ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2008 р.

№ 8/348а

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

Н. Дунаєвської,

І. Воліка, Б. Грека,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційної скарги

Компанії GILSON INVESTMENTS LIMITED

на постанову

від 22.04.2008

Донецького апеляційного господарського суду

у справі

№ 8/348а

за позовом

Компанії GILSON INVESTMENTS LIMITED,

до

1) Компанії EMSWORTH ASSETS LIMITED,

2) Компанії CALEFORT DEVELOPMENTS LIMITED,

3) Компанії TRIMCRОFT SERVICES LIMITED,

4) Компанії EASTCOAST UNITED INC.,

5) Компанії STATEX CORP.,

6) Компанії NEWPORT INC.,

7) Компанії SAYERS HOLDINGS LIMITED,

8) Акціонерного банку (АБ) “ІНГ Банк Україна”,

9) Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) “Ділові Партнери”,

про

визнання договору недійсним

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

не з'явились,

відповідача-1

не з'явились,

відповідача-2

не з'явились,

відповідача-3

не з'явились,

відповідача-4

не з'явились,

відповідача-5

не з'явились,

відповідача-6

не з'явились,

відповідача-7

не з'явились,

відповідача-8

не з'явились,

відповідача-9

Нікітін А.С. (дов. від 25.11.2005 № 11/203),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2005 року компанія GILSON UNVESTMENTS LIMITED (юридична особа за законодавством Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії) в особі представництва в м. Донецьку пред'явила в господарському суді Донецької області позов до компаній EMSWORTH ASSETS LIMITED (юридична особа за законодавством Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії) в особі представництва в м. Донецьку, CALEFORT DEVELOPMENTS LIMITED, TRIMCROFT SERVICES LIMITED

Доповідач: Волік І.М.

(юридичні особи за законодавством Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії), EASTCOAST UNITED INC., STATEX CORP., NEWPORT INC. (юридичні особи за законодавством Сполучених Штатів Америки), SAYERS HOLDINGS LIMITED (юридична особа за законодавством Республіки Кіпр), акціонерного банку "ІНГ Банк Україна" про визнання договору про блокування від 18.11.2002 № 15б/бол недійсним на підставі статті 48 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963.

Позивач вказував, що за умовами зазначеного договору підлягали блокуванню прості іменні акції відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ВАТ "Полтавський ГЗК") номінальною вартістю 25 коп. з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу цінних паперів від 18.11.2002 № К-1911/27, в якому компанії GILSON UNVESTMENTS LIMITED, EMSWORTH ASSETS LIMITED, CALEFORT DEVELOPMENTS LIMITED та TRIMCROFT SERVICES LIMITED виступили продавцями, компанії EASTCOAST UNITED INC., STATEX CORP., NEWPORT INC., SAYERS HOLDINGS LIMITED - покупцями простих іменних акцій ВАТ "Полтавський ГЗК", акціонерний банк "ІНГ Банк Україна" - хранителем цінних паперів, ЗАТ "Ділові Партнери" - професійним торговцем цінними паперами, який представляв інтереси покупців на підставі договорів доручення від 15.11.2002 №№ К-15/1, К-15/2, К-15/3, К-15/4. Враховуючи прийняте загальними зборами акціонерів ВАТ "Полтавський ГЗК" рішення (протокол № 7 від 20.11.2002) щодо збільшення статутного фонду шляхом емісії акцій нової номінальної вартості у зв'язку з індексацією основних фондів, 06.02.2003 сторони договору купівлі-продажу цінних паперів уклали додаткову угоду до цього договору щодо зміни номінальної вартості акцій, яка становить 9 грн. 96 коп. За цих обставин позивач вважав, що анулювання реєстрації акцій ВАТ "Полтавський ГЗК" номінальною вартістю 25 коп. унеможливлює їх існування як об'єкту та здійснення щодо них таких дій, як блокування на рахунку.

Позивач посилався також на те, що у розумінні частини першої статті 26 та частини першої статті 27 Закону України "Про цінні папери і фондову біржу" здійснення операцій з обігу цінних паперів є виключним видом діяльності відповідних суб'єктів, яка має здійснюватись на підставі наданого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку (далі - ДКЦПФР) дозволу. Проте продавці та покупці цінних паперів не отримували ліцензій на здійснення професійної діяльності з випуску та обігу цінних паперів, не залучали професійного торговця цінними паперами, а тому договір про блокування укладено з порушенням норм законодавства, які регулюють діяльність із цінними паперами.

Під час розгляду справи компанія GILSON UNVESTMENTS LIMITED подала заяву про збільшення позовних вимог та доповнення підстав позову, у якій просила визнати договір купівлі-продажу цінних паперів недійсним на підставі статті 48 ЦК УРСР.

В обґрунтування вказаної заяви наводились аналогічні мотиви щодо порушення норм законодавства, які регулюють діяльність із цінними паперами, зокрема, частини першої статті 26, частини першої статті 27 Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", пункту 1 рішення ДКЦПФР від 29.10.2002 № 321 "Про визначення операцій, що не відносяться до торгівлі цінними паперами як виду професійної діяльності". Аналізуючи положення статей 386, 389, 390, 395, 397, 402, 404 ЦК УРСР, позивач стверджував, що з боку ЗАТ "Ділові партнери" в договорі купівлі-продажу цінних паперів не виконувалось будь-яких функцій торговця цінними паперами, тоді як сторони цього договору не мали ліцензії на здійснення професійної діяльності з випуску та обігу цінних паперів.

Заява мотивувалась також тим, що договір купівлі-продажу цінних паперів не відповідає положенням підпунктів 1.2, 1.5 пункту 1 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 № 201.

Позивач зазначав, що в пункті 7.13 договору купівлі-продажу цінних паперів установлено заборону відчуження майна емітента, прийняття рішень стосовно реорганізації емітента, зміни номінальної вартості акцій та статутного фонду емітента, хоча відповідно до положень статей 41, 42, 47 Закону України "Про господарські товариства" вирішення цих питань віднесено до компетенції органів управління ВАТ "Полтавський ГЗК", яке не є стороною зазначеного договору.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.11.2005 до участі у справі залучено закрите акціонерне товариство "Ділові Партнери" відповідачем.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

В ході нового розгляду в господарському суді Донецької області до прийняття рішення у справі № 8/348а компанією GILSON UNVESTMENTS LIMITED в порядку статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на 40,19% акцій ВАТ „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”, що мотивована обставинами, які полягають, зокрема, у наступному.

Предметом спору по даній справі є визнання недійсними договорів про блокування та купівлі-продажу цінних паперів на підставі статті 48 ЦК УРСР. Обов’язковим наслідком визнання угоди недійсною є відновлення первісного стану, що у даному випадку полягатиме у поверненні у власність позивача відчужених ним акцій ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат".

З огляду на відсутність будь-яких обмежень вільного вчинення угод з подальшого відчуження цих акцій, а також дії, вчинювані з ліквідації відповідачів –покупців акцій, позивач вважає, що неприйняття заходів щодо забезпечення позову може привести до неможливості або суттєвого ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.02.2008 у справі № 8/348а (колегія суддів: Ю. Підченко, Н. Мартюхіна, Н. Морщагіна), керуючись статтями 66, 67 ГПК України, у задоволенні заяви компанії GILSON INVESTMENTS LIMITED про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що вирішення питань про відчуження майна емітента, прийняття рішень стосовно змін його організаційно-правової форми (реорганізація), зміни номінальної вартості акцій та статутного фонду емітента відповідно до положень статей 41, 42, 47 Закону України "Про господарські товариства" віднесено до органів управління товариства.

Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Зважаючи на те, що законодавець визначає, що втручання державних органів у господарську діяльність підприємців не допускається, якщо вона не зачіпає передбачених законодавством України прав державних органів по здійсненню контролю за діяльністю підприємців, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заява компанії GILSON INVESTMENTS LIMITED про вжиття заходів до забезпечення позову є необґрунтованою, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.04.2008 (колегія суддів: Г. Старовойтова, Р. Волкова, М. Запорощенко) ухвала господарського суду Донецької області від 11.02.2008 у справі № 8/348а залишена без змін з тих же мотивів.

Не погоджуючись з даною постановою апеляційного господарського суду, компанія GILSON INVESTMENTS LIMITED оскаржила її до Вищого господарського суду України, посилаючись в касаційній скарзі на неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського, задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанції норм права, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 66 ГПК України заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У випадку звернення сторони (прокурора чи його заступника) із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається з вищезазначених положень, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Отже, вирішення питання про наявність чи відсутність вищезазначених обставин, що є підставою для задоволення чи відмови у задоволенні заяви про вжиття таких заходів, є прерогативою господарського суду першої інстанції, який досліджує ці обставини в повному об’ємі.

Згідно імперативних вимог статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові доказі чи додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту третього частини другої статті 86 ГПК України ухвала господарського суду має містити мотиви винесення ухвали з посиланням на законодавство. Суд в межах своїх повноважень перевірив доводи заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, не знайшов їх підставними і навів переконливі обґрунтування свого рішення.

Господарський суд касаційної інстанції погоджується з думкою господарського суду апеляційної інстанції про те, що з врахуванням предмету спору у даній справі, застосованими судом заходами забезпечення позову не повинна блокуватися господарська діяльність товариства, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, а отже, господарські суди дійшли до правомірного та обґрунтованого висновку, що підстав для вжиття заходів забезпечення позову не вбачається.

Відтак здійснена судом відмова у вжитті заходів забезпечення позову відповідає вимогам статті 66 ГПК України, а тому господарський суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, правомірно, у межах наданих йому повноважень, постановив ухвалу про відмову у вжитті заходів до забезпечення позову. Підстав для скасування судових актів, за наведених у касаційній скарзі мотивів, судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу компанії GILSON INVESTMENTS LIMITED залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.04.2008 у справі № 8/348а залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                    Н. Дунаєвська

Судді:                                                                       І. Волік

Б. Грек