ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2008 р.

№ 46/152

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Чернова Є.В.,

розглянувши касаційну скаргу

Державного комітету України з державного матеріального резерву

на постанову

від 13.02.2008

Київського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду міста Києва № 46/152

за позовом

ЗАТ "Комплекс Агромарс"

до

Державного комітету України з державного матеріального резерву

про

стягнення 381283,30 грн.

за участю представників:

- позивача

Радченко А.М.

- відповідача

не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.06.2007 у справі №46/152 (суддя Шабунін С.В.) позовні вимоги ЗАТ "Комплекс Агромарс" (далі –позивач) до Державного комітету України з державного матеріального резерву (далі –відповідач) про стягнення 381283,30 грн. витрат з відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву задоволені.

Київський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційну перевірку в зв’язку зі скаргою Державного комітету України з державного матеріального резерву, постановою від 13.02.2008 (колегія суддів у складі головуючого судді Корсака В.А, суддів Авдеєва П.В., Коршун Н.М.), рішення у справі змінив, задовольнивши позов частково в сумі 282522,87 грн., в іншій частині позову відмовив.

Постанову вмотивовано встановленим господарським судом м. Києва під час розгляду справ № 31/295 та № 8/4 фактом зберігання сільськогосподарської продукції у філіях ЗАТ "Комплекс Агромарс" та висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.11.2007 № 10995, яким підтверджуються витрати позивача по збереженню матеріальних цінностей за період з 01.02.2004 по 01.02.2007 в розмірі 282522,87 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням та постановою у справі, оскаржив їх в касаційному порядку з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, просить їх скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на ненадання позивачем всієї первинної документації, яка підтверджує дійсні витрати зберігача матеріальних цінностей державного резерву.

Представник скаржника своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції не скористався.

Розпорядженням Заступника голови Вищого господарського суду України від 24.04.2008 № 02-12.2/142, в зв’язку з хворобою судді Глос О.І., для розгляду касаційної скарги у справі призначено колегією суддів у складі: головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Чернова Є.В.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу суми заборгованості, нарахованої позивачем в сумі 381283,30 грн., оскільки в період з 01.02.2004 по 01.02.2007 ЗАТ "Агромарс" виконувало відповідальне зберігання матеріальних цінностей (сільськогосподарської продукції) державного матеріального резерву на своїх філіях.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що ЗАТ "Комплекс Агромарс" згідно рішення загальних зборів товариства від 20.06.2007 перетворено у ТОВ "Комплекс Агромарс", яке є його правонаступником.

Під час розгляду спору в судах попередніх інстанцій встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 14.05.2004 у справі 31/295 встановлено факт зберігання 856,884 тон сільськогосподарської продукції у філії "Кагарлицький елеватор" ЗАТ "Комплекс Агромарс", а факт зберігання 452,985 тон сільськогосподарської продукції у Тернопільській філії ЗАТ "Комплекс Агромарс" встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 29.03.2002 у справі № 8/4.

Для правильного вирішення спору, яке потребує спеціальних знань, судом апеляційної інстанції призначена у справі № 46/152 судово-бухгалтерська експертиза, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз і на вирішення якої поставлені наступні питання: 1) якій фактичний розмір витрат ЗАТ "Агромарс" по збереженню матеріальних цінностей державного матеріального резерву в період з 01.02.2004 по 01.02.2007; 2) чи правильно проведений позивачем розрахунок фактичних витрат по збереженню матеріальних цінностей державного матеріального резерву за спірний період з 01.02.2004 по 01.02.2007 у розмірі 381283, 30 грн.

Згідно з висновком від 30.11.2007 № 10955 судово-бухгалтерської експертизи за наданими документами розмір витрат позивача по збереженню матеріальних цінностей державного матеріального резерву в період з 01.02.2004 по 01.02.2007 становить 282522,87 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву —це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Пунктом 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" передбачено, що відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532.

Відповідно до п. 7 названого Порядку відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно з приписами ч. 3. ст. 947 Цивільного кодексу України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 526, 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, з врахуванням встановлених фактичних правовідносин між сторонами за справою, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про підставність і ґрунтовність позовних вимог у визначеній судовим експертом сумі 282522,87 грн.

Посилання скаржника на відсутність договору на зберігання матеріальних цінностей держрезерву і ненадання позивачем всієї первинної документації, яка підтверджує дійсний розмір його витрат саме на зберігання матеріальних цінностей держрезерву за спірний період, не заслуговують на увагу, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про те, що між сторонами виникли фактичні правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного резерву, які врегульовані главою 66 Цивільного кодексу України, Законом України "Про державний матеріальний резерв", та підтверджуються судовими актами, які набрали законної сили, у інших справах між тими ж сторонами, актами перевірки наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності зерна держрезерву від 16.06.2005 та від 23.06.2005, а фактичний розмір витрат в сумі 282522,87 грн. підтверджено висновком від 30.11.2007 № 10955 судово-бухгалтерської експертизи.

За таких обставин, встановлені господарськими судами першої та апеляційної інстанцій з дотриманням правил ст. 43 Господарського процесуального кодексу України факти, на підставі яких касаційна інстанція відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, спростовують доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим підстав для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 у справі №46/152 не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 у справі господарського суду міста Києва № 46/152 залишити без змін.

Касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення.

Головуючий суддя                               К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

Є.В.Чернов