ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2008 р.

10:10

Справа № 6/298/08

06.08.2008 р. 10 год. 10 хв. м. Миколаїв, Будинок Рад, вул. Адміральська, 22.каб. № 921

Господарський суд Миколаївської області в складі: судді Ткаченко О.В. при секретарі Засядівко О.О.

За позовом: Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під.2.

До відповідача: Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159.

Суддя О.В. Ткаченко

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: Колісник О.В., довіреність № 03-46/94 від 23.01.2008 р.

Від відповідача: не з»явився.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 06.08.2008 року.

Предмет спору: Миколаївське обласне відділення ФСЗІ звернулось до господарського суду з адміністративним позовом про стягнення з ВАТ “Миколаївгаз” 114 257,92 грн. штрафних санкцій та 1233,9 грн. пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2007 році.

Відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи у відзиві від 30.07.2008 року № 04/1394, що згідно ст. 18 1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»саме Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань з урахуванням його побажань. Крім того, відповідачем зазначається, що з метою працевлаштування інвалідів 08.02.2007 року, 14.02.2007 року було надруковано відповідні об»яви у газетах «Маклер», «Адреса деловой удачи», «Рідне Прибужжя», а також кожного місяця інформував службу зайнятості про наявність вільних місць для працездатних інвалідів, що підтверджується наданими до Ленінського РЦЗ звітами (Форма № 3-ПН) про наявність вільних місць та потребу в працівниках, в тому числі і для працевлаштування інвалідів від 05.02.2007 року, від 01.03.2007 року, від 12.03.2007 року, від 03.04.2007 року, від 04.05.2007 року, 05.06.2007 року, від 09.07.2007 року, від 20.08.2007 року, від 05.09.2007 року.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, господарський суд

в с т а н о в и в:

На підставі ст. 19 ЗУ “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, п. 3, 5, 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого постановою КМУ від 03.05.1995 р. № 314, відповідач повинен був створити робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, що складає у даному випадку 39 місць, і ввести їх в дію шляхом працевлаштування на них інвалідів.

В підтвердження своїх вимог позивач послався на наданий відповідачем звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форма 10-П1), згідно якого на підприємстві працювало 31 інваліди. Таким чином відповідач не створив 8 робочих місць.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ч. 2 ст. 19 ЗУ “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, згідно якої підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Крім того, адміністративно-господарські санкції згідно з частиною 3 ст. 20 ЗУ “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та п. 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій і пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою КМУ від 31.01.2007 року за № 70, розраховуються і сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організація інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 ст. 19 цього Закону.

Частиною 1 ст. 20 ЗУ “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, п. 4 зазначеного Порядку передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Таким чином, позивачем була розрахована сума адміністративно-господарських санкцій, яка склала 114257,92 грн. та пеня в розмірі 1233,9 грн.

Виходячи з встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЗУ “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Пунктами 5, 10, 11, 12, 13, 14 Положення «Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів», затвердженого постановою КМУ від 03.05.1995 року № 314, передбачено, що підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров»я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що чинне законодавство України покладає на вищезазначені органи обов»язок по працевлаштуванню інвалідів за умови інформування їх про вільні робочі місця та вакантні посади на підприємстві.

Як свідчать матеріали справи, відповідач кожного місяця інформував службу зайнятості про наявність вільних місць для працездатних інвалідів, що підтверджується наданими до Ленінського РЦЗ звітами (Форма № 3-ПН) про наявність вільних місць та потребу в працівниках, в тому числі і для працевлаштування інвалідів від 05.02.2007 року, від 01.03.2007 року, від 12.03.2007 року, від 03.04.2007 року, від 04.05.2007 року, 05.06.2007 року, від 09.07.2007 року, від 20.08.2007 року, від 05.09.2007 року.

Відповідно до ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Відповідно до ч. 2 вказаної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов»язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, відповідачем у 2007 році виконано вимоги передбачені Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” шляхом інформування про робочі місця, на які можливо було працевлаштування інвалідів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

О.В.Ткаченко