ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.04.08 р.                     Справа № 15/48

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом відкритого акціонерного товариства „Горлівський завод „Реммаш” м. Горлівка ()

до відповідача відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі Миронівської ТЕС смт. Миронівське ()

про стягнення заборгованості за договором № 235 від 13.09.2000 р. в сумі 9064,80 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Єгорченкова О.О. за довіреністю № 14/418 від 31.03.2008 р.

від відповідача: Колесник С.В. за довіреністю № 279 від 31.03.2008 р.

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява відкритого акціонерного товариства „Горлівський завод „Реммаш” м. Горлівка до відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі Миронівської ТЕС смт. Миронівське про стягнення заборгованості за договором № 235 від 13.09.2000 р. в сумі 9064,80 грн.

Ухвалою суду від 02.04.2008 р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 15/48.

У судовому засіданні представниками сторін було заявлено письмове клопотання про ведення судового засідання без здійснення технічної фіксації, у зв’язку з чим відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалося фіксування судового процесу.

Судом, відповідно до вимог статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2000 р. між відкритим акціонерним товариством „Горлівський завод „Реммаш” м. Горлівка (постачальник) та відкритим акціонерним товариством „Донецькобленерго” в особі Миронівської ТЕС смт. Миронівське було укладено договір поставки № 235, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов’язувався виготовити та відвантажити продукцію покупцю, а покупець зобов’язувався прийняти та сплатити отриману продукцію на умовах цього договору.

Так, на виконання умов цього договору позивач (постачальник) поставив відповідачу (покупцю) продукцію на суму 9064,80 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною серії 01 ААК № 367207 від 15.12.2000 р. та довіреністю на представника відповідача для отримання продукцію серії ЯВП № 834406, податковими накладними № 789, № 791 від 15.12.2000 р., копії яких додані до матеріалів справи.

Згідно п. 4.2 цього договору покупець повинен оплатити та вивезти готову продукцію зі складу постачальника протягом 10 діб з моменту повідомлення його про її готовність.

У позовній заяві позивачем заявлено про пред’явлення відповідачу до сплати платіжної вимоги № 3/1536/а від 15.12.2000 р. на суму 9064,80 грн., яка не була ним оплачена.

Так, судом встановлено, що до вищевказаних правовідносин з поставки товару згідно договору № 235 від 13.09.2000 р. мають застосовуватися норми Цивільного кодексу УРСР, який діяв з 01.01.1964 р. по 31.12.2003 р., тобто на момент виникнення у позивача (постачальника) зобов’язання з поставки відповідачу (покупцю) продукції, а у покупця відповідно зобов’язання щодо її оплати.

Згідно ст. 151 цього Кодексу в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Згідно ст. 161 Цивільного кодексу УРСР зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 162 Цивільного кодексу УРСР одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Таким чином, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у сумі 9064,80 грн., що виникла внаслідок невиконання ним зобов’язання щодо оплати товару згідно договору поставки № 235 від 13.09.2000 р.

Відповідач у відзиві на позов № 01юр-40/747 від 23.04.2008 р. проти стягнення вказаної суми заборгованості заперечує, посилаючись на те, що платіжна вимога № 3/1536/а від 15.12.2000 р. на його адресу не надходила, станом на 01.01.2004 р. заборгованості перед позивачем не має, а документи бухгалтерського обліку за період до 01.01.2004 р. були передані до архіву.

Вказані заперечення відповідача суд до уваги не приймає, але при розгляді даного спору судом встановлені наступні обставини:

Згідно статті 71 Цивільного кодексу УРСР, який діяв з 01.01.1964 р. по 31.12.2003 р. загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно статті 76 Цивільного кодексу УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Так, враховуючи вимоги п. 4.2 договору відповідач мав оплатити продукцію протягом 10 днів з моменту її отримання згідно товарно-транспортної накладної серії 01 ААК № 367207 від 15.12.2000 р., тобто до 26.12.2000 р.

Таким чином, 27.12.2000 р. відповідач почав порушувати законні права та інтереси позивача, а для позивача почав бігти 3-х річний строк позовної давності, який відповідно закінчився 27.12.2003 р. Будь-яких клопотань або заяв про його відновлення від позивача до суду не надходило.

Згідно ст. 75 Цивільного кодексу УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно ст. 80 Цивільного кодексу УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Позивач надав до суду письмові пояснення № 14/505 від 16.04.2008 р., згідно з якими причиною пропуску строку позовної давності вважає бездіяльність колишніх його посадових осіб з питань виявлення та стягнення дебіторської заборгованості, в тому числі під час процедури банкрутства підприємства.

Однак, бездіяльність посадових осіб позивача у минулому суд не може вважати поважною причиною для відновлення строку позовної давності, тому строк позовної давності відновленню не підлягає.

Крім того, відповідачем було надано письмове клопотання від 23.04.2008 р. про застосування позовної давності до правовідносин, які виникли між сторонами за договором поставки № 235 від 13.09.2000 р.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги відкритого акціонерного товариства „Горлівський завод „Реммаш” м. Горлівка до відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі Миронівської ТЕС смт. Миронівське про стягнення заборгованості за договором № 235 від 13.09.2000 р. в сумі 9064,80 грн. такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 49 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12; 32-34; 36; 43; 49; 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства „Горлівський завод „Реммаш” м. Горлівка до відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі Миронівської ТЕС смт. Миронівське про стягнення заборгованості за договором № 235 від 13.09.2000 р. в сумі 9064,80 грн. відмовити.

У судовому засіданні 23.04.2008 р. за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення підписаний судом 24.04.2008 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

У разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя Богатир К.В.