КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2008                                                                                           № 46/446

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

За участю представників:

від позивача: Ільїна В.Ю. – представник за довіреністю,

від відповідача: представник не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сегал і К"

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.05.2008

у справі № 46/446

за позовом                               ВАТ "Київоздоббуд"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Сегал і К"

про                                                  стягнення 56290,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2007 року Відкрите акціонерне товариство „Київоздоббуд” звернулось з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сегал і К” 48292,80 грн. боргу за виконані субпідрядні роботи на підставі Договору №13/26 від 04.10.2006р., 4636,11 грн. - збитків внаслідок інфляції, 2035,57 грн. - пені, 1325,74 грн. - 3% річних та судових витрат.

13.02.2008р. позивачем подано заяву про внесення змін та доповнень до позовної заяви, відповідно до якої поряд з вимогами про стягнення заявлених сум просить суд визнати недійсним Договір субпідряду №13/26 від 04.10.2006р. в частині включення в п. 2.1 Договору речення, а саме: „Остаточний розрахунок проводиться за фактично виконані роботи, після введення даного будинку в експлуатацію”.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за укладеним договором не виконані належним чином зобов’язання щодо оплати виконаних будівельно-монтажних робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2008р. позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сегал і К” на користь Відкритого акціонерного товариства „Київздоббуд” 48292,80 грн. – боргу, 4363,11 грн. – збитків внаслідок інфляції, 1325,74 грн. – 3% річних, 2035,74 грн. – пені, 562,90 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 19.05.2008 р. скасувати, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

04.10.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Сегал і К” (Генпідрядник) та Спеціальним будівельним управлінням –51 Відкритого акціонерного товариства “Київоздоббуд” (Субпідрядник) був укладений Договір субпідряду № 13/26.

За умовами п.1.1 даного Договору генпідрядник доручив, а субпідрядник прийняв на себе обов’язки виконати за плату якісно на власний ризик та власними силами опоряджувальні роботи на об’єкті (поточний ремонт в приміщенні Державної податкової адміністрації фасаду), розміщеному за адресою: м. Київ, Львівська пл. 6, а генпідрядник зобов’язався прийняти ці роботи та оплатити їх.

Встановлено, що Спеціальне будівельне управління –51 Відкритого акціонерного товариства “Київоздоббуд” не має статусу юридичної особи, а є лише структурним підрозділом, тому позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з п. 2.1. Договору загальна вартість робіт становила 48292,80 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 8048,80 грн.

Відповідно до п.2.2 Договору оплата за передбачені Договором роботи здійснюється генпідрядником шляхом перерахування коштів платіжними дорученнями на рахунок субпідрядника згідно оформлених сторонами актів по формі КБ-2в та КБ-3, при умові підписання сторонами акту прийому- передачі виконаних робіт.

Натомість, колегія суддів вважає правильним критичне ставлення місцевого суду щодо змісту п.2.1 Договору, де зазначено, що остаточний розрахунок проводиться за фактично виконані роботи після введення будинку в експлуатацію, з огляду на те, що будівля №6 на Львівській площі у м.Києві експлуатується. Чинним законодавство не передбачено обов”язкового порядку введення в експлуатацію об”єкту за наслідками проведення в ньому поточного ремонту.

Пунктом 3 Договору передбачено, що ремонтні роботи починаються у жовтні 2006р. та повинні бути виконані до кінця року.

За змістом п.7.2 Договору у разі виявлення в процесі здачі-приймання виконаних робіт недоробок, що виникли з вини субпідрядника, генпідрядник не приймає такі роботи до їх усунення і має право затримати оплату.

Матеріали справи свідчать про те, що у листопаді 2006р. між сторонами даного Договору були підписані та скріплені печатками акти приймання виконаних підрядних робіт (типова форма №КБ-2в) і довідка про вартість виконаних робіт (типова форма №КБ-3) за жовтень 2006р. на суму 48292,80 грн., у тому числі ПДВ 8048,80 грн.

Відповідач не заперечує наявність підписаних сторонами акту виконаних робіт та довідки про її вартість. Окрім того, відповідачем не надано доказів про те, що ним відповідно до п.7.2 Договору в процесі здачі-приймання виконаних робіт виявлені недоробки та про це повідомлено позивача.

У листі відповідача № 13 від 14.02.2005р. на адресу позивача відповідач зазначав, що роботи за договором № 13 від 04.10.2006р. були розпочаті, але не завершені у повному обсязі через технічні особливості, що обумовлені погодними умовами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно висловив своє критичне ставлення до даного листа, враховуючи те, що п.3.2 Договору № 13/26 сторони визначили, що термін виконання робіт, передбачені цим договором, можуть бути змінені за домовленістю сторін після затвердження проектно-кошторисної документації та шляхом підписання додаткової угоди. Відповідачем не надано суду додаткової угоди про зміни термінів виконання робіт.

03.08.2007р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія з вимогою виконати прийняті зобов’язання в рамках п.2 Договору субпідряду №13/26 від 04.10.2006р., яка залишилась без відповіді.

За приписами ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином у відповідність з діючим законом, іншими правовими актами, договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов”язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5.10 Договору генпідрядник зобов”язався приймати виконані субпідрядником роботи та оплачувати їх вартість на умовах договору.

Встановлено, що відповідач не виконав прийнятих на себе зобов'язань в рамках Договору субпідряду №13/26 від 04.10.2006р. та не надав належних та допустимих доказів своєчасного проведення розрахунків з позивачем, а також не надав доказів, які свідчили б про безпідставність вимог позивача про стягнення заборгованості в розмірі 48 292,80 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підставності вимог про стягнення суми боргу за виконані роботи за Договором субпідряду № 13/26 від 04.10.2006 р. в розмірі 48292,80 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 4 363.11 грн. збитків внаслідок інфляції, 2 035,57 грн. пені та 325,74грн. 3 % річних з простроченої суми колегія суддів вважає висновок місцевого суду в цій частині обґрунтованим, враховуючи порушення відповідачем строків розрахунків та з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Штрафними санкціями, в розумінні ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов”язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо заяви позивача № 01/53 від 13.02.2008р. про внесення змін та доповнень до позовної заяви, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для розгляду її по суті, враховуючи те, що даною заявою позивач одночасно змінює предмет та підстави поданого ним первісного позову, що розглядається в межах даної справи. За приписами ч.4 ст.22 ГПК України позивач має право змінювати підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно зі ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду, яким повністю задоволені позовні вимоги, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Місцевим судом правильно дотримані вимоги ст.49 ГПК України щодо покладення судових витрат на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Сегал іК” на рішення Господарського суду м. Києва від 19.05.2008 року залишити без задовлення.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва від 19.05.2008 року у справі № 46/446 залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 46/446 направити до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя

Судді