ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.08.2008 року                                                                      Справа № 11/101

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                              Семендяєвої І.В.

суддів                                                  Баннової Т.М.

Парамонової Т.Ф.

за присутністю секретаря

судового засідання                              Антонової І.В.

та представників сторін:

від позивача                               - повноважний представник не прибув;

від відповідача                              - Галахова Г.В., довіреність № 23-юр від 02.01.08, провідний юрисконсульт юридичного відділу;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                               закритого акціонерного товариства „Сєвєродонецьке об’єднання Азот”,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

на рішення

господарського суду                     Луганської області

від                                                   03.07.08 (підписано 07.07.08)

у справі                                        № 11/101 (суддя Москаленко М.О.)

за позовом                                        Державного підприємства „Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ

до відповідача                              закритого акціонерного товариства „Сєвєродонецьке об’єднання Азот”,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

про                                                  стягнення 36 235 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2008 року державне підприємство „Придніпровська залізниця” (далі за текстом –ДП „Придніпровська залізниця”, позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення з закритого акціонерного товариства „Сєвєродонецьке об’єднання Азот” (далі за текстом –ЗАТ „Сєвєродонецьке об’єднання Азот”, відповідач) штрафу за невірне зазначення у залізничній накладній коду вантажоодержувача у розмірі 36 235 грн. 00 коп., а також судових витрат.

Рішенням господарського суду Луганської області від 03.07.08 у справі № 11/101 позовні вимоги задоволено повністю у зв’язку з їх обґрунтованістю та доведеністю; у задоволенні клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення позивачем суми штрафу з мотивів відсутності спричинення збитків суб’єктам господарювання та відсутності вини відповідача у неправильному зазначені відомостей у залізничній накладній відмовлено з огляду на приписи ст. 122 Статуту залізниць України, п. 21 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.07 № 01-8/917 „Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства”.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 23-2/д від 16.07.08, якою просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про зменшення розміру штрафу до розміру одної провізної плати. Письмовим уточненням, яке викладено у листі від 07.08.08 № 23-юр, заявник просить Луганський апеляційний господарський суд розмір штрафу зменшити до 7247 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки не відповідає нормам матеріального (ст. ст. 118, 122, 129 Статуту залізниць України) та процесуального права; крім того, дане рішення не відповідає цивільно-правовим принципам, зокрема, принципам справедливості та розумності; що доводи відповідача, який не визнав позов, щодо відсутності його вини у невірному зазначенні коду вантажоотримувача, не знайшли правової оцінки в оскаржуваному рішенні; що відповідачем вірно був вказаний код вантажоотримувача, оскільки у графі „отримувач” вказаний код вантажоотримувача 2282, які, на відміну від коду станції призначення, відсутній у Тарифному керівництві № 4, порядок його доводження до відома вантажовідправника для здійснення контролю правильності коду, залізничною дорогою не передбачено, відомості про код вантажоотримувача є конфіденційними, ні де не публікуються тощо; що суд першої інстанції не прийняв до уваги ст. 7.4.13 Принципів міжнародних комерційних договорів, підготовлених Міжнародним інститутом уніфікації приватного права (Італія, Рим, 1994 рік), Роз’яснення ВАСУ „Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання та неналежне виконання грошових зобов’язань” № 02-5/293 від 29.04.94, ст. 614 Цивільного кодексу України; що застосування до відповідача такого великого розміру штрафу не відповідає цілям та принципам справедливості.

Луганський апеляційний господарський суд на підставі ст. 98 Господарського процесуального кодексу України ухвалою від 23.07.08 прийняв до провадження апеляційну скаргу відповідача.

Розпорядженням голови суду від 23.07.08 для розгляду вказаної вище апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Бойченко К.І., судді –Баннова Т.М., Парамонова Т.Ф.

У зв’язку з виходом з відпустки судді Семендяєвої І.В. розпорядженням першого заступника голови суду від 06.08.08 виключено із складу колегії головуючого суддю Бойченка К.І. та введено до судової колегії головуючого суддю Семендяєву І.В.

Відзивом № ДНМЮ-02/192 від 11.08.08 позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Апеляційна скарга розглядалась 12.08.08. У судовому засіданні оголошено перерву до 14.08.08. Постанова приймається 14.08.08.

Повноважний представник позивача був присутній у судовому засіданні 12.08.08, у якому оголошено перерву до 14.08.08, про що був ознайомлений позивач під розпис у відповідному записі, але 14.08.08 повноважний представник позивача не прибув та, відповідно, не скористався своїм правом щодо прийняття участі у судовому засіданні. За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

За змістом ст. 101 вказаного Кодексу у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Місцевим господарським судом вірно встановлені обставини справи, що дали підстави нарахувати позивачу –ДП „Придніпровська залізниця”, штраф у розмірі 36 235 грн. 00 коп. за невірне зазначення відповідачем –ЗАТ „Сєвєродонецьке об’єднання Азот” коду вантажоодержувача.

Так, позивач 15.12.07 за залізничною накладною № 50244658 здійснив відправлення вантажу (хімпродукцію) у вагоні (цистерні) № 50209501 на станцію Перещепине Придніпровської залізниці для вантажоодержувача –Пролетарське „ВУПЗГ”.

У залізничній накладній № 50244658 (а. с. 11) відповідач вказав код одержувача –2282, який є помилковим, оскільки вірний код одержувача –7314. Факт неправильного зазначення відправником коду одержувача вантажу засвідчений актом загальної форми 113 від 19.12.07 (а. с. 10). На телеграму-запит позивача № 3 від 19.12.07 була отримана телеграма-відповідь № 265 від 30.12.07, у якій зазначений код вантажоодержувача –7314, згідно чому залізницею був виправлений код одержувача у відповідній залізничній накладній.

Відповідно до пункту 2.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за № 863/5084, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати повне і точне найменування підприємства - одержувача вантажу та його цифровий код.

Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.98 (далі за текстом - Статут), вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Статтею 122 Статуту передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі п’ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення згідно із ст.118 цього Статуту, тобто відповідальність за неправильне оформлення залізничної накладної чинним законодавством покладена на вантажовідправника.

Посилання відповідача на відсутність його вини у невірному зазначені коду вантажоодержувача, так як невірний код вантажоодержувача вказав у договорі сам вантажоодержувач, не приймаються до уваги, оскільки відповідальність вантажовідправника за невірне зазначення коду вантажоодержувача у вигляді сплати штрафу настає незалежно від вини вантажовідправника

Крім того, ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, має право зворотної вимоги (регресу) до іншої особи у випадку, коли шкода була завдана безпосередньо особою, до якої заявлено зворотну позовну вимогу.

Колегія суддів Луганського апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем було до пущено порушення, передбачене ст. 24 Статуту, яке полягає у неправильному зазначенні у накладній № 50244658 коду одержувача вантажу в розумінні ст. 122 Стату ту та п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів.

Але місцевий господарський суд безпідставно не прийняв до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, яке було викладене у відзиві на позов від 11.06.08 № 23-2/д (а. с. 24-26).

У рішенні, що оскаржується, суд першої інстанції зазначив, що „клопотання відповідача у справі щодо зменшення заявленої до стягнення позивачем суми штрафу з мотивів відсутності спричинення збитків суб’єктам господарювання та відсутності вини відповідача у неправильному зазначені відомостей у залізничній накладній задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності з приписами ст. 122 Статуту розмір штрафу не ставиться у залежність від розміру спричинених порушенням правил складання залізничної накладної збитків. Так, у відповідності з приписами пункту 21 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.07 № 01-8/917 „Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства” у застосуванні пунктів 118 та 122 Статуту залізниць України слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв’язку з цим збитки”.

Але п. 22 вищезазначеного Оглядового листа вказано, що „у відповідності до статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки, (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає право суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - слід визнати право судів при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір, з урахуванням всіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір, на який зменшується стягуваний штраф, повинні бути в рішенні суду мотивовані та обґрунтовані.

Однак встановлювати конкретний відсоток для зменшення штрафу або для його стягнення (наприклад 2%), суд не має права, оскільки тим самим змінюється розмір штрафу, встановлений Статутом залізниць України”.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що позивач не надав ніяких доказів понесення ним конкретних збитків від того, що відповідач невірно вказав код вантажоодержувача, у зв’язку з чим є можливим застосування до правовідносин сторін п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Згідно викладеному, розмір нарахованого позивачем штрафу з урахуванням відсутності у позивача доведених збитків від правопорушення відповідача є занадто великим та підлягає зменшенню до 10 000 грн. 00 коп.

Інші доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги у зв’язку з їх необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, апеляційна скарга ЗАТ „Сєвєродонецьке об’єднання Азот” підлягає задоволенню частково, рішення господарського суду Луганської області від 03.07.08 по даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 10 000 грн. 00 коп.; у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Сплачене позивачем за позовом державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки позов заявлений обґрунтовано, але мало місце зменшення розміру штрафних санкцій. З цих же підстав державне мито за апеляційною скаргою в сумі 129 грн. 94 коп. покладається на відповідача. Зайве сплачене державне мито в сумі 51 грн. 23 коп. слід повернути заявнику із Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства „Сєвєродонецьке об”єднання Азот”, м. Сєвєродонецьк Луганської області № 23-2/д від 16.07.08 на рішення господарського суду Луганської області від 03.07.08 по справі № 11/101 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 03.07.08 у справі № 11/101 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. Позовні вимоги задовольнити частково.

5. Стягнути з закритого акціонерного товариства „Сєвєродонецьке об”єднання Азот”, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Пивоварова, буд. 5, 93403, ідентифікаційний код 33270581, п/р № 0001 в Сєвєродонецькій філії АКБ „Східно-Європейський банк”, МФО 364315, на користь державного підприємства „Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108, 49600, ідентифікаційний код 26139824, р/р 3 в ДФ АБ „Експрес-Банк”, МФО 306964, штраф у розмірі 10 000 грн. 00 коп., державне мито у розмірі 362 грн. 35 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. 00 коп.

Доручити господарському суду Луганської області видати наказ.

6. У решті позовних вимог відмовити.

7. Державне мито за апеляційною скаргою у розмірі 129 грн. 94 коп. покласти на закрите акціонерне товариство „Сєвєродонецьке об’єднання Азот”, м. Сєвєродонецьк Луганської області.

8. Повернути закритому акціонерному товариству „Сєвєродонецьке об’єднання Азот”, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Пивоварова, буд. 5, 93403, ідентифікаційний код 33270581, п/р № 0001 в Сєвєродонецькій філії АКБ „Східно-Європейський банк”, МФО 364315, із Державного бюджету України, рахунок 0006, код бюджетної класифікації 22090200, МФО 804013, банк УДК у м. Луганську ГУ ДКУ у Луганській області, зайве сплачене державне мито в сумі 51 грн. 23 коп. згідно оригіналу платіжного доручення № 13828 від 09.07.08, що знаходиться в матеріалах справи, на підставі даної постанови, яка скріплена гербовою печаткою суду.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п’ятиденний строк з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                            І.В. Семендяєва

Суддя                                                                                 Т.М. Баннова

Суддя                                                                                Т.Ф. Парамонова