ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

09.10.08                                                                                           Справа № 5/96

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Краєвської М.В.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім»№62/1-168 від 20.08.2008р.

на рішення господарського суду Івано-Франківської області

від 12.08.2008року у справі № 5/96

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Холдинг Групп», м.Калуш

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім», с.Мостище

про стягнення 521 286,30грн.

за участю представників сторін:

від позивача Ларіонова О.С.

від відповідача не з»явився

Права і обов’язки сторін, передбачені ст. 22 ГПК України, право заявляти відводи, представнику роз’яснено.

Відповідач (скаржник) явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.56).

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області області від 12.08.2008р. у справі № 5/96 (суддя Цюх Г.З.) задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Холдинг групп», присуджено до стягнення з ТзОВ "Карпатнафтохім" на користь позивача 427185,60грн. основного боргу, 7928,16грн. 3% річних, 82945,44грн. інфляційних збитків, 5180,59грн. сплаченого державного мита та 118грн. інформаційно-технічних послуг.

Дане рішення оскаржується відповідачем - ТзОВ «Карпатнафтохім», просить таке скасувати в частині стягнення 90873,60грн. інфляційних та річних, які кваліфікує як штрафні санкції. Як на підставу для скасування рішення, посилається на важке матеріальне становище відповідача, спричинене зупинкою виробництва та значною заборгованістю бюджету перед товариством.

Позивач заперечив доводи скаржника з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.49-50) та поясненнями представника в судовому засіданні.

При розгляді матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією встановлено наступне:

Відповідно до умов договору № 14-196/07 від 23.04.2007р. на виконання підрядних робіт, укладеного ТзОВ "Карпатнафтохім" (замовник) та ТзОВ "Меркурій Холдинг Групп" (підрядник), замовник доручив, а підрядник зобов"язався виконати термоізоляційні роботи на виробництві "Вінілхлорид" згідно додатку №1 (а.с.13-16).

На виконання умов договору підрядник виконав термоізоляційні роботи, які прийняті замовником згідно актів приймання виконаних підрядних робіт на підставі довідок про вартість виконаних підрядних робіт (а.с.18-32).

Відповідно до п.6.1. договору замовник повинен провести оплату за виконані роботи щомісячно протягом 30днів після підписання актів виконаних робіт та довідки відповідної форми.

Відповідач зобов"язання по оплаті виконаних підрядником робіт здійснив частково.

У зв»язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов»язань, позивачем заявлено позов про стягнення 427185,60грн. боргу, 7928,16 грн. 3% річних та 82 845,44 грн. інфляційних збитків (згідно заяви про зміну позовних вимог від 08.08.2008р.), які присуджені судом до стягнення.

Вимоги апеляційної скарги наводились відповідачем у відзиві на позовну заяву. Дані заперечення розглядались і досліджувались в місцевому суді при винесенні оскаржуваного рішення.

Судова колегія, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, з огляду на наступне:

Спір у даній справі виник з виконання договору підряду, тому на спірні правовідносини між сторонами поширюються норми глав 48, 61 Цивільного кодексу України та глав 20, 22 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов»язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов»язується прийняти і оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України, ст. 202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтями 536 ЦК України та 198 ГК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Факт невиконання відповідачем умов договору щодо оплати наданих послуг та строків здійснення розрахунків за умовами договору підтверджується матеріалами справи та не заперечується скаржником (відповідачем).

Виходячи зі змісту ст.ст. 536, 625 ЦК України, якими передбачено сплату процентів за користування чужими коштами та індексу інфляції за час прострочення, позивачем правомірно нараховано три проценти річних та інфляційні втрати, які підставно стягнені оскаржуваним рішенням суду.

Твердження скаржника, що нараховані відсотки за користування грошовими коштами є штрафними санкціями не береться судовою колегією до уваги, оскільки згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов»язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов»язання. А згідно ст.ст.536, 625 ЦК України, проценти визначаються як борг і їх не слід змішувати з неустойкою, вони не є мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами і стягуються незалежно від вини боржника, а тому на них поширюється загальний строк позовної давності.

Посилання відповідача на важкий фінансовий стан не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в розумінні ст.104 ГПК України, а також виключною обставиною в розумінні ст.121 ГПК України, при наявності якого суд може надати відстрочку виконання рішення.

Частинами 1 ст.229 ГК України та 625 ЦК України визначено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов»язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

З огляду на викладене, судова колегія, зважаючи на приписи ст.ст. 526, 536, 625, 837 ЦК України, прийшла до висновку про обгрунтованість оскаржуваного рішення щодо стягнення процентів та інфляційних нарахувань за неналежне виконання зобов»язання відповідачем, оскільки чинне законодавство прямо передбачає право кредитора, в разі прострочення виконання грошового зобов»язання, на заявлення до стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, за користування грошовими коштами в розмірі, передбаченому договором, законом або актом цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім»відхилити.

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.08.2008р. у справі № 5/96 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий           суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Краєвська М.В.