ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.09.08 р.                     Справа № 12/189пн

Господарський суд Донецької області у складі судді Склярук О.І.

при секретарі судового засідання Лозовій Н.С.

за участю представників сторін

від позивача – Жуков Ю.В. за доруч.

від відповідача – не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Малого приватного підприємства „Мішель” м. Маріуполь

до Маріупольської міської Ради м.Маріуполь

про визнання права власності

СУТЬ СПОРУ

Мале приватне підприємство „Мішель” м. Маріуполь звернулося до господарського суду з позовною заявою до Маріупольської міської Ради м. Маріуполь

про визнання права власності на самочинно побудовану нежитлову споруду автомагазину та автомайстерні ( літера А-2, підвал літ А/п загальною площею 252,1 кв.м. розташований за адресою м. Маріуполь, пр.Перемоги,11.)

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається, що ним, на підставі відповідного дозволу без оформлення всіх необхідних документів, збудовано спірний об'єкт, ст. 376 ЦК України.

Відповідач звернувся до суду з письмовим клопотанням щодо розгляду справи без участі його представників за наявними в ній документами. Клопотання судом задоволено.

Дослідивши обставини справи, вислухав пояснення представника позивача господарський суд встановив

18.11.1998 р. Маріупольська міська рада приймає рішення за № 293/14 “Про надання приватному підприємству “Мішель” земельної ділянки по пр. Перемоги,11 в Орджонікідзевському районі міста”, згідно якого позивачу надавалася земельна ділянка площею 1000 кв.м. в тимчасове користування для будівництва автомагазину та майстерні строком на 25 років.

На зазначеній вище земельній ділянці позивачем, без належно оформлених документів, збудована нежитлова споруда автомагазину та автомайстерня літера А-2, підвал літера А/п загальною площею 252, 1 кв.м.

Самочинно збудоване нежитлове приміщення по об”ємно-планувальному рішенню не протирічить ДБН В.2.2.-9-99 „Громадські будівлі та споруди” ДБН 360-92 „Містобудування, планування та забудова міських та сільских поселень”, ВСН 01-89 „підприємства по обслуговуванню автомобілей, про що свідчить висновок експерта Новікова В.С. ПП „Бюро судових кепсертиз” від 18.08.2008 року

Позивач просить суд визнати за ним права власності на підставі ст. 376 ЦК України.

Позовна вимога щодо визнання права власності за позивачем підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 392 ЦК України закріплює, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ( майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України закріплює, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна.

Стаття 319 ЦК України встановлює, що власник користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотним порушеннями будівельних норм та правил.

Частина 5 ст. 376 ЦК України закріплює, що на вимогу власника або користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Частина 3 ст. 376 ЦК України встановлює, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинно будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На час звернення до суду позивач є фактичним користувачем земельної ділянки та володіє, розпоряджається та користується спірним майном, а також здійснює регулярні платежі на рахунки комунальних підприємств за надані послуги.

Суду не надано документів, які підтверджують, що визнання права власності на нерухоме майно самочинно збудоване позивачем порушує чиї-небудь права.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню

Судові витрати покласти на позивача, так як саме з його вини виник спір.

На підставі ст. 376 ЦК України та керуючись ст.ст. 33,43, 49 ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ

Позов задовольнити

Визнати за Малим приватним підприємством “Мішель” ( м.Маріуполь пер.Олімпійський, б.22 , інн 21986347) право власності на самочинно побудоване нежитлову споруду автомагазину та автомайстерні ( літера А-2, підвал літ А/п загальною площею 252,1 кв.м. розташований за адресою м. Маріуполь, пр.Перемоги,11.)

Суддя