КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2008                                                                                           № 24/148

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Сотнікова С.В.

суддів:           Дикунської С.Я.

Дзюбка П.О.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Кондра Є.Ю. (дов. від 19.06.2008р.);

від відповідача - не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Святослав"

на рішення Господарського суду м.Києва від 13.08.2008

у справі № 24/148 (Смілянець В.В.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Континент Дистрибюшн"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Святослав"

про                                                  стягнення 25052,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Континент Дистрибюшн” звернулось до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Святослав” про стягнення 25052,22 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.08.2008р. у справі №24/148 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Континент Дистрибюшн” задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Святослав” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Континент Дистрибюшн” 23050,98 грн. заборгованості за договором поставки, 2001,24 грн. пені, 250,52 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Святослав”, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 13.08.2008р. скасувати повністю. На думку апелянта, при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а саме, рішення прийнято у відсутність представника відповідача, що є підставою для скасування рішення згідно п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України. Крім того, місцевим господарським судом порушено норми матеріального права та не враховано, що Господарським кодексом України та Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” обмежено розмір пені, що підлягає стягненню, подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2008р. апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Святослав” прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 24/148 у судовому засіданні за участю представників сторін.

Ухвалою від 07.10.2008р. розгляд даної справи було відкладено на 21.10.2008р. у зв’язку з відсутністю представника відповідача.

Позивачем надано відзив, в якому він заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги (повідомлення про вручення поштового відправлення), колегія вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

05.01.2006 р. сторони у справі уклали договір поставки № КД 1239, згідно з п. 1 якого постачальник (позивач) зобов’язався поставляти, а покупець (відповідач) зобов'язався приймати та сплачувати товар, асортимент, кількість та ціни на який вказуються у накладних на умовах, досягнутих даним Договором.

Згідно п. 3.4 Договору поставки № КД 1239 від 05.01.2006р. право власності покупця на товар починається з часу його прийняття. Факт прийняття товару підтверджується відміткою в накладній.

Строк дії Договору згідно п. 9.3 був пролонгований сторонами до 31.12.2008р.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що оплата кожної партії товару здійснюється покупцем протягом 30-ти днів з моменту отримання товару.

Відповідно до п. 6.3 Договору поставки № КД 1239 від 05.01.2006р. за порушення термінів оплати товару, передбачених п. 4.1 Договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % вартості неоплаченого товару за кожний день затримки платежу.

Позивач на виконання умов договору поставки № КД 1239 від 05.01.2006р. у період з 11.01.2008 р. по 22.02.2008 р. поставив відповідачу товар на суму 23536,01 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 13-25).

Відповідач відповідно до умов договору оплатив отриманий товар на загальну суму 485,03 грн., у зв’язку з чим борг відповідача складає 23050,98 грн., що не заперечується останнім.

04.04.2008р. позивач направив відповідачу претензію № 60 про сплату заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки № КД 1239 від 05.01.2006р., яку останній отримав 04.04.08р., проте відповіді на претензію відповідач позивачу не надав.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Частиною 7 зазначеної статті Господарського кодексу України встановлено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 712 ЦК України передбачає за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 7 ст. 265 ГК України до відносин поставки не врегульованих Господарським кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов’язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов’язаний сплатити повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 23050,98 грн. заборгованості.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Відповідно до ч. 1 ст. 231 названого Кодексу законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Приписами п. 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором. Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань регулюються Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”. Статтею 1 цього Закону встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відтак, розмір неустойки, встановлений законом, не обмежує учасників договірних відносин щодо визначення розміру пені.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 551 названого Кодексу встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Пунктом 6.3 Договору поставки № КД 1239 від 05.01.2006р. передбачено майнову відповідальність за порушення умов договору у вигляді пені в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача пеня в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.3 Договору поставки № КД 1239 від 05.01.2006р.) в сумі 2001,24 грн.

Щодо доводів апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів відзначає наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2008р. розгляд справи було призначено на 17.07.2008р. Копію зазначеної ухвали направлено сторонам 20.06.2008р., у строк встановлений ст. 87 ГПК України.

08.07.2008р. відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній був повідомлений про місце та час слухання справи.

17.07.2008р. відповідач, всупереч вимог ухвали господарського суду від 13.06.2008р., не направив для участі в судовому засіданні свого представника, у зв’язку з чим, розгляд даної справи було відкладено на 13.08.2008р.

Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез’явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Згідно ст. 75 Кодексу, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано відзив на позовну заяву, також документи, які були витребувані судом першої інстанції, про місце засідання суду сторони були належним чином повідомлені.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянтом не надано беззаперечних доказів на підтвердження тих доводів, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2008р. у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Святослав”залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2008р. у справі № 24/148 – без змін.

Матеріали справи № 24/148 повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Сотніков С.В.

Судді                                                                                          Дикунська С.Я.

Дзюбко П.О.