КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

12.06.08 р.                                                                                          № 01-08/104

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Яковлева М, Л, (доповідач по справі),

суддів:

Міщенко П. К.

Шкурдової Л. М.

При секретарі судового засіданні –Гонтарі О.В.,

за участю представників сторін відповідно протоколу судового засідання від 12.06.2008 року

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ) «Рось», м. Черкаси на ухвалу господарського суду Черкаської області від 09.04.2008 року

по справі № 01-08/104 (суддя Чевгуз О.В.)

за заявою закритого акціонерного товариства «Торгівельно-енергетична компанія «Ітера Україна», м. Київ

до            товариства з обмеженою відповідальністю «Український камінь», м. Черкаси

про            визнання банкрутом,

в с т а н о в и в:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.12.2002 року за заявою закритого акціонерного товариства ( далі - ЗАТ) «Торгівельно-енергетична компанія «Ітера Україна», м. Київ порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ) «Український камінь», м. Черкаси.

Ухвалою місцевого господарського суду від 07.05.2004 року ЗАТ «Рось»було визнано кредитором ТОВ «Український камінь»із грошовими вимогами у сумі 2 018 000 грн.

Постановою місцевого господарського суду від 13.08.2004 року у справі № 01-08/104 боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, згодом ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Лагутіна В.М.

17.04.2006 року ліквідатором здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог між ТОВ «Український камінь»та ЗАТ «Рось».

Не погоджуючись із зазначеними діями ліквідатора Лагутіна В.М., ЗАТ «Рось»звернулось до місцевого господарського суду із скаргою на дії ліквідатора щодо неправомірного зарахування зустрічних однорідних вимог між підприємством банкрута та ЗАТ «Рось».

Господарським судом у задоволенні скарги керівника ЗАТ «Рось»про визнання незаконною заяви ліквідатора від 17.04.2006 року № 52 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відмовлено.

В обґрунтування такої відмови суд першої інстанції зазначив, що господарський суд не уповноважений розглядати в межах справи про банкрутство скарги сторін про визнання незаконними документів, які складаються ліквідатором.

Не погоджуючись із висновками, які викладені в ухвалі місцевого господарського суду, ЗАТ «Рось»звернулось до Київського міжобласного апеляційного господарського суду зі скаргою в якій просить скасувати зазначену ухвалу, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що судом безпідставно залишено його скаргу без задоволення, оскільки оскарження дій ліквідатора передбачено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тощо.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.05.2008 року у справі № 01-08/104 апеляційну скаргу було прийнято до провадження і призначено розгляд справи на 05.06.2008 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»( далі - Закон), провадження у справах про банкрутство регулюється названим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

При цьому, названий Закон слід розглядати як законодавчий акт, що містить спеціальні норми, які мають пріоритет по відношенню до норм загальних щодо регулювання порядку провадження у справах про банкрутство.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК.

Відповідно ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно ст. 23 Закону про банкрутство, з дня прийняття судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх зобов’язань банкрута та зобов’язань щодо сплати податків і зборів ( обов’язкових платежів) вважається таким, що настав.

Також визнання боржника банкрутом тягне за собою зміну повноважень арбітражного керуючого, який стає ліквідатором, що полягає у наступному.

Відповідно ст. 25 Закону, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред’являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується в першу чергу згідно зі статтею 31 цього Закону за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута;

Також, з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Дана норма також регламентує, що дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов’язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси.

Отже, аналіз наведеної статті дає підстави колегії суддів вважати, що лист № 52 від 17.04.2006 року, яким ліквідатор зарахував зустрічні однорідні вимоги між підприємством банкрута та ЗАТ «Рось»і є діями ліквідатора, які, на думку останнього передбачає ліквідаційна процедура. Отже, місцевий господарський суд припустився помилки щодо не можливості розгляду в межах справи про банкрутство скарги сторін про визнання незаконними документів, які складаються ліквідатором, оскільки по суті це ї є дії ліквідатора.

Однак, апеляційний суд не погоджується із діями ліквідатора щодо, власне, зарахування зустрічних однорідних вимог між підприємством банкрута та ЗАТ «Рось», оскільки вони протирічать спеціальному Закону.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону про банкрутство, у попередньому засіданні господарський суд розглядає реєстр вимог кредиторів, вимоги кредиторів, щодо яких були заперечення боржника і які не були включені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

За результатами розгляду господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається розмір визнаних судом вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, та призначається дата проведення зборів кредиторів. Реєстр вимог кредиторів повинен включати усі визнані судом вимоги кредиторів та вже не переглядається у подальших процедурах.

Тому, колегія суддів вважає, що у боржника разом із розпорядником майна, при розгляді кредиторських вимог, була нагода визначитись і з дебіторською заборгованістю.

Також у ч. 6 ст. 30 Закону про банкрутство, зазначено, що уступка вимог банкрута здійснюється в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, за згодою комітету кредиторів.

Ліквідатор має право виставити на відкриті торги вимоги банкрута, якщо інший порядок продажу (уступки) вимог банкрута не встановлено комітетом кредиторів.

Отже, Законом про банкрутство, не передбачений інший порядок реалізації вимог банкрута, ніж зазначений. Більш того, як вбачається з матеріалів справи, на названі дії не було надано згоди комітету кредиторів.

Із наведеного слід зробити висновки, що ліквідатор не має права на вчинення зарахування зустрічних однорідних вимог в межах ліквідаційної процедури.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом порушено норми матеріального права, а відтак апеляційна скарга ЗАТ «Рось»підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Черкаської області від 09.04.2008 року у даній справі –скасуванню.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 99, 101-106 ГПК України, Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу ЗАТ «Рось», м. Черкаси на ухвалу господарського суду Черкаської області від 09.04.2008 року у справі № 01-08/104 –задовольнити.

2.          Ухвалу господарського суду Черкаської області від 09.04.2008 року у справі № 01-08/104 –скасувати.

3.          Прийняти нове рішення, яким визнати дії ліквідатора щодо зарахування зустрічних однорідних вимог між ТОВ «Український камінь»та ЗАТ «Рось», викладених у листі № 52 від 17.04.2006 року неправомірними.

4.          Матеріали справи № 01-08/104 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

судді П.К. Міщенко

Л.М. Шкурдова

Дата відправки 17.06.08