донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

02.07.2008 р.                                                              справа №37/30

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка О.В.

суддів

Діброви Г.І. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

не з»явився,

від відповідача:

не з»явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" в особі Донецьких електричних мереж, м.Донецьк

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від

16.05.2008 року

по справі

№37/30 (Яманко В.Г.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" в особі Донецьких електричних мереж, м.Донецьк

до

Міська громадська організація "Клуб оперативних працівників "Корд" м.Донецьк

про

стягнення суми необлікованої електричної енергії по акту № 005659 в розмірі 15001 грн. 49 коп

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 року до господарського суду звернулось Відкрите акціонерне товариство "Донецькобленерго" в особі Донецьких електричних мереж, м.Донецьк (позивач) із позовом до Міської громадської організації "Клуб оперативних працівників "Корд" м.Донецьк (відповідач) стягнення суми необлікованої електричної енергії по акту № 005659 в розмірі 15001 грн. 49 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.05.2007р. у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено повністю у зв»язку з тим, що позов заявлено до неналежного відповідача, а також пропуском строку позовної давності.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якої просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

В обґрунтування заявленої скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін до судового засідання апеляційної інстанції не з»явилися, про причини не явки судову колегію не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час, місце та дату слухання справи, через що судова колегія вважає за можливе розглянути справу та прийняти рішення за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а мотивувальна частина рішення суду підлягає зміні виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 15001,49 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що його представниками на об’єкті що розташований на вул. 60років СРСР р-н ставків (без конкретної адреси), було здійснено перевірку дотримання відповідачем Правил користування електричною енергією затверджених Постановою НКРЕ України від 31 липня 1996 року N 28 з наступними змінами (далі Правила). В результаті проведеної перевірки було складено акт №005659 від 18.09.04р. про порушення відповідачем Правил, в якому зазначено, що споживач-«кафе «Причал»здійснив «самовільну подачу електричної енергії без відома енергонагляду, бездоговірне, безоблікове користування електричною енергією».

За приписами п.7.31.Правил у редакції, що діяла на момент складення акту, у разі виявлення уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці оформляється двосторонній акт порушень за встановленою формою. Акт складається у присутності представника споживача в двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві. Споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови споживача підписати акт робиться запис про відмову.

Відповідно до п.7.32. Правил на підставі акта порушень, погодженого споживачем, уповноваженими представниками постачальника електричної енергії за регульованим тарифом визначаються обсяг недоврахованої електроенергії та/або сума завданих споживачем збитків та виписуються споживачу додаткові розрахункові документи для сплати відповідно до законодавства України.

Позовна заява розрахунку суми недоврахованої електричної енергії не містить.

Розрахунок об»єму електричної енергії від 02.02.2005р. (а.с. 13), на який посилається позивач, не може бути прийнятий судом як розрахунок суми позовних вимог, оскільки він підписаний та складений інженером Савченкової І.Г., яка є не уповноваженою особою на здійснення розрахунку суми позову (підписання додатків до позовної заяви).

Спірний акт розрахунку суми недорахованої електричної енергії не містить.

Додаткові розрахункові документи для сплати споживачу після складення акту у відповідності до вимог п.7.32 Правил не надавались.

Вбачається, що позивачем розрахунковий документ на оплату спірної суми було складено лише 09.01.08р. (рахунок –фактура №5333 від 09.01.08р.).

Відомостей щодо вручення зазначеного рахунку відповідачу у відповідності до вимог п.6.42 Правил, у редакції яка діяла на момент виставлення рахунку, матеріали справи не містять. Лише лист позивача від 09.01.08р. про направлення копії акту та рахунку-фактури для оплати відповідачу не може вважатися беззаперечним доказом виконання позивачем вимог п.6.42 Правил.

Отже предметом позовних вимог є вимоги про стягнення з відповідача суми недоврахованої електричної енергії у розмірі 15001,49грн., яку позивач вважає заборгованістю.

Відповідач проти заявлених позовних вимог та наявності вказаної заборгованості заперечував та посилався на те, що на дату проведення спірної перевірки він не був власником вищезазначеного об»єкту та не скоював будь якого порушення Правил користування електричною енергією.

Крім того, з акту вибору земельної ділянки для розміщення об»єкту від 12.04.04р. (а.с.57) вбачається, що за місяць до проведення перевірки на виділеній відповідачу земельній ділянці відсутні будівлі та споруди, зокрема «кафе Причал».

За приписами ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ухвалою господарського суду від 11.06.08р. позивача було зобов»язано надати докази, що підтверджують скоєння правопорушення саме відповідачем та розгорнутий розрахунок суми позову за підписом уповноваженої особи.

Витребуваних документів позивачем надано не було. Акт звірки розрахунків, який би підтверджував наявність вказаної заборгованості, та на який посилається позивач в позовній заяві, матеріали справи не містять.

Із змісту наданого позивачем акта не вбачається, що перевірка проводилась 18.09.04р. відносно Міської громадської організації "Клуб оперативних працівників "Корд" м.Донецьк. Будь яких доказів того, що зазначене в акті кафе «Причал»на момент перевірки належало відповідачу, позивачем не надано. Зазначення у акті прізвища керівника «Рогінський Г.Ф.», що співпадає з прізвищем керівника відповідача не є доказом того, що акт складено відносно відповідача та вказана особа приймала участь у перевірці.

Крім того, спірний акт складений позивачем в однобічному порядку, оскільки підпису споживача акт не містить. Зазначення того, що «акт вручено сторожу Киреєву А.Л. для передачі першому керівнику»не може бути прийнято судовою колегією як доказ участі в перевірці представника відповідача.

Приписи Правил користування електричною енергією не містять поняття «належного представника споживача», але виходячи із вимог ст.ст. 237 ч.1, 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Тобто само поняття «представник»визначено в законі, як особа, що має відповідні повноваження.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Доказів наявності повноважень Кірєєва А.Л. на представництво інтересів підприємства відповідача у матеріалах справи не міститься. Доказів подальшого схвалення дій зазначеної особи відповідачем також не надано.

За таких підстав, вказаний акт №005659 від 18.09.04р. не може вважатися належним доказом вчинення відповідачем порушення Правил користування електричної енергії, що тягнуло б за собою нарахування та стягнення суми недоврахованої енергії.

Інших доказів на підтвердження здійснення відповідачем порушення Правил позивачем не надано.

Відповідно до п. 1.2 Правил, споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору. За приписами ст. 1 Закону України «Про електроенергетику»споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Посилання в позовній заяві на Договір про постачання електричної енергії №5333 від 12.07.05р. як підставу заявлених позовних вимог є безпідставним, оскільки між сторонами Договору станом на 18.09.04р. (дату складення акту) укладено не було.

На підставі вищенаведеного судова колегія вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв»язку з недоведеністю факту здійснення відповідачем порушень вимог Правил, на підставі чого заявлено до стягнення спірну суму.

Отже висновок господарського суду Донецької області від 16.05.08р. про відмову у задоволенні позовних вимог є вірним, однак судова колегія вважає, що мотивувальна частина рішення не відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи своє рішення господарський суд послався на те, що позивачем не доведено того, що відповідачем по справі є саме Міська громадська організація "Клуб оперативних працівників "Корд" м.Донецьк, а також на пропуск позивачем строку позовної давності.

За приписами ч.3 ст 21 ГПК України відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Судова колегія вважає, що господарський суд, обґрунтовуючи своє рішення висновком про неналежність відповідача, припустився помилки, оскільки по-перше, позивачем пред»явлено позов саме до Міської громадської організації "Клуб оперативних працівників "Корд", по-друге, не встановлено самого факту порушення прав позивача, за компенсуванням чого у вигляді стягнення спірної суми позивач звернувся з позовом саме до відповідача.

За приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Мотивування відмови у позовних вимогах також пропуском строку позовної давності є помилковим, оскільки факту порушення прав позивача відповідачем, за захистом якого звернувся позивач до суду не встановлено, отже відсутній момент (момент порушення права), з якого слід вираховувати строк позовної давності.

За таких підстав у позові слід відмовити через недоведеність факту порушення прав позивача відповідачем та настання передбачених законом підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення спірної суми.

Отже резолютивна частина рішення господарського суду є вірною, а мотивувальну частину слід змінити та викласти в редакції постанови апеляційної інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 16.05.08 р. у справі №37/30 слід змінити в мотивувальній частині через порушення норм процесуального та матеріального права, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" в особі Донецьких електричних мереж, м.Донецьк залишити без задоволення.

Мотивувальну частину рішення господарського суду Донецької області від 16.05.08 р. у справі №37/30 змінити, виклавши ії в редакції постанови апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 16.05.08 р. у справі №37/30 залишити без змін.

Головуючий          О.В. Стойка

Судді:          Г.І. Діброва

Т.А. Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС