, вул. Кірова, буд. 31А. та стягнення неустойки в сумі 237,62 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі п. 6.1.9., 8.1. договору оренди від 03.08.2004 р. № 842, укладеного з відповідачем, після спливу строку дії договору орендар повинен протягом 3 – х днів повернути орендоване приміщення орендодавцю по акту прийому-передачі. Строк дії договору сплив ще 03.08.2007 р., однак відповідач дотепер не звільнив орендовані приміщення, а тому позивач просить виселити відповідача в судовому порядку та стягнути неустойку за незаконне користування приміщенням.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує і зазначає, що листом від 09.07.2007 р., який надійшов на його адресу від позивача, він був сповіщений про те, що 03.07.2007 р. рішенням Комітету по передачі в оренду майна комунальної власності Керченської міської ради відповідачу відмовлено в продовженні строку дії договору. На підставі ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається пролонгованим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Оскільки після 03.08.2007 р. ніяких листів на адресу відповідача не надходило, він вважав договір пролонгованим і продовжував користуватися орендованим майном та сплачував орендну плату. Крім того, відповідач посилається на те, що на підставі ст. 14 Закону України «Про музеї та музейну справу» приміщення музею, яке є комунальною власністю, може бути вилучено лише при умовах надання музею рівнозначного приміщення. Оскільки орендатор використовує орендовані приміщення під розміщення музею – майстерень, то вважає, що виселення його без надання іншого приміщення незаконне. З приведених підстав відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою господарського суду від 04.02.2008 р. на підставі ст. 27 ГПК України до участі у справі було залучено третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача балансоутримувача орендованого майна Комунальне підприємство «Автокоммунсервіс». Представник третьої особи жодного разу в судове засідання не з’явився, письмових пояснень не представив.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, господарський суд розглядає справу по наявним в ній матеріалам. Інших доказів сторонами не представлено.

Дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд –

в с т а н о в и в:

03 серпня 2004 р. Виконавчий комітет Керченської міської ради (орендодавець) та Фонд «Боспор» (орендар) уклали договір оренди нежитлового приміщення № 842.

Згідно з пунктом 1 договору на підстав рішення Комітету по передачі в оренду майна комунальної власності від 15.04.2004 р. протоколу № 3 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: вул. Кірова, буд. 31а, загальною площею 95,0 грняке знаходиться на балансі КП по ремонту і експлуатації приміщення для використання під Музей – майстерню ім. Р.В. Сердюка.

Передача майна підтверджується актом прийому-здачі нежитлового приміщення від 03.08.2004 р. (а.с. 14).

Строк договору встановлений в пункті 9.1. з 03.08.2004 р. по 03.02.2005 р. строком на 6 місяців.

В подальшому на підставі ч. 2 ст. 17 закону України «Про оренду державного та комунального майна» строк дії договору продовжувався до 03.08.2007 р.

03.07.2007 р. Комітет по передачі в оренду майна комунальної власності прийняв рішення не продовжувати відповідачу строк дії договору на новий термін з підстав, що балансоутримувач бажає використовувати вказані приміщення для власних потреб.

09.07.2007 р. позивачем було скеровано на адресу відповідача лист № 02-26/1018 про прийняте рішення та з вимогою звільнити орендовані приміщення в строк до 06.08.2007 р.

Таким чином, позивач вважає, що договір оренди припинив свою дію 03.08.2007 р., а тому, на підставі ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» просить виселити відповідача.

Проте, дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та ст. 283 Господарського кодексу України (далі – ГК України), за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як було встановлено в судовому засіданні і не заперечувалося сторонами, відповідач до теперішнього часу продовжує користуватися орендованими приміщеннями

На підставі п. 9.7. договору взаємовідносини сторін, не врегульовані укладеним договором, регулюються діючим законодавством.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України також передбачено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як пояснив в судовому засідання представник відповідача, він продовжує користуватися орендованим приміщенням і сплачує орендну плату на підставі п. 3.1., 3.3,, 3.4. договору, на підтвердження чого в матеріали справи були надані платіжні доручення на оплату орендної плати (а.с. 74 – 92).

Орендна плата приймається орендодавцем до зарахування, що підтвердив представник позивача в судовому засіданні. Крім того, на питання суду представник позивача зазначив, що заперечень проти користування майном або будь-яких дій, спрямованих на припинення договору оренду, здійснено не було,

На думку суду, проведення таких дій, підтверджує схвалення позивачем договірних орендних відносин з відповідачем і зміну свого ставлення щодо припинення договору оренду, яке було висловлено в листі від 09.07.2007 р.

Слід зазначити, що пунктом 9.1. строк дії договору становить 6 місяців, тому договорі фактично пролонговано вже вдруге, і ніяких дій для його фактичного припинення позивач не здійснив.

З приведених обставин, суд дійшов висновку, що договір оренди від 03.08.2004 р. продовжує діяти, пролонгований сторонами на той самий строк і на тих же умовах.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що рахунки на сплату орендну плату не виставлялися відповідачу, однак суд не приймає такі доводи до уваги, оскільки на підставі п. 3.4. договору рахунки виписуються лише при безпосередньому зверненні з таким проханням в бухгалтерію підприємства. Крім того, як вбачається з бухгалтерської довідці відповідача (а.с. 73) рахунки та акти виконаних робот орендодавець перестав виставляти ще з квітня 2007 р., тобто до моменту, коли позивач вирішив, що строк договору оренди сплив, однак відповідач сплачував орендну плату самостійно на підставі пункту 3.4. договору.

Крім того, позивач в позові посилається на те, що підставою для відмови в продовженні дії договору є неналежне виконання орендарем умов п. 6.1.4., 6.1.6., 6.1.8., 8.3., 8.4. договору в частині здійснення ремонтних робот, утримання приміщення та прилеглих територій та страхування об’єкту, однак доказів вказаних обставин не представив. Крім того, договір взагалі не містить таких умов для припинення договору, як порушення п. 6.1.4., 6.1.6., 6.1.8., 8.3., 8.4. договору.

З приведених підстав, суд вважає, що вимоги позивача про виселення відповідач із займаних приміщень безпідставні, не обґрунтовані, а тому, в задоволенні позову слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення неустойки на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України в сумі 237,62 грн., оскільки судом встановлено, що відповідач правомірно займає орендоване приміщення.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 16 квітня 2008 р. були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення оформлено та підписано 24 квітня 2008 р.

Керуючись ст. 49, 82 – 84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          В задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.