донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.07.2008 р.                                                              справа №20/44

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка О.В.

суддів

Діброви Г.І. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Радіонов Я.С., за довіреністю,

від відповідача:

СебіскверидзеІ.К., за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі Краматорських електричних мереж, м. Краматорськ Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

28.05.2008 року

по справі

№20/44 (Донець О.Є.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі Краматорських електричних мереж, м. Краматорськ Донецької області

до

Дочірнього підприємства „Санаторно-курортний реабілітаційний центр „Слов”янський курорт” Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця”,

м. Слов’янськ Донецької області

про

стягнення 46819,63 грн.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 року до господарського суду звернулось Відкрите акціонерне товариство "Донецькобленерго" в особі Краматорських електричних мереж, м. Краматорськ Донецької області (позивач) із позовом до Дочірнього підприємства „Санаторно-курортний реабілітаційний центр „Слов’янський курорт” Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця”, м. Слов’янськ Донецької області (відповідач) про стягнення 46819,63 грн., з яких 38335,86 грн. –сума інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату електричної енергії за жовтень 2005 р. –грудень 2007 р., 8483,77 грн. –сума 3% річних за жовтень 2005 р. –лютий 2008 р.

Рішенням Донецького господарського суду від 28.05.2008р. у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв’язку з недоведеністю.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в який просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

В обґрунтування заявленої скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідач вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено Договір на користування електричною енергією №4144 від 01.04.03р. (далі - Договір), який у наступному переукладався 01.01.05 р. та 09.10.06 р., за умовами якого позивач зобов’язався постачати електричну енергію у відповідності з умовами договору, а відповідач своєчасно проводити сплату за використану електричну енергію згідно із умовами Договору та додатків до нього (п.1.1 Договору).

Додатком № 5 до Договору визначений порядок розрахунків за електроенергію (п.2) та встановлено, що оплата отриманого Споживачем рахунку здійснюється протягом не більше 5 календарних днів (п.3).

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.01.08 р. по справі № 20/333, позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в частині суми заборгованості 175003,82 грн. в період з жовтня 2004 року по серпень 2007 року задоволені, провадження по справі щодо вимог про стягнення 1640, 50 грн. –припинено через відсутність предмету спору, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми 1240367,82 грн. –відмовлено за недоведеністю, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 14333,10 грн. – суми заборгованості зі сплати електричної енергії, спожитої відповідачем протягом травня 2003 р. – вересня 2004 р. –відмовлено через сплив строку позовної давності.

Рішеням встановлено, що протягом травня 2003 р. – вересня 2007 р. позивач постачав відповідачеві електричну енергію, але відповідач споживав лише частину переданої позивачем електричної енергії, решта електричної енергії передавалася електромережами відповідача транзитом іншим споживачам, тому покладення саме на відповідача обов’язку щодо сплати всього обсягу переданої його мережами електричної енергії визнано судом не обґрунтованим.

Зазначене рішення набрало законної сили.

За приписами ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За приписами ст. 11, ст. 509 ЦК України підставами виникнення зобов’язань зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до умов Договору №4144 від 01.01.05 р. та 09.10.06 р., споживач повинен сплатити рахунок протягом п’яти днів з моменту отримання.

Вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищевказаним рішенням суду не встановлений момент порушення права позивача на отримання 17503,82 грн., тобто не визначено, за який саме місяць спірного періоду з жовтня 2004 року по серпень 2007 року та на підставі якого рахунку виникла та чи інша частина заборгованості, оскільки спожита енергія відповідачем частково сплачувалась.

Таким чином, у даному випадку вирішення питання щодо тривалості періоду прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання на користь позивача безпосередньо залежить від доказів, що підтверджують факт отримання (конкретну дату) відповідачем кожного рахунку позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів, які підтверджують момент виникнення грошового зобов’язання, строк його виконання та період прострочення виконання зобов’язання, оскільки відповідачем рахунків на сплату спожитої електричної енергії отримано не було та на рахунках відсутні дані про їх реєстрацію відповідачем у журналі вхідної кореспонденції.

Наявні в матеріалах справи копії рахунків, реєстрів відправленої кореспонденції, листів, не містять даних про те, коли саме позивачем були направлені відповідачеві та отримані останнім рахунки на сплату спожитої електричної енергії.

Реєстри відправленої кореспонденції містять дані про відповідача як адресата, однак з даних реєстрів не вбачається, яку саме кореспонденцію було направлено відповідачеві.

В апеляційній скарзі позивач посилається на наявність в матеріалах справи розрахунку боргу самого позивача, що виконаний помісячно, факт згоди з ним відповідача та невиконання зобов’язання останнім до 21.02.2008 року.

Ці доводи судова колегія вважає такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки, по-перше, факт визнання відповідачем стягнутої судом основної заборгованості по справі № 20/333 не свідчить про визнання ним суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних, навпаки, даний факт відповідачем оспорюється за мотивами того, що останній був позбавлений можливості вчасно сплатити всю частину боргу через невиконання обов’язків самого позивача про вчасне виставлення належних рахунків. Це підтверджується наявними в справі листами відповідача (наданих позивачем) про повернення деяких рахунків позивача через невідповідність виставленої суми до сплати вимогам закону.

Правомірність змісту цих листів відповідача, що містять посилання на повернення деяких рахунків позивача, підтверджується висновками вищевказаного рішення суду по справі №20/333.

Односторонній акт звірки позивача, а також зроблений ним розрахунок не можуть бути прийняті до уваги, як достатні докази правомірності нарахування спірної суми, оскільки підставою до оплати відповідно до Договору можуть бути тільки рахунки.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позивач не підтвердив належними доказами конкретного моменту, з якого почався перебіг прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання за кожним рахунком.

Отже є вірним висновок суду першої інстанції, про безпідставність та недоведеність вимог позивача про стягнення 46819,63 грн., з яких 38335,86 грн. –сума інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату електричної енергії за жовтень 2005 р. –грудень 2007 р., 8483,77 грн. –сума 3% річних за жовтень 2005 р. –лютий 2008 р.

Підстав до зміни або скасування рішення господарського суду відповідно до вимог ст. 104 ГПК України судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 28.05.08року по справі №20/44 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процессуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі Краматорських електричних мереж, м. Краматорськ Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.05.08року по справі №20/44 залишити без змін.

Головуючий          О.В. Стойка

Судді:          Г.І. Діброва

Т.А. Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС