ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.09.2008

Справа №2-27/4113-2008А

За позовом – Сакського міжрайонного управління водного господарства Державного комітету України з водного господарства, м.Саки, вул. Промислова, 11а

до відповідача - Сакської ОДПІ в АР Крим, м. Саки, вул. Курортна, 57

Про скасування податкових повідомлень – рішень.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – Балашов, дор. у справі.

Від відповідача – Корницька, дор. у справі.

Сутність спору:

Сакське міжрайонне управління водного господарства Державного комітету України з водного господарства звернулось до Господарського суду АРК до відповідача – Сакської ОДПІ в АР Крим, з позовними вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень Сакської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим №/0 і №/0 від 19.02.2008 р.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перевірка проведена відповідачем безпідставно та з порушенням встановленого порядку. Крім того, зазначає, що висновки, викладені відповідачем в акті перевірки, покладеному в основу спірних податкових повідомлень - рішень, є необгрунтованими і не відповідають фактичним обставинам, у зв’язку з чим оспорювані податкові повідомлення - рішення не грунтуються на вимогах чинного податкового законодавства України.

Відповідач проти позову заперечує. Вважає, що перевірка позивача проведена з дотриманням Порядку оформлення результатів невиїзних документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 327 від 10.08.2005р. У відповідності до вимог Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» № 2181-Ш від 21.12.2000р. податковий борг погашається в порядку календарної черговості її виникнення, а у разі одночасного його виникнення по різним податкам і зборам у рівних пропорціях. Таким чином, суми, сплачені позивачем в 2008 р., в хронологічному порядку направлялися на погашення податкового боргу, що виник у попередніх періодах.

Резолюцією Голови Господарського суду АРК М.І. Луцяк від 31.07.2008 р. залучено до розгляду справи №2-24/4113-2008А замість судді ГС АРК Колосової Г.Г. суддю ГС АРК Воронцову Н.В. Справа передана судді Воронцовій Н.В. Справі привласнено номер №2-27/4113-2008А.

Ухвалою ГС АР Крим від 12.08.2008 р. справу було прийнято до розгляду суддею ГС АР Крим Воронцовою Н. В.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечує по мотивам, вказаним у запереченнях на позов.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В :

17.03.2008 р. Сакською об’єднаною державною податковою інспекцією в Автономній Республіці Крим проведена невиїзна документальна перевірка позивача з питання своєчасності сплати погоджених сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість за червень - липень 2007р.

По результатам перевірки було складено акт перевірки № 323/15-02/01039576 від 17.03.2008 р.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” № 2181-Ш від 21.12.2000р. з наступними змінами і доповненнями, що виразилося у порушенні граничних строків по терміну 02.07.2007 р., по декларації №11110 від 14.06.2007 р. в сумі 12957,00 грн. та по терміну сплати 30.07.2007р. по декларації №15244 від 18.07.2007 р. на суму 26794 грн.

За вказані порушення до позивача на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 вищевказаного Закону України застосовані штрафні санкції, про що винесено податкові повідомлення – рішення №/0 і №/0 від 19.02.2008 р.

Позивач правом на адміністративне оскарження вказаних податкових повідомлень – рішень, в порядку ст.. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» № 2181-Ш від 21.12.2000р., не скористався та звернувся до суду.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Абз. 3 п. 1.2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за № 925/11205 (далі – Порядок № 327), визначає, що невиїзною документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів), незалежно від способу їх подачі.

Відповідач пояснив, що нарахування штрафних санкцій відбулось в автоматичному режимі на підставі даних особового рахунку позивача та його податкових декларацій, поданих до ДПІ.

Суд не може погодитись з даними доводами відповідача, виходячи з наступного.

П. 6.1.7 Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби визначає, що про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов’язань складається податкове повідомлення за формою та згідно з вимогами, установленими Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001 N 253, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2001 за N 567/5758 (зі змінами та доповненнями).

З форми податкового повідомлення за порушення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання (форма "Ш") слідує, що в основу такого повідомлення може бути покладено виключно акт перевірки, до якого п. 1.7., п. 2.3.2 Порядку № 327 встановлені вимоги про те, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п.2.3.4 Порядку не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів.

В той же час, ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов’язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Отже, чинним законодавством не передбачено нарахування штрафних санкцій в автоматичному режимі, особовий рахунок не є первинним документом платника податків, який може свідчити про порушення граничних строків сплати зобов’язань, у зв’язку з чим суд доходить висновку про необгрунтованість здійсненого відповідачем нарахування штрафних санкцій згідно зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Не дослідження відповідачем первинних документів позивача призвело до відображення в акті перевірки даних, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Під час проведення перевірки досліджено податкову декларацію по ПДВ №11110 від 14.06.2007 р. на суму 12957,00 грн., яка була отримана відповідачем 14.06.2007 р. і визначені в неї податкової забовязання були сплачені відповідно до наступного платіжнього доручення №285 від 31.05.2007 р. на суму 8000,00 грн. Вказане платіжне доручення наявне в матеріалах справи і призначенням платежу у ньому вказано: податок на додану вартість за травень 2007 р.

Також в матеріалах справи наявне платіжне доручення №64 від 31.01.2007 р. на суму 9800,00 грн., призначенням платежу якого вказано: податок на додану вартість за січень 2007 р. В матеріалах справи наявний лист позивача від 14.06.2007 р. вих.. №10/03-566, відповідно до якого позивач просив відповідача зарахувати сплату ПДВ по платіжньому дорученню №64 від 31.01.2007 р. в рахунок сплати ПДВ за травень 2007 р. в сумі 4957 грн. і за червень 2007 р. в сумі 4843,00 грн.

Також була досліджена податкова декларація по ПДВ №15244 від 18.07.2007 р. на суму 26794,00 грн. і визначене в неї податкове забовязання було сплачено відповідно до наступних платіжних доручень: №313 від 21.06.2007 р. на суму 3000,00 грн.; №322 від 26.06.2007 р. на суму 6000,00 грн.; №332 від 05.07.2007 р. на суму 14000 грн.; №336 від 10.07.2007 р. на суму 2000 грн.; №341 від 16.07.2007 р. на суму 7500,00 грн. Вказані платіжні доручення наявні в матеріалах справи і призначенням платежу в них вказано: податок на додану вартість за червень 2007 р.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування” визначає, що платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

При цьому, ч. 4 ст. 9 Закону України “Про систему оподаткування” обумовлено, що обов’язок юридичної і фізичної особи по сплаті податків і зборів (обов’язкових платежів) припиняється у зв’язку зі сплатою податку, збору (обов’язкового платежу).

Ст..1 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р. також визначає, що обов’язок погашати податковий борг покладено на платника податків.

В той же час, як вбачається з акту перевірки, розрахунок штрафних санкцій здійснено відповідачем без урахування цього, а в його основу покладені данні про ті платежі, якими позивач сплачував зовсім інші зобов’язання та інший податковий борг (за інший період та за іншим судовим рішенням).

Крім того, оцінивши доводи відповідача про те, що нарахування штрафних санкцій здійснено ним у зв’язку з погашенням податкового боргу в порядку календарної черговості його виникнення на підставі п 7.7 ст. 7 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” № 2181-Ш від 21.12.2000р., суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства та суперечать п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р., згідно якого активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу.

П.п. 7.7 ст. 7 Закону встановлена рівність бюджетних інтересів та передбачено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Проте суд вважає, що вказана норма стосується виключно платників податків, адже податкові зобов’язання та податковий борг згідно з вимогами ст. 1 даного Закону погашає саме він, і п. 7.7 ст. 7 Закону не дає права податковим органам направляти кошти підприємства на свій розсуд, всупереч призначенням платежів, зазначених платником у платіжних дорученнях.

Норма законодавства, яка б надавала контролюючому органу право самостійно розпоряджатися коштами платника податків на свій розсуд, органом ДПІ суду не наведена.

Також треба вказати, що метою проведення перевірки була своєчасність сплати погоджених сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість за червень - липень 2007р.

Однак не зважаючи на це під час проведення перевірки досліджувалися податкова декларації №11110 від 14.06.2007 р., якою визначено податкове забовязання по ПДВ за травень 2007р. і податкова декларації №15244 від 18.07.2007 р., якою визначено податкове забовязання по ПДВ за червень 2007р.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов’язку і витребовує необхідні докази. Суб’єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов’язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади , який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії

Доказів того, що нарахування застосованих до позивача штрафних санкцій спірним податковим повідомленням - рішенням здійснено правильно та правомірно, на підставі первинних документів позивача, відповідачем суду не надано.

Відповідно до п. 11 ст. 171 КАСУ резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

В даному випадку, приймаючи до уваги той факт, що опублікуванню належить постанова суду, яка виноситься по справі, результати якого зачіпають права і інтереси широкого кола осіб, суд дійшов висновку про те, що спор, який виник між сторонами по справі зачипає тільки їх інтереси. Результат розгляду даного спору носить локальний характер. Таким чином, суд не баче ніякої необхідності в опубліковані результатів розгляду даної справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено і підписано складом суду 23.09.08 р .

Постанову було виготовлено у повному обсязі 26.09.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати податкові повідомлення - рішення Сакської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим №/0 і №/0 від 19.02.2008 р.

3. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405 ) на користь Сакського міжрайонного управління водного господарства Державного комітету України з водного господарства, м.Саки, вул. Промислова, 11а, ( ЗКПО 01039576, банківські реквізити не відомі ) 3,40 грн. судового збору.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу, за заявою особи на користь якої воно винесено.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.