КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2008                                                                                           № 17/293

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Ящук Б.С.

від відповідача - Браіловська К.Е.

від прокуратури - Дьогтяр О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.08.2008

у справі № 17/293

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія"

до                                                   Міністерства охорони навколишнього природного середовища України

про                                                  скасування наказу від 18.06.2008 № 310 в частині, що стосується позивача

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України про скасування наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України «Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами» № 310 від 18.06.2008 рроку в частині анулювання позивачу спеціального дозволу на користування надрами реєстраціний № 4390 від 27.09.2007 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.08.2008 року у справі № 17/293 позов задоволено повністю.

Скасовано наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України «Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами» від 18.06.2008 № 310 в частині анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «Хмельницька Універсальна компанія» спеціального дозволу на користування надрами реєстраційний № 4390 від 27.09.2007.

Стягнуто з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України (03035, м. Київ, вул. Урицького, 35, код 00013735), а у випадку відсутності коштів – з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» (31345, Хмельницька область, селище Богданівці, код 01883177) 85 (вісімдесят п’ять) грн. витрат по оплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у повному обсязі відмовити в задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Астарта».

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір пов’язаний із здійсненням відповідачем владних повноважень щодо позивача, а справи адміністративної юрисдикції господарським судам не підвідомчі. Також заявник в апеляційній скарзі скаржиться на те, що позивачем було порушено Порядок надання у 2007 році спеціальних дозволів на користування надрами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 480 від 14.03.2007 року.

Позивач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі; апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницька Універсальна компанія» отримало спеціальний дозвіл на користування надрами за реєстраційним № 4390 від 27.09.2007(Спеціальний дозвіл). Згідно Спеціального дозволу позивачеві надано право на видобування мінеральної лікувально-столової води на Збручанському родовищі Східна ділянка, що знаходиться у Хмельницькій області, Городоцький район, 2 км на південний захід від смт. Сатанів, у заплаві р. Збруч.

На засіданні Міжвідомчої робочої групи з питань надрокористування, що відбулося 21.05.2008 за результатами розгляду приписів Генеральної прокуратури України прийнято рішення, зокрема, анулювати Спеціальний дозвіл виданий позивачеві, що підтверджується копією протоколу Міжвідомчої робочої групи з питань надрокористування від 21.05.2008 №1.

Міністерством охорони навколишнього природного середовища України видано наказ «Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами» від 18.06.2008 № 310. Відповідно до п. 10 додатку 3 до вказаного вище наказу анульовано Спеціальний дозвіл, виданий позивачеві.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 19 Конституцій України).

Надра – це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння (стаття 1 Кодексу України «Про надра»).

Відповідно до статті 13 Кодексу України «Про надра» користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземні юридичні особи та громадяни.

Право користування надрами припиняється у разі: якщо відпала потреба у користуванні надрами; закінчення встановленого строку користування надрами; припинення діяльності користувачів надр, яким їх було надано у користування; користування надрами з застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров'я населення; використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення інших вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування ділянкою надр; якщо користувач без поважних причин протягом двох років, а для нафтогазоперспективних площ та родовищ нафти та газу -180 календарних днів не приступив до користування надрами; вилучення у встановленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр (ст. 26 Кодексу України «Про надра»).

Відповідно до п. 19 Порядку надання у 2008 році спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2008 № 273 Мінприроди анулює дозвіл у разі: відсутності потреби у подальшому користуванні надрами; відмови користувача ділянки надр від права користування; припинення діяльності юридичної особи або смерті фізичної особи – підприємця, що є власниками дозволу; подання надрокористувачем свідомо неправдивих відомостей; користування надрами із застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров'я людей; використання надр не за призначенням; визнання аукціону, за результатами якого був наданий дозвіл, недійсним; неодноразового порушення надрокористувачем умов дозволу або угоди про умови користування ділянкою надр; визнання дозволу недійсним у судовому порядку; невжиття надрокористувачем заходів для усунення причин зупинення дії дозволу в установлені строки; вилучення в установленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр; встановлення факту видачі дозволу з порушенням вимог цього Порядку; відсутності у надрокористувача на момент початку робіт ліцензії на відповідний вид господарської діяльності або укладеного договору із спеціалізованим підприємством, яке має ліцензію на відповідний вид господарської діяльності; припинення робіт, передбачених дозволом, більш як на два роки, а у разі, коли дозвіл надано на користування нафтогазоносними надрами, - більш як на 180 днів; дострокового розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу - для підприємств, яким надано дозвіл відповідно до абзацу сьомого пункту 7 цього Порядку; коли суб'єкт господарської діяльності протягом двох років, а щодо нафтогазоперспективних площ, родовищ нафти і газу - 180 календарних днів з початку дії дозволу не приступив до користування ділянкою надр без поважної причини.

Як вбачається з оскаржуваного акту – оскаржуваний наказ прийнято у зв'язку з наявністю підстав, зокрема для анулювання та враховуючи рішення Міжвідомчої робочої групи з питань надрокористування від 21.05.2008 № 1. А в протоколі причиною анулювання Спеціального дозволу, виданого позивачеві, вказано припис Генеральної прокуратури України. Тобто в якості підстави анулювання Спеціального дозволу, виданого позивачеві, відповідач вказав саме припис Генеральної прокуратури України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, анулювавши зазначений Спеціальний дозвіл порушив ст. 19 Конституції України, ст. 26 Кодексу України «Про надра», та п. 19 Порядку надання у 2008 році спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2008 № 273, тому, що такою підставою для анулювання спеціальних дозволів на користування надрами як задоволення припису прокурора законом не передбачено.

Відповідно до п. 1 Положення про курорт Сатанів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.1992 № 591, курорт Сатанів розташований у Хмельницькій області належить до курортів державного значення. Згідно Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2005 № 747) підземні Мінеральні (лікувальні, лікувально-столові, природні столові) води відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення. Таким чином, видобування Товариством з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» мінеральної лікувально-столової води, відповідно до Спеціального дозволу, є видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення.

До компетенції обласної ради належать питання вирішення відповідно до закону питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів відповідно районного, обласного значення, а також про скасування такого дозволу (п. 22 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Погодження питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів загальнодержавного значення належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (пп. 4 п. б ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

З огляду на вищевикладене, до компетенції обласної ради не належить надання погодження на видачу позивачеві Спеціального дозволу на користування надрами, а відтак позивач не зобов'язаний був отримувати такого погодження обласної ради.

З приводу заявлених доводів заявника, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір пов’язаний із здійсненням відповідачем владних повноважень щодо позивача, а справи адміністративної юрисдикції господарським судам не підвідомчі, колегія вважає за необхідне зазначити наступне

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов – звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

До адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин. Публічно-правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві. Змістом будь-яких правових відносин є врегульованих правом взаємні права, інтереси, обов'язки та заборони суб'єктів суспільства у цих правовідносинах.

Отже, у публічно-правових відносинах одна особа має та реалізує певні публічні права чи інтереси, а інша особа відповідно виконує певні публічні обов'язки або дотримується публічних заборон. У разі невиконання останньою особою своїх публічних обов'язків або недотримання публічних заборон вона порушує публічні права чи інтереси першої особи, яка не в змозі їх належним чином реалізувати. За цих обставин ця особа має право подати до суду адміністративний позов на захист свої порушених публічних прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин. Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, наприклад приватного цивільного чи господарського права, інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права (ст.ст. 1, 2 Цивільного Кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, цивільним законодавством регулюються приватні, цивільні відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Публічні відносини, засновані на владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, податкові, бюджетні відносини цивільним законодавством не регулюються. При цьому, учасником цивільних відносин можуть бути держава, державні органи, органи місцевого самоврядування та інші суб'єкти публічного права. У межах цих цивільних відносин можуть оскаржуватись нормативно-правові акти або правові акти індивідуальної дії, видані вказаними суб'єктами публічного права, якщо вони порушують цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів (ст. 20 Господарського кодексу України).

Отже, у межах господарських відносин можуть оскаржуватись акти органів державної влади, місцевого самоврядування та інших суб'єктів, що ущемлюють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Адміністративне судочинство – діяльність судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ (п.4 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України). Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції – переданий на вирішення суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень – орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Згідно з ч. 1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

З наведених норм вбачається, що справою адміністративної юрисдикції може бути спір, який виник між конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх публічних прав та обов'язків у конкретних публічно-правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно законодавчо зобов'язані виконувати вимоги, приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції відносно іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірні відносини є приватними, цивільними (господарськими) та регулюються цивільним (господарським) законодавством, оскільки виникли у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, в даному випадку, апелянтом всупереч вимог вказаної норми закону, не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 06.08.2008 року у справі № 17/293 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька Універсальна компанія» підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 06.08.2008 року у справі № 17/293 залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України - без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

23.09.08 (відправлено)