КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2008                                                                                           № 15/679

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Отрюха Б.В.

суддів:           Верховця А.А.

Тищенко А.І.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача – Прокоса Б.С. – юр.

від відповідача – Верхоглядова Т.С. – юр.

від третьої особи 1 – Лесик О.В. – юр.

від третьої особи 2 – Мекитьон В.В. – юр.

від третьої особи 3 – Вороніна О.В. – юр.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.01.2008

у справі № 15/679 (Хоменко М.Г.)

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз"

до                                                   Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про                                                  спонукання до укладення договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.01.2008р. у справі №15/679 в задоволені позовних вимог ВАТ „Чернівцігаз” про спонукання до укладання договору було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати, оскільки вважає, що воно було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.

У своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не є монополістом в сфері постачання природного газу, а також про відсутність прямої вказівки закону щодо обов’язковості укладання договору для відповідача є безпідставним та суперечить нормам чинного законодавства.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегією встановлено наступне:

На підставі постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 557 від 27.04.2007 позивачу 07.05.2007 видано ліцензію серії АВ № 331907 на постачання природного газу за регульованим тарифом.

04.05.2007 позивач листом від 28.04.2007 № 01/724 направив на адресу відповідача для розгляду та підписання проект договору на постачання природного газу для подальшої реалізації установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

21.05.2007 позивач одержав лист від відповідача № 31/17-4485 від 14.05.2007, у якому останній відмовив позивачу в укладенні договору на постачання природного газу для подальшої реалізації установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, та повернув проект договору.

Позивач вважає таку відмову безпідставною та неправомірною, а тому звернувся з позовом до господарського суду про зобов'язання відповідача укласти договір.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог та скасування рішення суду першої інстанції немає виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Положеннями ст.ст. 179-187 Господарського кодексу України та ст.ст. 638-650 Цивільного кодексу України визначено порядок укладення господарських договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до п.8 ст. 181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

З проекту договору № 07/725 від 28.04.2007 на постачання природного газу, який був надісланий Позивачем на адресу ДК „Газ України” вбачається, що вказаний проект договору не містив усіх істотних умов, необхідних для договору даного виду, зокрема в проекті не було зазначено запланованих обсягів природного газу.

Листом від 14.05.2007р. №31/17-4485 ДК „Газ України” повідомила ВАТ „Чернівцігаз” про те, що для укладення договору на постачання природного газу необхідно надати інформацію щодо місячних планових обсягів постачання природного газу, кількості договорів, визначити точки обліку приймання-передачі природного газу в мережі ВАТ „Чернівцігаз” з окремими абонентами. Таким чином даним листом ДК „Газ України” було визначено істотні умови договору, для підписання якого повинна була бути досягнута згоди.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем було надано суду копію листа від 06.06.2007р. №01/942, в якому позивачем з метою укладання спірного договору на постачання природного газу в 2007р. були визначені обсяги природного газу з 01.05.2007р. по 31.12.2007р.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Доказів неможливості подання листа від 06.06.2007р. №01/942 під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не надав.

Крім того, підставами позовних вимог позивача щодо спонукання відповідача до укладання договору були посилання на те, що відповідач є монополістом в сфері постачання природного газу для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також те, що позивач є єдиним ліцензіатом на території Чернівецької області, який здійснює господарську діяльність з постачання природного газу.

Таким чином зазначений вище лист позивача від 06.06.2007р. №01/942 не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки він не є підставою позовних вимог позивача та не був поданий позивачем суду першої інстанції без поважних причин.

Таким чином, відповідно до ст.180, 181 Господарського кодексу України позовні вимоги позивача колегія вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України однією із основних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання.

У своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що ДК „Газ України” є єдиним підприємством, що здійснює реалізацію природного газу суб’єктам господарювання, які мають ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом, в той час як ВАТ „Чернівцігаз” є єдиним ліцензіатом, уповноваженим на здійснення господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом на певній території Чернівецької області.

За таких обставин позивач вважає, що укладення договору між ВАТ „Чернівцігаз” та ДК „Газ України” на постачання природного газу для подальшої реалізації установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів є обов’язковим на підставі закону.

Проте з таким твердженням позивача колегія не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Постанови КМУ "Про забезпечення споживачів природним газом" № 1729 від 27.12.2001 з наступними змінами і доповненнями (в редакції станом на квітень 2007 року) потреба в природному газі підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень суб'єктів господарювання (далі підприємства), зокрема блочних (модульних) котелень (в обсязі, що використовується для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими підприємствами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води) задовольняється з ресурсів природного газу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Реалізація природного газу для потреб зазначених підприємств здійснюється дочірньою компанією "Газ України" та дочірнім підприємством "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", суб'єктами господарювання, що мають ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом, за цінами, що не перевищують граничних рівнів цін на природний газ, установлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 5 п. 2 Постанови КМУ "Про забезпечення споживачів природним газом" № 1729 від 27.12.2001 з наступними змінами і доповненнями (в редакції станом на квітень 2007 року) потреба в природному газі усіх категорій споживачів, зокрема установ і організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, крім визначених у підпунктах 1 і 2 пункту 2 цієї постанови задовольняється з ресурсів газу: Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", отриманих за зовнішньоекономічними контрактами та договорами купівлі-продажу; товариств (підприємств), утворених за участю Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", які закуповують природний газ за зовнішньоекономічними контрактами; суб'єктів господарювання, що здійснюють видобуток природного газу, крім обсягів газу, які згідно з абзацом першим підпункту 1 пункту 2 цієї постанови підлягають продажу Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України; інших постачальників газу, які закуповують газ за зовнішньоекономічними контрактами; отриманого з Марківського газоконденсатного родовища за зовнішньоекономічними контрактами (угодами).

Таким чином, як вбачається з вищевказаних норм, та відповідно до ст.ст. 1, 6 Закону України "Про природні монополії" відповідач не є монополістом в сфері постачання природного газу для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Колегія також відзначає, що положення Постанови КМУ №1729 „Про забезпечення споживачів природним газом” взагалі не містять прямих вказівок щодо обов'язку ДК „Газ України” укладати договори на постачання природного газу з відкритими акціонерними товариствами по газопостачанню та газифікації.

Крім того, відповідно до Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №474 від 19.04.2007 року „Про видачу ДП „Укргазмережі” ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” ліцензій на розподіл природного і нафтового газу та на постачання природного газу за регульованим тарифом”, з 01.05.2007р. ДП „Укргазмережі” отримало ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом та ліцензію на розподіл природного і нафтового газу.

В додатку до постанови НКРЕ від 19.04.2007р. №474 визначена територія провадження господарської діяльності з розподілу природного і нафтового газу ДП „Укргазмережі”, а саме газорозподільні мережі Чернівецької області відповідно до переліку, наведеного у додатку до цієї постанови.

В свою чергу НКРЕ постановами від 27.04.2007р. №556, 557 визначено також територію провадження ліцензованої діяльності з розподілу природного і нафтового газу позивачем – ВАТ „Чернівцігаз” та видано відповідні ліценції.

Таким чином відповідно до постанов НКРЕ від 19.04.2007р. №474 та від 27.04.2007р. №556, 557 на території Чернівецької області провадження господарської діяльності з постачання природного газу здійснюють два ліцензіата – ВАТ „Чернівцігаз” та ДП „Укргазмережі”.

За таких обставин, твердження позивача про те, що ВАТ „Чернівцігаз” є єдиним ліцензіатом, уповноваженим на здійснення господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом на території Чернівецької області є безпідставним.

Беручи до уваги той факт, що запропонований позивачем проект договору на постачання природного газу для подальшої його реалізації установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, не заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання, а також відсутня пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для відповідача, крім того, проект договору не містить усіх істотних умов, позовні вимоги позивача є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку про те, що рішення господарського суду м. Києва від 22.01.2008р. є обґрунтованим та відповідає дійсним обставинам справи, а отже підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.01.2008р. у справі №15/679 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Чернівцігаз” – без задоволення.

2. Матеріали справи №15/679 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Отрюх Б.В.

Судді                                                                                          Верховець А.А.

Тищенко А.І.