ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"03" червня 2008 р.                                        Справа № 18/251/6/3/2 (16/345/6-6/305а/37а)

Заявник (Позивач): Відкрите акціонерне товариство енергопостачальна компанія „Чернігівобленерго”

14001, м. Чернігів, вул. Горького, 40

Відповідач: Державна податкова інспекція у Новгород –Сіверському районі

16000, м. Новгород – Сіверський, вул. К.Маркса, 24

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Ковпинська сільська рада, с. Ковпинка Новгород –Сіверського району

Про перегляд рішення господарського суду Чернігівської області від 08.02.2005р. по справі № 16/345/6 (6/305а/37а) за нововиявленими обставинами

Суддя А.С.Сидоренко

Секретар судового засідання І.В.Морська

Представники:

Від позивача: Левицька Л.Л. –радник голови правління, дов. від 17.12.2007р. № 17/8167

Від відповідача: Веремієнко Р.М. –перший заст. нач., дов. від 02.06.2008р. № 652/10/10, Стоян В.А. –гол. держподатінспектор, дов. від 02.06.2008р. № 653/10/10

Від третьої особи: не з’явився

В судовому засіданні 03.06.2008р., на підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Відкритим акціонерним товариством енергопостачальною компанією „Чернігівобленерго” (надалі –Заявник) подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Чернігівської області від 08.02.2005р. по справі № 16/345/6 (6/305а/37а) за позовом відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії „Чернігівобленерго” до Новгород –Сіверської міжрайонної державної податкової інспекції (третя особа: Ковпинська сільська рада) про визнання частково недійсним податкового повідомлення –рішення від 24.04.2003р. № /0, яким Новгород –Сіверському району електричних мереж (структурному підрозділу заявника) визначено суму податкового зобов’язання з земельного податку у розмірі 1987,23 грн. (у т. ч. 1324,82 грн. основного платежу та 662,41 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

Ухвалою господарського суду від 11.10.2005р. поновлено пропущений процесуальний строк для подання заяви про перегляд рішення господарського суду Чернігівської області від 08.02.2005р. по справі № 16/345/6 (6/305а/37а) за нововиявленими обставинами.

До початку судового засідання від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

В судовому засіданні 03.06.2008р. було встановлено, що згідно наказів Державної податкової адміністрації в Чернігівській області від 24.12.2005р. № 597 „Про затвердження програми реорганізації органів державної податкової інспекції на 2006 рік” та від 10.01.2006р. № 2, на базі відділень МДПІ шляхом реорганізації створено Державну податкову інспекцію у Новгород –Сіверському районі.

Згідно ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь –якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

За таких обставин, суд вважає за необхідне допустити заміну Новгород –Сіверської міжрайонної державної податкової інспекції її правонаступником –Державною податковою інспекцією у Новгород –Сіверському районі.

В обґрунтування своєї заяви ВАТ ЕК „Чернігівобленерго” посилається на те, що рішенням господарського суду Чернігівської області від 01.06.2005р. по справі № 13/91 визнано повністю недійсним рішення 12 сесії двадцять четвертого скликання Ковпинської сільської ради від 26.03.2004р. „Про затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок, на яких розташовані опори ЛЕМ напругою 0,4 –10 кВ Новгород –Сіверського РЕМу, заключенню договорів оренди та затвердження розміру орендної плати”.

На думку заявника, відповідні обставини не були і не могли бути відомі йому на час розгляду справи, ці обставини істотні для справи, оскільки приймаючи рішення по справі № 16/345/6 місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем в акті перевірки земельний податок був обчислений на підставі відомостей, наведених в акті інвентаризації (які ніби – то являються даними Державного земельного кадастру), рішення про затвердження якого було визнано в судовому порядку недійсним саме з підстав обчислення в акті інвентаризації площ земельних ділянок неуповноваженими особами без складання інвентаризаційних матеріалів відповідно до вимог нормативно –правових актів з землеустрою. Таким чином, в Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельні ділянки під опорами ЛЕМ 0,4 –10 кВ, які використовує Новгород –Сіверський РЕМ, відповідно і відсутній об’єкт оподаткування.

Державна податкова інспекція у Новгород –Сіверському районі (надалі –Відповідач) із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не погодилась. Свої заперечення Відповідач мотивує прийняттям сільською радою рішення про затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок вже після проведення податковим органом перевірки дотримання вимог законодавства щодо правильності обчислення і справляння земельного податку Новгород –Сіверським РЕМ, викладені у заяві нововиявлені обставини не можна вважати істотними для справи, а всі інші обставини вже були встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили. Висновок місцевого господарського суду про правомірність нарахування земельного податку ґрунтувався не тільки на акті інвентаризації земельних ділянок, складеного повноважною комісією органу місцевого самоврядування, а і на факті передачі споруд від одного власника до іншого.

Крім того, Відповідач вказує на проведення в 2005 році сільрадою робіт по обстеженню об’єктів фактичного землекористування Новгород –Сіверським РЕМ під опорами ЛЕМ 0,4-10 кВ. Згідно актів обстеження, розбіжностей між даними актів інвентаризації від 10.10.2000р., від 22.03.2004р. та актів обстеження від 28.10.2005р., з врахуванням матеріалів інвентаризації, проведеної ПП „Міраж –2000”, не виявлено.

Ковпинська сільська рада (надалі –Третя особа) у своїх запереченнях на заяву посилається на фактичне використання земельних ділянок Новгород –Сіверським РЕМ під опорами ЛЕМ 0,4-10 кВ з порушенням земельного законодавства, на категоричну відмову останнього від оформлення правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки і відсутність у заяві нововиявлених обставин, які були б істотними для справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з’ясувавши істотність для справи обставин на які посилається заявник, як на нововиявлені, суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 08.02.2005р. по справі № 16/345/6 (6/305а/37а) відмовлено у задоволенні позову відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії „Чернігівобленерго” до Новгород –Сіверської міжрайонної державної податкової інспекції (третя особа: Ковпинська сільська рада) про визнання частково недійсним податкового повідомлення –рішення від 24.04.2003р. № /0, яким Новгород –Сіверському району електричних мереж (структурному підрозділу заявника) визначено суму податкового зобов’язання з земельного податку у розмірі 1987,23 грн. (у т. ч. 1324,82 грн. основного платежу та 662,41 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

Рішення місцевого господарського суду було мотивоване тим, що позивач фактично використовує земельні ділянки, що знаходяться під опорами ЛЕМ 0,4 –10 кВ. В результаті інвентаризації встановлені фактичні розміри таких ділянок, однак, незважаючи на ці обставини, позивач не звертався до місцевої ради з документами, передбаченими ст. 19 Земельного кодексу України (1990 року) для оформлення правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. За цих обставин, пославшись на ч. 3 ст. 30, ст. ст. 19, 69 Земельного кодексу України, ст. ст. 2, 5, 12, 15 Закону України „Про плату за землю”, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутність таких документів не є підставою для звільнення від сплати земельного податку та про правомірність нарахування позивачу податковим органом податкового зобов’язання по земельному податку та про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2005р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.10.2007р. рішення господарського суду Чернігівської області від 08.02.2005р. по справі № 16/345/6 (6/305а/37а) залишено без змін.

У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, однією з підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами являються істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Разом з тим, нововиявлені обставини, на які посилається Заявник, суд не вважає істотними для справи, які являлися би підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, визначено в ст. 67 Конституції України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992р. № 2535 –ХІІ, в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин (надалі –Закон № 2535), використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Відповідно до ст. 5 цього ж Закону, об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що органи місцевого самоврядування, до яких, відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. № 280/97-ВР, відноситься Третя особа, звільняються від сплати земельного податку.

У ст. 15 Закону № 2535 зазначено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно вимог ст. ст. 23, 24 Земельного кодексу України, введеного в дію з 15.03.1991р., право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами; право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Відповідно до вимог ст. 22 ЗК України, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Частиною 3 ст. 30 ЗК України встановлено, що при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель і споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об’єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Відповідно до ст. 19 ЗК України, для отримання земельної ділянки у користування підприємство повинно звернутися до відповідної Ради з клопотанням.

Під час розгляду даної справи по суті в суді першої інстанції було встановлено, що з таким клопотанням позивач не звертався, що не заперечувалось сторонами та третьою особою.

Також було встановлено, що позивач фактично використовував опори ЛЕМ, які були передані йому на баланс згідно з актами прийому –передачі від 30.12.1970р. та 31.09.1971р., та постачав електроенергію до населених пунктів, що підтверджується наданими доказами.

Статтею 69 ЗК України встановлено, що землями транспорту, зв'язку та іншого призначення визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного, автомобільного, морського, внутрішнього водного, повітряного та трубопровідного транспорту, а також підприємствам і організаціям, що здійснюють експлуатацію ліній електропередачі та зв'язку.

Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно –технічної документації, а відведення ділянок провадиться з урахуванням черговості їх освоєння.

Організаціям, що здійснюють будівництво та експлуатацію ліній електропередачі, теле- і радіоцентрів, ретрансляційних телевізійних станцій, радіорелейних ліній, повітряних і кабельних телефонно –телеграфних ліній зв'язку, надаються земельні ділянки відповідно до діючих норм і затверджених проектів на будівництво, а також земельні ділянки, необхідні для тимчасового користування в період будівництва та експлуатації цих об'єктів.

Вздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередачі, телефонно –телеграфних ліній, що проходять поза населеними пунктами, а також навколо випромінюючих споруд телерадіостанцій та радіорелейних ліній встановлюється охоронна зона.

Згідно ст. 76 Земельного кодексу України (2001 року), який набрав чинності з 01.01.2002р., землями енергетичної системи визнаються землі, надані під електрогенеруючі об'єкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під об'єкти транспортування електроенергії до користувача. Землі енергетичної системи можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередачі встановлюються охоронні зони.

Пунктом 5 Постанови Верховної Ради УРСР від 18.12.1990р. № 562 –ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР»встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Пунктом 3 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про земельну реформу»№ 563 –ХІІ від 18.12.1990р. було зобов’язано місцеві Ради народних депутатів, зокрема:

провести інвентаризацію земель усіх категорій, визначивши ділянки, що використовуються не за цільовим призначенням, нераціонально або способами, які призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки;

провести облік і аналіз клопотань підприємств, установ, організацій про надання їм земель для ведення підсобного сільського господарства, колективного садівництва і городництва;

розглянути обґрунтування потреб у земельних ділянках підприємств, установ і організацій, які за станом на 1 листопада 1990 року мали у користуванні ділянки для сільськогосподарських і несільськогосподарських цілей.

Пунктом 5 цієї Постанови встановлено, що передачу земель у приватну та колективну власність, а також надання їх у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям у ході земельної реформи та закріплення їх прав власності або користування землею здійснювати в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог під час розгляду справи по суті, насамперед виходив із того, що позивач фактично використовує земельні ділянки, що знаходяться під опорами ЛЕМ 0,4 –10 кВ, він не звертався з клопотанням до місцевої Ради з доданими до нього документами, передбаченими ст. 19 ЗК України, для оформлення правовстановлюючих документів, що не дало змоги внести дані до земельного кадастру, тому відсутність таких документів не є підставою для звільнення від сплати земельного податку.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Визнання в судовому порядку недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким було затверджено акти інвентаризації земельних ділянок, з підстав проведення інвентаризації неуповноваженими особами не спростовує фактичного використання земельних ділянок Заявником.

Крім того, в рішенні місцевого господарського суду відсутнє будь –яке посилання на рішення 12 сесії двадцять четвертого скликання Ковпинської сільської ради від 26.03.2004р. „Про затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок, на яких розташовані опори ЛЕМ напругою 0,4 –10 кВ Новгород –Сіверського РЕМу, заключенню договорів оренди та затвердження розміру орендної плати”.

Відповідна правова позиція по аналогічним справам викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 06.02.2008р. (справи № 18/249 (16/317/17 –6/301а/33а), № 18/252 (16/318/16 –6/306а/38а), № 18/248 (16/316/7 –3/303/28)) та від 27.02.2008р. (справа № 18/254 (16/322/19 –6/297а/29а)).

За таких обставин, підстави для скасування рішення господарського суду Чернігівської області від 08.02.2005р. по справі № 16/345/6 (6/305а/37а) та прийняття нової постанови відсутні.

Керуючись ст. ст. 55, 94, 158 –163, 167, 245, 253 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії „Чернігівобленерго” про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишити без задоволення, а рішення господарського суду Чернігівської області від 08.02.2005р. по справі № 16/345/6 (6/305а/37а) залишити без змін.

Дана постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко

Постанова складена у повному обсязі 09 червня 2008 року.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко