ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

28 липня 2008 р. Справа № 14/39-08/02-2а

Суддя господарського суду Залімський І.Г. , розглянувши матеріали

за позовом: Приватного підприємства ""Техноцукор" (вул. Лебединського, 11/20, м.Вінниця, 21034)

до: Головного управління юстиції у Вінницькій області (вул.Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

про стягнення 215286,34 грн. збитків

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №105-37/16 від 23.07.08 ПП "Техноцукор до Головного управління юстиції у Вінницькій області про стягнення з останнього збитків в розмірі 215286,34 грн.

Розглянувши дану позовну заяву суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи.

Однак з приписів даної норми випливає, що відповідачами у таких позовах мають бути юридичні особи, які не є учасниками виконавчого провадження, тобто органи, установи, організації, які у передбачених законом випадках згідно зі ст.9 Закону України "Про виконавче провадження" виконують рішення щодо стягнення коштів (податкові органи, установи банків, кредитно-фінансові установи, а також інші органи, установи, організації, що виконують судові рішення на вимогу чи за дорученням державного виконавця), проте не є органами примусового виконання.

Відповідно ж до ст.2 Закону України "Про виконавчу службу", державна виконавча служба є системою органів, які здійснюють примусове виконання рішення, і не є юридичними особами, про які йдеться в ч.1 ст. 86 цього закону. Відшкодування збитків, заподіяних державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, передбачено ч.2 цієї норми. При цьому, звільнення стягувача від сплати державного мита не передбачено, тобто сплата державного мита має здійснюватися на загальних підставах.

Разом з тим, згідно статті 4 Декрету не передбачено звільнення від сплати державного мита відповідно до ст.86 Закону України "Про виконавче провадження" позивача, що звертається з позовом до Відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції.

Крім того, Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку та не встановлює додаткові пільги для окремих платників щодо сплати державного мита.

Статтею 5 Декрету передбачено, що додаткові пільги для окремих платників щодо сплати державного мита мають право встановлювати Місцеві Ради народних депутатів - щодо державного мита, яке зараховується до місцевих бюджетів, а Міністерство фінансів України - щодо державного мита, яке зараховується до державного бюджету України.

Проте, позивачем не додано до позовної заяви доказів, які б свідчили про встановлення для нього додаткових пільг щодо сплати державного мита за даним позовом.

З огляду на вказане, посилання позивача на ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження", як на підставу звільнення від оплати судових витрат є необґрунтованим, а тому суд дійшов висновку, що позивачем не подано доказів сплати державного мита.

Крім того, позивачем не надано належних доказів оплати витрат на інформаційно-технічного забезпечення судового процесу. Так, статтею 36 ГПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Всупереч викладеному, до позовної заяви додана копія, а не оригінал платіжного доручень №187 від 21.07.08.

Також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві позовної заяви і доданих до неї матеріалів.

До матеріалів даної позовної заяви, як доказ надсилання відповідачеві копії позовної заяви додано фіскальний чек від 24.07.08. Проте, із зазначеного фіскального чеку неможливо встановити які саме документи направлені відповідачу. Водночас, Правилами надання послуг поштового зв'язку передбачено надіслання кореспонденції з описом вкладення. Так, відповідно до ч. 2 п.78 Правил, працівник об'єкта поштового зв'язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох його примірниках і проставляє відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення. Дані вимоги позивачем не було дотримано і опису вкладення до матеріалів справи не надано.

На підставі викладеного, керуючись п. 4,10 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ :

1. Позовну заяву №05-37/16 від 23.07.08 разом з матеріалами повернути позивачу.

2. Копію ухвали надіслати сторонам.

Суддя Залімський І.Г.

віддрук. прим.:

1 - позивачу

2 - відповідачу

3 - в наряд