ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2008 р.

№
2-8/5292-2007

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

В.
Овечкін  -головуючого,

Є.
Чернов В. Цвігун

розглянув
касаційну скаргу

суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

на
постанову

Севастопольського
апеляційного господарського суду від 12.12.2007

у
справі

№
2-8/5292-2007 господарського суду АР Крим

за
позовом

Джанкойського
міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Джанкойської міської ради

до

суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про

зобов'язання
здійснити реєстрацію договору оренди та стягнення збитків внаслідок
самовільного використання земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
господарського суду АР Крим від 14.08.2007 (суддя: С.Чумаченко) позовні вимоги
про стягнення збитків заподіяних самовільним використанням земельної ділянки
задоволені.

Рішення
господарського суду мотивовано тими обставинами, що відповідач, порушуючи
земельне законодавство, використовував земельну ділянку, на якій розташована
належна йому частина нерухомого майна, без правовстановлюючих документів, тобто
фактично користувався земельною ділянкою без сплати орендної плати, на яку
позивач міг розраховувати, якби відносини щодо спірної земельної ділянки були
оформлені належним чином.

Постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 (судді:
В.Лисенко, З.Маслова, М.Ткаченко) рішення господарського суду першої інстанції
залишено без змін з аналогічних мотивів та підстав.

Відповідач
в касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції та рішення
господарського суду першої інстанції скасувати з підстав неправильного
застосування  господарськими судами норм
матеріального права.

В
обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на те, що нормою ст. 120 ЗК
України не передбачено автоматичного переходу права власності або права
користування земельною ділянкою, тому стягнення збитків у вигляді орендної
плати з моменту реєстрації права власності придбаної нерухомості, що вбачається
із розрахунку розміру збитків згідно з актом № 3 від 23.10.2006 суперечить
нормам Земельного кодексу України, Закону України "Про плату за
землю", Закону України "Про оренду землі". Скаржник вважає, що
господарськими судами не встановлено і не підтверджено використання земельної
ділянки у 2004, 2005 р.р., а акт перевірки державної інспекції з контролю за
використанням і охороною земель АР Крим підтверджує використання земельної
ділянки тільки у 2006, оскільки складений 30.10.2006.

Сторони
не скористалися наданим процесуальним законом правом на участь в засіданні суду
касаційної інстанції.

Вищий
господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали
справи, доводи касаційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Господарськими
судами встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу від 11.12.2001,
21.10.2003 відповідач придбав 7/100 частки цілісного майнового комплексу,
розташованого в АДРЕСА_1.

Рішенням
Джанкойської міської ради № 146 від 18.08.2006 "Про передачу земельних
ділянок в користування на умовах оренди" вирішено передати відповідачу
земельну ділянку для експлуатації об'єкта власності.

Відповідно
до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування земельними ділянками із земель державної
або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття
права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Передача
в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальної
власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої
влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки (ч.1 ст.124 Земельного кодексу України), що зумовлювало
виникнення у відповідача зобов'язання по оформленню документів, які посвідчують
передачу земельної ділянки в оренду.

Право
на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його
державної реєстрації (ч.2 ст.125 Земельного кодексу України).

Фактичне
користування земельною ділянкою можливе після встановлення її меж в натурі (на
місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації (ч.3 ст.125 Земельного кодексу України).

Право
оренди землі оформляється договором (ч.2 ст.126 Земельного кодексу України).

Відповідно
до чинного законодавства міська рада, як суб'єкт права на землі комунальної
власності, використовує земельні ділянки шляхом передачі їх в оренду
зацікавленим особам з метою отримання орендної плати.

Підставою
для сплати орендарем орендної плати є договір оренди, який набирає чинності
після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і
державної реєстрації, відповідно до ст.16 Закону України “Про оренду землі”.

В
зв'язку з цим ухилення юридичних осіб, які здійснюють використання земельних
ділянок від укладення договору оренди, позбавляє міську раду, як орендодавця,
права отримувати від цієї земельної ділянки доход в розмірі орендної плати.

Відсутність
можливості передати в оренду земельної ділянки, що знаходиться в безпідставному
користування відповідача, пов'язана саме з таким користуванням.

Завдані
таким користування збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час
тимчасового невикористання земельної ділянки відшкодовуються в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів України (п. “д” ст.156,  ч.2 ст.157 Земельного кодексу України).

Порядок
визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам,
затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93   № 284.

Відповідно
з актом комісії № 3 від 23.10.2006 завдані міській раді збитки від неотримання
орендної плати від відповідача внаслідок використання останнім земельної
ділянки в період з 19.02.2004 по 18.08.2006 складають 1968, 34 грн.

Відповідно
до ст.ст. 152, 156 Земельного кодексу України землекористувач має право на захист
своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка обмежила права
землекористувача.

Зокрема,
п. “д” ст. 156 Земельного кодексу України визначає підставою для відшкодування
збитків -неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної
ділянки.

Неотриманий
позивачем доход -це упущена вигода, яка є грошовим виразом майнової шкоди, що
виникла внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, тобто ухилення його
від своєчасного оформлення права оренди земельної ділянки.

Таким
чином згідно положень ст.ст. 156, 157 Земельного кодексу України, статей 11,
13, 22 Цивільного кодексу України позивач на підставі встановлених обставин
справи набув право на відшкодування спричинених йому збитків, тому суди
правомірно зробили висновок про доведеність позивачем наявності збитків у формі
неодержаного доходу від орендної плати та задовольнили позов в цій частині.

Перевіривши
у відповідності до частини 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення у рішення місцевого господарського
суду та постанові апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те,
що суди попередніх інстанцій в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і
об'єктивно розглянули у судовому процесі всі обставини справи у їх сукупності,
дослідили подані сторонами докази та належним чином проаналізували відносини
сторін і правильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні
правовідносини.

Виходячи
з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118,
1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П
О С Т А Н О В И В:

Постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 та рішення
господарського суду АР Крим від 14.08.2007 у справі № 2-8/5292-2007
господарського суду АР Крим залишити без зміни, а касаційну скаргу -без
задоволення.

Головуючий
В. Овечкін

судді
Є.
Чернов

В. Цвігун