ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2008 Справа № 13/356-ПН-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Горголь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Столична судноплавна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабсудосервіс"

про зобов’язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою,

за участі представників сторін:

позивача –Петровського І.Й. (представника за дорученням),

відповідача –Долгополова О.В., Павліш П.В. (представників за дорученнями),

в с т а н о в и в :

Заявлені товариством з обмеженою відповідальністю „Столична судноплавна компанія” позовні вимоги про зобов’язання товариства з обмеженою відповідальністю „Снабсудосервіс” усунути перешкоди в здійсненні права користування земельною ділянкою шляхом підняття затоплених буксирів БТ-420 та БТ-434 з води та звільнення земельної ділянки площею 13,1748 га (включаючи ділянку площею 2,4618 га під водною поверхнею), що знаходиться в оренді позивача та розташована за адресою: м. Херсон, Карантинний острів, 1; ґрунтуються на положеннях статей 391, 395, 396 Цивільного кодексу України, за якими, на його думку, відповідач зобов’язаний звільнити земельну ділянку від затопленого майна, котре належить відповідачу.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на відсутність з його боку умисних дій та бездіяльності щодо користування позивачем земельною ділянкою, оскільки зазначені буксири були затоплені з вини позивача.

Розгляд справи проведено в судових засіданнях, які відбулися 3, 17, 22, 29 липня, 5 та 8 серпня поточного року. За результатами розгляду судом оголошено вступну та резолютивну частину даного рішення.

Крім цього з матеріалів справи слідує, що за договором оренди земельної ділянки від 2 листопада 2006 року позивач користується земельною ділянкою під суднобудування та ремонт суден, яка знаходиться на Карантинному острові, 1 у м. Херсоні, площею 13,1748 га, у тому числі 2,4618 га під водною поверхнею, у зв’язку з чим на позивача розповсюджуються положення статті 152 Земельного кодексу України.

Зокрема, за змістом цієї статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов’язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При розгляді справи судом встановлено, що майно відповідача, а саме буксири БТ-420 та БТ-434, знаходяться в затопленому стані на земельній ділянці, якою користується позивач, що й стало предметом спору у даній справі.

За змістом правових положень статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб’єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об’єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Поряд з цим, за статтею цього ж Кодексу земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Таким чином посилання позивача на положення Цивільного кодексу України щодо правового регулювання його прав на користування майном є помилковим, оскільки ЦК України регулюються особисті немайнові та майнові відносини.

В даному випадку, спір між сторонами виник не у зв’язку з користуванням майном, а –користуванням земельною ділянкою, а тому правовідносини між сторонами підлягають регулюванню земельним законодавством України.

Враховуючи викладене судом констатується, що землекористувач, яким є позивач, має право вимагати усунення порушень його прав на землю, в тому числі права користування земельною ділянкою під водною поверхнею. З цією метою позивач на підставі приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України зобов’язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зокрема у даному спорі з урахуванням його предмету та мотивів позивач повинен довести факт вчинення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку відповідача. Проте, позивачем не доведено, що саме відповідач вчиняє такі дії (або бездіяльність).

Так, 1 серпня 2005 року між ТОВ „Снабсудосервіс” та відкритим акціонерним товариством „Херсонський судоремонтний завод ім.. Куйбишева” укладено договір № 77/05 по стоянці двох буксирів БТ-420 та БТ-434, за умовами якого завод зобов’язався надати послуги по стоянці названих буксирів, забезпечивши їх збереження та незатонення. За змістом пункту 4.1. договору договір укладено на період з 1 серпня 2005 року по 1 травня 2006 року.

Згодом, ВАТ „Херсонський судоремонтний завод ім.. Куйбишева” за договором купівлі-продажу від 30 червня 2005 року продало позивачу частину цілісного майнового комплексу, у зв’язку з чим вказані вище буксири територіального почали знаходитись на території позивача, підтвердженням чому є також названий вище договір оренди земельної ділянки.

Для врегулювання подальших договірних відносин між позивачем та відповідачем позивач неодноразово звертався з листами до директора ОПО „Постачтехкомплект” Єремєєвського В.Ю., а саме 06.09.2005 р., 29.09.2005 р., 28.10.2005 р., 23.11.2005 р., 17.01.2006 р., які направлялись за адресою: м. Херсон, вул.. к. Маркса, 44. Як видно із зазначеного позивачем листи направлялись не позивачу та не за його адресою, оскільки адресою відповідача є: м. Херсон, вул.. Полтавська, 97.

Крім того, позивач на адресу відповідача 15 жовтня 2007 року надіслав листа за вих. № 11/768, в якому повідомив про факт спуску на воду буксирів та їх подальше затоплення через корозійне пошкодження корпусів. Факт затоплення підтверджується актом від 28 вересня 2007 року, складеним працівниками позивача.

Таким чином, позивач самостійно, без узгодження з відповідачем, здійснив спуск на воду буксирів, які знаходились у нього на зберіганні, чим вийшов за межі договірних відносин щодо їх зберігання поза водною поверхнею, а тому ці обставини судом розцінюються як відсутність з боку відповідача дій (бездіяльності) щодо вчинення позивачу перешкод в користуванні земельною ділянкою під водною поверхнею в місці затоплення буксирів, у зв’язку з чим заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, сплачене позивачем державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

На підставі зазначених правових норм та керуючись статтями 44, 49, 83-85 ГПК України,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Дата підпису рішення –8 серпня 2008 року

Суддя М.К. Закурін