ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

21.08.08                                                                                           Справа № 15/235

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук Н.М.

суддів

Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши          апеляційну скаргу Приватного підприємства «БМВ»(надалі ПП «БМВ»), за № 15 від 04.04.2008р.

на рішення                     Господарського суду Львівської області від 27.03.2008р.

у справі:                    № 15/235

за позовом:                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівпромліс»(надалі ТзОВ «Львівпромліс», м. Жидачів Львівської області

до відповідача:          ПП «БМВ», м. Жидачів Львівської області

про                               стягнення 275 083,92 грн.,

з участю представників сторін:

від позивача: Бойко М.С. –представник (довіреність б/н від 20.09.2007р.);

Салдан Н.О. –представник (довіреність № 8 від 15.01.2008р.)

від відповідача: не з’явився

Права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22 ГПК України представникам сторін роз’яснено. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.03.2008р. у справі № 15/235 (Т.Костів) позовні вимоги ТзОВ «Львівпромліс»(з урахуванням уточнення позовних вимог а.с. 93-96) задоволено частково, стягнуто з ПП «БМВ»на користь позивача 77 125,00 грн. –основного боргу, 4 337,09 грн. –пені, 2 187,77 грн. –3% річних, 9 127,46 грн. –інфляційних втрат, 93,00 грн. –збитків, усього 92 870,32 грн., 928,70 грн. витрат по сплаті державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 2 505,60 грн. судових витрат.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума боргу підтверджується матеріалами справи, а доказів оплати заборгованості відповідачем не представлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач в судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечує, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач в судове засідання 21.08.2008 р. не з’явився, причини неявки не повідомив. Оскільки, останній належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення, колегія суддів вважає за можливе слухати справу за його відсутності в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

15.06.2006р між ТзОВ «Львівпромліс»(орендодавець), ПП «БМВ»(орендар) та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна»(банк –заставодержатель майнового комплексу). було укладено договір оренди майнового комплексу, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування єдиний майновий комплекс (площею 2,5319 га), розташований за адресою м. Жидачів, вул. Гніздичівська, 8, визначений у додатку №1 до цього договору, вартістю 9 338 837,19 грн. для здійснення господарської діяльності (а.с. 13-16).

Згідно з пп. 2.1, 2.2 договору, орендар вступає в строкове платне користування майновим комплексом з моменту його передачі за актом здачі-приймання, але не раніше моменту укладення цього договору. Передача майнового комплексу орендарю, а також його повернення орендодавцю оформляється шляхом укладення акта здачі-приймання, який підписується орендодавцем та орендарем. При цьому, у відповідності до п.2.4 договору, моментами передачі майнового комплексу в оренду та його повернення вважаються дати, вказані в актах здачі-приймання.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що орендна плата за базовий місяць розрахунку складається з плати за експлуатацію майна, що входить до майнового комплексу та плати за використання земельної ділянки, на якій розташований майновий комплекс, та становить 57 000,00 грн. Крім того, на підставі п.3.3 орендар зобов’язаний відшкодовувати орендодавцю, на підставі відповідних рахунків, вартість послуг, необхідних для використання майнового комплексу, зокрема, вартість використаної електроенергії, води, а також каналізаційному обслуговуванню.

Так, на виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв майновий комплекс в оренду, що підтверджується актом приймання-передачі, який 20.06.2006р. підписаний орендарем без застереження (а.с. 18-26,28).

Твердження відповідача про те, що частина майна не була придатна для використання, що підтверджується листом №36/08 від 11.08.2006р., судом до уваги не береться, оскільки. відповідач повідомив позивача про задіяння у виробничому процесі тільки третину виробничих площ в зв’язку з несправністю деякого обладнання майнового комплексу вже після прийняття майнового комплексу в оренду згідно з актом приймання-передачі, який підписаний сторонами без зауважень.

Згідно з п. 7.5 договору оренди термін оренди встановлюється з моменту передачі майнового комплексу до 01.09.2006 р.

В судовому засіданні було встановлено, що після закінчення терміну дії договору відповідачем повернуто майновий комплекс позивачу. Моментом передачі майнового комплексу слід вважати 01.09.2006 р., що не заперечується позивачем, в зв”язку з чим останнім пред’явлено вимоги про стягнення орендної плати лише за період дії договору оренди, тобто за період з 20.06.2006р. по 01.09.2006р.

Відповідно до пп.3.5 договору орендар сплачує орендну плата щомісячно до 15 числа поточного календарного місяця за попередній календарний місяць, а пов’язані з орендою платежі –до 3-го числа поточного календарного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, такі рахунки відповідачу виставлялись (а.с. 43-47,105), які відповідачем оплачувалися з порушенням умов договору (а.с. 48-56,106). В зв’язку з чим у останнього перед позивачем виникла заборгованість.

Зокрема, поданим позивачем розрахунком, сума основного боргу з орендної плати та пов’язаними із орендою платежами становить 77 125,00 грн. (а.с. 97). Належних доказів зворотнього суду не надано. Твердження відповідача про усну домовленість, досягнуту ним із позивачем про зменшення належної до сплати суми, судом не береться до уваги, оскільки відповідно до п. 3.5 договору, форма або порядок оплати може бути змінений лише за письмовою згодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно із п. 3.7. договору, сума орендної плати та пов’язаних з орендою платежів, перерахована невчасно чи не в повному обсязі, сплачується орендодавцю з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплати за кожен день прострочення. Як випливає з матеріалів справи та підтверджується відповідним розрахунком, сума пені становить 4 337,09 грн. з урахуванням шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідним розрахунком позивачем правомірно нараховано 3% річних за період з 18.07.2006 р. по 20.07.2007 р. в сумі 2 187,77 грн. та інфляційні втрати за період з 18.07.2006 р. по 20.07.2007р., що становлять 9 127,46 грн. (а.с. 98).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в розмірі 93,00 грн., які нараховані відповідно до акту приймання-передачі майна №2 від 27.11.2006р., то колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає дану вимогу безпідставною та необґрунтованою, в зв”язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити, а рішення в цій частині - скасувати та в позові відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається з прибуткової накладної №ПН-0001955 від 22.08.2005р. позивачем було отримано зокрема пост.кноп.ПКЕ 222-2 У2 за ціною 30,00 грн. за шт. та згідно прибуткової накладної №ПН-0001711 від 27.07.2005р. – олів.алмаз. «Славутич»за ціною 63,00 грн. за шт. (а.с. 59,63)., доказів передачі саме цього товару позивачем не надано, оскільки з вищезгаданого акту вбачається, зокрема, відсутність пульту кнопкового ПКЕ 222 до пилорами “Serra”, алмазного олівця для правки заточного круга та зауваження щодо наявності чи технічного стану іншого майна, вимог щодо якого позивач не заявляє.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевим господарським судом безпідставно стягнено з відповідача 2505,60 грн. судових витрат за проведення експертизи. З матеріалів справи вбачається, що експертиза не проводилася (а.с.120) в зв’язку з неоплатою ПП. „БМВ” відповідної суми на проведення експертизи, проте це не є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 2505,60 грн. коштів, які позивач нібито заплатив за проведення експертизи. В даному випадку позивач вправі повернути собі заплачені кошті у Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач належними та допустимими доказами не спростував доводів, викладених в позовній заяві.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу - частково задоволити.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу задоволити частково.

2.          Рішення господарського суду Львівської області від 27.03.2008р. у справі № 15/235 скасувати в частині стягнення 93,00 грн. збитків. В цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Рішення в частині стягнення 2 505,60 грн. судових витрат скасувати.

3.          В решті частині рішення залишити без змін.

4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

5.          Справу передати в місцевий господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                       Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко