ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.07.08 р.                     Справа № 9/71

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіної Н.С.

При секретарі судового засідання Бахрамовій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства “Ровенькиантрацит” м. Ровеньки

до відповідача Закритого акціонерного товариства “Центральна збагачувальна фабрика “Донецька” м. Торез

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача

Відкритого акціонерного товариства “Центренерго” м. Київ в особі Трипільської теплоелектростанції м. Українка

Відкритого акціонерного товариства “Дніпроенерго” м. Запоріжжя в особі Придніпровської теплоелектростанції, м. Дніпропетровськ

Відкритого акціонерного товариства “Донбасенерго” м. Горлівка, в особі Старобешівської теплоелектростанції, с. Новий Світ

про стягнення 646 738 грн. 87 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Кузнєцова Г.П. за довіреністю;

від відповідача Романов О.І. за довіреністю; Мельник З.Ф. за довіреністю

від третьої особи 1: не з’явився;

від третьої особи 2: не з’явився;

від третьої особи 3: не з’явився;

ВСТАНОВИВ

Справа розглядається відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 03.04.2008 р.

Позивач, Державне підприємство „Ровенькиантрацит”, м.Ровеньки, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Закритого акціонерного товариства Центрально збагачувальної фабрики „Донецька”, м.Торез, про стягнення збитків в сумі 646 738 грн. 87 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір №455/1/3-8гп від 30.12.2003 р., таблиці розрахунку недоотриманих грошових сум, посвідчення якості, акти звіряння за кількістю та якістю, претензії №67-юр. та №68-юр від 25.12.2006р.

Ухвалою від 18.04.2007 р., під час попереднього розгляду справи, залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Відкрите акціонерне товариство „Центренерго” (01032, м.Київ, вул.Комінтерна, 27) в особі Трипільської теплоелектростанції (08720, Київська область, Обухівський район, м.Українка), Відкрите акціонерне товариство „Дніпроенерго” (69006, м.Запоріжжя, вул.Добролюбова, 20) в особі Придніпровської теплоелектростанції (м.Дніпропетровськ, вул.Гаванська, 1), Відкрите акціонерне товариство „Донбасенерго” (м.Горлівка Донецької області, 84601, пр.Леніна) в особі Старобешівської теплоелектростанції (Донецька область, с.Новий Світ).

Відповідач надав пояснення по справі, проти позовних вимог заперечив, пояснив, що вантажоотримувачами – споживачами продукції не складено актів приймання продукції за кількістю та якістю, факт спричинення збитків вважав недоведеним.

Третя особа1 в судове засідання не з’явилася, пояснень не надала.

Треті особи 2 та 3, в судове засідання не з’явилися, вважали, що представили суду необхідні докази та пояснення під час попереднього слухання справи, просили розглянути справу без участі їх представників за наявними матеріалами.

Строк судового розгляд згідно ст. 69 ГПК України справи продовжений за клопотанням сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

30.12.2003 р. між ДП „Ровенькиантрацит” та ВАТ ЦЗФ „Донецька” був укладений договір №455/1/3-8гп, згідно якого позивач зобов’язався поставити вугільну сировину марки АРШ у відповідності до специфікації № 1 та відшкодувати відповідачеві витрати на збагачення, а відповідач, в свою чергу, зобов’язався прийняти вугільну сировину марки АРШ, збагатити його та всі продукти збагачення, отримані від переробки у відповідності до специфікації №2 поставити по реквізитах Постачальника.

Предметом означеного Договору є збагачення вугілля позивача на умовах давальницької вугільної сировини з метою отримання продуктів збагачення з наступною передачею їх по реквізитам теплоелектростанцій, наданими позивачем на підставі договору з ДП „Вугілля України” №2-01/2-К від 26.01.2004р. та ДП „Луганська вугільна компанія” №325 від 01.10.2004 р.

Як вказує позивач в позовній заяві, під час звіряння показників якості вугілля, відвантаженого збагачувальною фабрикою „Донецька”, з показниками якості вугільної продукції, прийнятої теплоелектростанціями та прийнятої до оплати та фактично оплаченої за період з 01.01.2004 р. по 01.07.2006 р. встановлено ряд розбіжностей: показники, що вказані в посвідченнях якості в ряді випадків не відповідали дійсній якості продукції, що призвело до зменшення його вартості.

При розрахунку недоотриманих грошових коштів позивачем враховувались фактичні показники, прийняті до оплати, що перевищували норму 2%, встановлену ДСТУ 4096-2002, у порівнянні з показниками, вказаними у посвідченнях якості. Крім того, частково розмір недоотриманих грошових коштів було зменшено на суму нарахованих приплат за рахунок поліпшення якості. Таким чином, за твердженням позивача, за період з жовтня 2004р. по червень 2006р. за рахунок невідповідності якісних показників відвантаженої вугільної продукції (згідно посвідчень якості ЦПФ) якісним показникам прийнятого теплоелектростанціями (споживачами) вугілля, державне підприємство „Ровенькиантрацит” фактично недоотримало 1 059 100 грн. 91 коп. (розрахунок доданий до матеріалів справи).

На підставі зазначеного, на адресу відповідача було надіслано претензію №1224 від 03.12.2004 р. щодо коригування випуску продуктів збагачення у сторону збільшення на суму 421 754грн.73коп. у зв`язку з невідповідністю між якісними показниками відвантаженої продукції та якісними показниками фактично прийнятої вугільної продукції.

За результатом розгляду претензії відповідачем частково збитки були погашені шляхом відшкодування концентрату у грудні 2004 р. та січні 2005 р. у вартісному виразі у сумі 421 754 грн.73коп.

25.12.2006 р. позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію №67-юр на суму 673 346 грн. 18 коп. щодо відшкодування завданих збитків внаслідок неналежного виконання зобов’язань за договором, що виразилось у невідповідності між якісними показниками відвантаженої вугільної продукції та якісними показниками прийнятої до оплати вугільної продукції.

Крім того, звіряннями показників кількості вугілля, відвантаженого відповідачем з показниками кількості вугілля, прийнятого теплоелектростанціями за період з 01.02.2004 р. по 01.07.2006 р. встановлено, що у жовтні 2004 р. збагачувальною фабрикою „Донецька” була завищена кількість відвантаженої вугільної продукції сорту АШ відсів на 56,303 тони.

Тобто станом на 01.11.2004 р. відповідачем в порушення вимог п.5.2 договору занижено залишок вугільної продукції сорту АШ відсів на 56,303 тони. Станом на 01.07.2007 р. вартість вугільної продукції (сорт АШ відсів) в кількості 56,303 тони (зола 24,55, волога –7,8% згідно якісного посвідчення від 06.10.2004р. №275) становить 9 392 грн. 69 коп.

Позивач, посилаючись на положення розділу 5 Договору, який передбачає відповідальність переробника за недодержанням виходу продуктів збагачення та невідповідність якісних показників, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача збитків в сумі 646 738 грн. 87 коп., при цьому до складу збитків позивачем також включено суму 9 392 грн. 69 коп. – вартості недопоставлених продуктів збагачення.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, вартість недопоставлених продуктів збагачення в сумі 9 392 грн. 69 коп., що виставлена позивачем згідно претензії № 68-р від 25.12.2006 р., задоволена відповідачем у повному обсязі.

Крім того, за змістом мотивувальної частини позовної заяви позовні вимоги заявлені позивачем як стягнення упущеної вигоди.

За таких обставин, враховуючи, що на момент винесення рішення реальні збитки фактично відсутні, а предмет позовних вимог визначений як стягнення упущеної вигоди, сума - 9 392 грн. 69 коп. – вартості недопоставленої вугільної продукції включена позивачем до складу позовних вимог безпідставно.

На підтвердження позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди в сумі 673 346 грн. 18 коп. позивач посилається на акти звірки за кількістю та якістю, посвідчення якості.

Оцінивши в сукупності надані в обґрунтування позовних вимог матеріали, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, повинен відшкодувати кредитору у повному обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду.

Необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є:

-          протиправність поведінки особи;

-          збитки, як результат протиправної поведінки;

-          причинний зв’язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

-          вина особи, що заподіяла збитками;

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов’язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Пунктом 1 статті 225 цього кодексу передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного зобов'язання другою стороною.

Слід зазначити, що неодержаний прибуток (неотриманий доход, упущена вигода) - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

При цьому при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст. ст. 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Як зазначалося вище, продукти збагачення на підставі договорів, укладених позивачем з ДП „Вугілля України” №2-01/2-К від 26.01.2004р. та з ДП „Луганська вугільна компанія” №325 від 01.10.2004 р. поставлялися на адресу Трипільської теплоелектростанції, Придніпровської теплоелектростанції, Старобешівської теплоелектростанції.

Як вбачається з пояснень ВАТ „Донбасенерго”, під час звіряння показників якості вугілля, відвантаженого ЦЗФ „Донецька”, з показниками якості вугільної продукції, прийнятої Старобешевською ТЕС виявлено факт, що не відповідає дійсній якості продукції. Сумісним відбіром був підтверджений брак. Згідно з посвідченням №115 зола –24,4%, фактично – 29,4%, що перевищує 2% припустимих.

У наданих суду поясненнях від 22.05.2007р. ВАТ „Дніпроенерго” зазначає, що в період з січня 2005р. по грудень 2006р. здійснена поставка вугілля на Придніпровську теплову електричну станцію. В результаті приймання вугілля за якістю, Придніпровською ТЕС, як вантажоотримувачем, шляхом відбору обробки проб вугільної продукції, встановлені показники якості, які перевищували договірні.

ВАТ „Центренерго” під час попереднього слухання справи представив суду договір №1-01/1-П від 26.01.2004р. з додатками, копії актів звіряння по кількості і якості з відповідними посвідченнями про якість, а також телеграми, відповідно до яких вбачається невідповідність фактичних показників якості встановленим.

Згідно п.5.1 договору № 2-01/2-К від 26.01.2004 р., укладеного між ДП “Ровенькиантрацит” та ДП “Вугілля України” та 5.1 договору поставки № 325 від 01.10.2004 р., укладеного між ДП “Ровенькиантрацит” та ДП “Луганська вугільна компанія”, приймання продукції за якістю здійснюється у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, яка затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. N П-7 (далі Інструкція № П-7).

Приймання продукції за якістю та комплектністю провадиться відповідно до стандартів, технічних умов, інших обов'язкових для сторін правил, а також за супровідними документами, котрі засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо).

За приписами п. 16 Інструкції П-7 при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркірування продукції, що надійшла, тари або упакування вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договорові або даним, зазначеним у маркіруванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 дійсної Інструкції), одержувач припиняє подальше приймання продукції і складає акт, у якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов'язаний забезпечити збереження продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншою однорідною продукцією.

В пунктах 29, 30 Інструкції П-7 наведені вимоги, які ставляться до складання акту про фактичну якість продукції, що надійшла.

Так, в даному акті повинні бути відомості про найменування одержувача продукції і його адресу, час початку та закінчення приймання продукції, дату і номер документу про повноваження представника делегованого на участь у перевірці продукції за якістю і комплектністю, а також вказівка про те, що особи, які беруть участь в прийманні продукції, ознайомлені з правилами приймання продукції за якістю, найменування і адреси виробника (відправника) і постачальника, дати і номери телефонограм або телеграм про виклик представника виробника (відправника), дату і номер договору на поставку продукції, рахунку-фактури транспортної накладної (коносамента) і документу, що засвідчує якість продукції, час видачі вантажу органом транспорт а, час розкриття вагону, час доставки продукції на склад одержувача, умови зберігання продукції на складі одержувача до складання акту, стан тари і упаковки в момент огляду продукції, зміст зовнішнього маркування тари, відомості про те чиїми пломбами (відправника або органу транспорту) відвантажена і отримана продукція, справність пломб, відбитки на них, маркування місць, наявність або відсутність пакувальних ярликів, пломб на окремих місцях, повне найменування і перелік пред'явленої до огляду і фактично перевіреної продукції з виділенням забракованої, та продукції, сорт якої не відповідає сорту, вказаному в документі, що засвідчує її якість, докладний опис виявлених недоліків та їх характер, номери стандартів, технічних умов, креслення, зразки (еталони), відповідно до яких проводилась перевірка якості продукції, висновок про характер виявлених дефектів в продукції і причину їх виникнення, інформацію про попередження осіб, що брали участь в прийманні та про те, що вони несуть відповідальність за підписання акту, якій містить дані, що не відповідають дійсності.

Акт повинний бути підписаний всіма особами, що брали участь у перевірці якості і комплектності продукції. Акт, що встановлює неналежну якість або некомплектність продукції, складена за участю представників, зазначених у п. 20, подп. "а", "б" і "у", затверджується керівником підприємства-одержувача або його заступником не пізніше триденного терміну після складання акта (п.п. 31, 32 Інструкції П-7).

Проте, як встановлено судом під час слухання справи, всупереч п. 5.1 договорів № 2-01/2-К від 26.01.2004 р., та поставки № 325 від 01.10.2004 р., положень Інструкції П-7, акти приймання продукції за якістю складені не були.

Надіслані в порядку п. 5.3 договорів № 2-01/2-К від 26.01.2004 р., поставки № 325 від 01.10.2004 р. на адресу вантажовідправника телеграми за фактом виявлення відхилень по якісним показникам продукції, залишені останнім без відповіді та задоволення.

За таких обставин, представлені позивачем акти звірки за кількістю та якістю та посвідчення якості не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих, у розумінні ст. 34 ГПК України, доказів на підтвердження поставки продукції неналежної якості.

Таким чином, позивачем не доведено з допомогою належних та допустимих доказів ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Враховуючи викладене, в позовних вимогах Державного підприємства “Ровенькиантрацит” м. Ровеньки слід відмовити.

При винесені рішення судом враховані приписи Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 03.04.2008 р.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на позивача.

На підставі ст.ст.525, 526, 614, 625 та 655-697, 712 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах Державного підприємства “Ровенькиантрацит” м. Ровеньки – відмовити.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 04.08.2008 р.

Суддя