ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2008 р. Справа № 44/103-08

вх. № 2908/4-44

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Ві Д.Д. (доручення № 1/16-05/08 від 16.05.2008 р.); Шевцов С.О. (доручення № 2/16-05/08 від 16.05.2008 р.); відповідача - не з"явився;

розглянувши справу за позовом ТОВ "Маркет Експерт 2004", м. Харків

до ТОВ "Веселка", м. Харків

про стягнення 218192,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд звернути стягнення на заставлене майно за договором застави № 14/08з від 14.08.2007р., укладеним між ТОВ “Маркет Експерт 2004” та ТОВ “Веселка”, на користь ТОВ “Маркет Експерт 2004”; визнати за ТОВ “Маркет Експерт 2004” право власності на комбайн “Джон Дір 1188”, 1995 року випуску, державний номер 12636 ТН, а також покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем строків повернення позики, наданої позивачем відповідачеві за договором № 14/08 від 14.08.2007р.

08.07.2008р. позивач надав заяву, в якій уточнює позовні вимоги та просить п. 2 позовних вимог читати як: “Звернути стягнення на заставлене майно - комбайн “Джон Дір 1188”, 1995 року випуску, заводський номер 059260, двигун номер 360760, шляхом передачі у власність ТОВ “Маркет Експерт 2004” предмета застави”. Згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, суд приймає заяву позивача як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству.

Відповідач у судове засідання не з’явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов та інші витребувані судом документи не надав.

Враховуючи, що згідно з положеннями статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, справа розглядається в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем 14.08.2007р. укладено договір безвідсоткового займу № 14/08, у відповідності до умов якого позивач надав відповідачеві займ у розмірі 34500грн., а відповідач зобов’язався у визначений термін повернути надану суму.

У відповідності до п. 3.1 договору № 14/08 строк займу встановлено сторонами до 31.12.2007р.

Факт отримання відповідачем займу підтверджується платіжним дорученням № 328 від 14.08.2007р.

З метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором безвідсоткового займу № 14/08 між позивачем та відповідачем укладено договір застави № 14/08з від 14.08.2007р., у відповідності до умов якого в забезпечення виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором № 14/08 відповідач здійснив заставу майна, а саме: комбайн “Джон Дір 1188”, 1995 року випуску, заводський номер 059260, двигун номер 360760.

Однак, відповідач свої зобов’язання належним чином не виконав, позику у строк до 31.12.2007р. не погасив, в результаті у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 34500грн., що підтверджується матеріалами справи

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Основні положення про заставу визначаються Законом України «Про заставу» (стаття 2 Закону).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Стаття 20 Закону України «Про заставу» встановлює, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

У відповідності до ст. 25 Закону України «Про заставу» якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю.

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

У відповідності до ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень, серед іншого, належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.

Стаття 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Так, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Стаття 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлює порядок реалізації предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду, серед іншого, зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Серед позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження законодавець виділив такий захід як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз чинного законодавства дає змоги дійти висновку про те, що законодавець виділяє два способи звернення стягнення на предмет застави: судовий (за рішенням суду) і позасудовий.

Судовий спосіб звернення стягнення на предмет застави передбачає тільки продаж заставленого майна з наступним задоволенням вимог кредитора.

Подавши позов до суду, позивач обрав судовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, однак у позовній заяві та уточненні до неї визначив невірний спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання права власності, оскільки за рішенням суду заставлене майно підлягає наступній реалізації, право власності на предмет застави на даний час за позивачем визнано не може бути.

За клопотанням позивача до Харківської міської інспекції державного технічного нагляду як органу, який здійснює державну реєстрацію та облік тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, направлено запит щодо реєстрації за ТОВ “Веселка” комбайну “Джон Дір 1188”, 1995 року випуску, заводський номер 059260, двигун номер 360760.

У відповідь на даний запит Харківська міська інспекція державного технічного нагляду повідомила, що комбайн “Джон Дір 1188”, 1995 року випуску, заводський номер 059260, двигун номер 360760, був зареєстрований за ТОВ “Веселка” та знятий з обліку 20.03.2008р.

З огляду на викладене, суд не має змоги дійти до обгрунтованого висновку про те, що на даний час заставлене майно, а саме комбайн “Джон Дір 1188”, 1995 року випуску, заводський номер 059260, двигун номер 360760, перебуває у власності відповідача.

Як вбачається з договору застави, вартість заставленого майна - комбайну “Джон Дір 1188”, 1995 року випуску, заводський номер 059260, двигун номер 360760, складає 218192,57грн.

Згідно розрахунку, доданому позивачем до матеріалів справи, заборгованість відповідача перед позивачем за договором безвідсоткового займу № 14/08 з урахуванням неустойки, індексу інфляції та річних складає 59586,58грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави та визнати за позивачем право власності на весь предмет застави, незважаючи на те, що вартість предмета застави значно вища ніж заборгованість відповідача перед позивачем.

З урахуванням обставин справи та вимог чинного законодавства, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги незаконні, необґрунтовані, не підтверджені матеріалами справи, а тому суд відмовляє позивачеві у їх задоволенні.

У відповідності до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 11.07.2008р.

Суддя