ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.09.08 р.                     Справа № 15/6

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Спартак” м. Ковель ()

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „М’ясокомбінат” „Українське село” м. Донецьк ()

про стягнення основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 116551,33 грн., пені в розмірі 8562,27 грн., 3% річних в сумі 3045,26 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Якуніна С.І. за довіреністю б/н від 08.01.2008 р.

від відповідача: не з’явився

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю „Спартак” м. Ковель до товариства з обмеженою відповідальністю „М’ясокомбінат” „Українське село” м. Донецьк про стягнення основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 116551,33 грн., пені в розмірі 8562,27 грн., 3% річних в сумі 3045,26 грн.

Ухвалою суду від 22.01.2008 р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 15/6.

Ухвалою заступника голови господарського суду Донецької області від 12.03.2008 р. строк вирішення спору у справі № 15/6 продовжено на один місяць, тобто до 19.04.2008 р.

Ухвалою суду від 04.04.2008 року провадження у справі № 15/6 зупинено у зв’язку із розглядом пов’язаною з нею справи № 36/54пд, що розглядалася господарським судом Донецької області в іншому позовному провадженні.

Ухвалою суду від 19.08.2008 р. провадження у даній справі було поновлено у зв’язку з усуненням обставин, що зумовили його зупинення.

В судове засідання 02.09.2008 р. представник відповідача не з’явився без повідомлення про причину неявки, хоча факт його повідомлення про місце, дату та час проведення судового засідання підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 9731764 від 19.08.2008 р., яке було отримане представником відповідача 23.08.2008 р.

У судовому засіданні позивачем було заявлено клопотання про ведення судового засідання без здійснення технічної фіксації, у зв’язку з чим відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалося фіксування судового процесу. Судом, відповідно до вимог статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судових засіданнях пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем – товариством з обмеженою відповідальністю „Спартак” м. Ковель (постачальник) та відповідачем – товариством з обмеженою відповідальністю „М’ясокомбінат” „Українське село” м. Донецьк (покупець) був укладений договір купівлі продажу № 11/09 від 11.09.2006 р. (далі – договір).

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов’язується продати, а покупець прийняти і оплатити яловичину заморожену в напівтушах, походження України, надалі „товар” у відповідності з даним договором.

Згідно п. 1.2 договору кількість товару – 15 т.

Судом встановлено, що відповідач отримав від позивача товар у кількості 13739,8 кг., за ціною 8,75 грн. (без ПДВ) за 1 кг., на загальну суму 144267,90 грн. (з ПДВ 20%). Факт передачі товару підтверджується накладною № 1 від 11.09.2006 р., товарно-транспортною накладною серії 02 АБЖ № 160660 від 11.09.2006 р , довіреністю серії ЯКШ № 992185 від 11.09.2006 р., виданою відповідачем на Павлова В.А. на отримання товару від позивача, актом прийму-передачі товару № 1 від 13.09.2006 р., копії яких додані до матеріалів справи.

Згідно п. 2.1 договору ціна товару за даним договором, у т.ч. ПДВ, встановлюється і вказується в рахунках, які є невід’ємною частиною даного договору.

Згідно п. 3.1 договору передбачена оплата на розрахунковий рахунок згідно виставленого рахунку.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що термін поставки „Товару” становить 48 год. з моменту оплати. Тобто, сторони передбачили попередню оплату за товар.

Так, позивачем було нібито виставлено до сплати відповідачу рахунок № 1 від 11.09.2006 р. на суму 144267,90 грн. (з ПДВ 20%), копія якого додана до матеріалів справи. Але докази фактичного направлення цього рахунку на адресу відповідача позивач до суду не надав.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають зокрема з договору.

Відповідно до ст. 526 того ж Кодексу зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідачем було здійснено часткову оплату за товар у сумі 42200,00 грн., що підтверджується банківськими витягами з рахунку позивача від 02.10.2006 р. на суму 10000,00 грн., від 09.10.2006 р. на суму 18000,00 грн., від 12.10.2006 р. на суму 14200,00 грн., копії яких додані до матеріалів справи.

15.12.2008 р. на адресу відповідача згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України було направлено претензію за вих. № 87 щодо оплати відповідачем іншої частини вартості переданого позивачем товару у сумі 102067,90 грн. (144267,90 грн. (загальна сума переданого товару) - 42200,00 грн. (сума оплати за товар) = 102067,90 грн.), отримання якої відповідачем 26.12.2006 р. підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за № 721927.

Тобто, відповідач повинен був виконати письмову вимогу позивача по сплаті заборгованості у сумі 102067,90 грн. протягом 7 днів з моменту отримання вищевказаної претензії, тобто у строк з 27.12.2006 р. до 02.01.2007 р. Однак, вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, з 03.01.2007 р. для відповідача починається прострочення строку оплати за отриманий товар.

Також до матеріалів справи додано претензію за вихідним № 67 від 05.09.2006 р. щодо оплати заборгованості у сумі 134267,90 грн. за договором № 11/09 від 11.09.2006 р.

Однак, вказана претензія судом не приймається до уваги як належний доказ пред’явлення позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 134267,90 грн. Так, до цієї претензії додано поштове повідомлення № 84809 де зазначено, що датою її відправлення є 05.09.2006 р., при цьому у тексті самої претензії вказано про здійснення 02.10.2006 р. відповідачем оплати у розмірі 10000,00 грн. Тобто, відправка претензії № 67 від 05.09.2006 р. відповідачу фактично не могла відбуватися раніше оплати 02.10.2006 р. Належних доказів направлення цієї претензії відповідачу окрім поштового повідомлення № 84809 від 05.09.2006 р. позивач до суду не надав.

Наявність заборгованості у сумі 102067,90 грн. також підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 12.10.2006 р., копія якого додана до матеріалів справи.

Враховуючи, що позов позивачем стосовно стягнення основного боргу у сумі 102067,90 грн. відповідає законодавству, фактичним обставинам справи та підтверджений відповідними доказами, вимоги позивача про стягнення заборгованості у вказаній сумі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки мало місце прострочення відповідачем виконання своїх грошових зобов’язань, позивач нарахував та пред’явив до стягнення пеню, передбачену п. 8.1 договору, у розмірі 8562,27 грн.

Так, згідно вказаного пункту за несвоєчасну оплату покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,3% від загальної суми договору за кожен день прострочки.

При цьому згідно ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який обчислюється пеня.

Так, у позовній заяві позивач зазначає про врахування даної норми у розрахунку суми пені та заявлено до стягнення, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за 182 дня прострочки платежу, пеню у розмірі 8562,27 грн.

Однак, перевіривши наданий розрахунок пені, судом встановлено:

за період з 03.01.2007 р. по 31.05.2007 р. сума пені складає: 102067,90 грн. (сума боргу) х 17 % (подвійна облікова ставка НБУ) : 100 : 365 х 149 (кількість днів прострочення) = 7083,23 грн.;

за період з 01.06.2007 р. по 03.07.2007 р. сума пені складає: 102067,90 грн. (сума боргу) х 16 % (подвійна облікова ставка НБУ) : 100 : 365 х 33 (кількість днів прострочення) = 1476,49 грн.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача пеня у сумі 8559,72 грн., а різниця у сумі 2,55 грн. (8562,27 грн. - заявлена позивачем сума пені) - 8559,72 грн. (сума пені згідно розрахунку суду) стягненню не підлягає.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було заявлено до стягнення 3% річних за період з 03.01.2007 р. по 31.12.2007 р. на суму 3045,26 грн. та інфляційні нарахування на суму основного боргу за період з січня 2007 р. по листопад 2007 р. у розмірі 14483,43 грн. Розрахунок суми 3% річних та інфляційних нарахувань викладений у позовній заяві.

Враховуючи, що розрахунок суми 3% річних та інфляційних нарахувань, який викладений у позовній заяві, відповідає вимогам чинного законодавства, позовні вимоги про стягнення 3% річних на суму 3045,26 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 14483,43 грн. підлягають задоволенню.

Позивач надав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу приймати будь-які заходи по відчуженню активів, зменшенню оборотного балансу, будь-яких операцій з рухомим та нерухомим майном підприємства. В даній заяві позивач вказує про навмисне затягування відповідачем справи шляхом неявки у судові засідання та припускає, що майно яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього може зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.

Згідно ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Суд, розглянувши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням вищевказану заяву, відмовляє у її задоволені стосовно вжиття заходів щодо забезпечення позову у зв’язку недоведеністю припущення про те, що майно, яке є у відповідача, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитись за якістю на момент винесення рішення господарським судом. Крім того, позивач не надав належних доказів фактичної наявності рухомого та нерухомого майна у відповідача.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12; 32-34; 36; 43; 49; 82-85; 115; 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „М’ясокомбінат” „Українське село” (юридична адреса: 83046, м. Донецьк, вул. Петровського, 270; фактична адреса: 85612, Донецька область, м. Курахово, вул. Перемоги, 12, а/с 44; ; розрахунковий рахунок 1000 у АКІП „Укрсіббанк”, МФО 351005) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Спартак” (юридична адреса: 45000, Волинська область, м. Ковель, вул. Грушевського, 14; ; розрахунковий рахунок 260011192 у Райффайзен банк „Аваль”, МФО 303569) суму 128156,31 грн. (в тому числі: основний борг – 102067,90 грн., пеню – 8559,72 грн., 3% річних - 3045,26 грн., інфляцію – 14483,43 грн.), крім того витрати по сплаті державного мита у розмірі 1281,56 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 117,99 грн.

Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені на суму 2,55 грн.

У судовому засіданні 02.09.2008 р. оголошено текст рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Богатир К.В.