ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2008 р.

№ 21/486

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Картель", м. Київ (далі –ЗАТ "Картель")

на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2007 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2008

зі справи № 21/486

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа супермаркетів електроніки "Домотехніка", м. Київ (далі – ТОВ "Домотехніка")

до ЗАТ "Картель" та

приватного підприємства "Інформаційне агентство "Інформбюро", м. Київ (далі –ПП "Інформаційне агентство "Інформбюро")

про визнання відомостей неточними та такими, що не відповідають дійсності і принижують ділову репутацію, та про спростування таких відомостей.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

ТОВ "Домотехніка" –не з'яв.,

ПП "Інформаційне агентство "Інформбюро" –Врублевського І.О.

ЗАТ "Картель" –Цигана О.І.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Домотехніка" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ЗАТ "Картель" про визнання відомостей неточними та такими, що не відповідають дійсності і принижують ділову репутацію, та про спростування таких відомостей, а також про стягнення з відповідача судових витрат.

Судом першої інстанції залучено до участі у справі ПП "Інформаційне агентство "Інформбюро" спочатку як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а згодом –як другого відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2007 (суддя Шевченко Е.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 (колегія суддів у складі: суддя Корсак В.А. –головуючий, судді Авдеєв П.В., Тищенко А.І.), позов задоволено частково:

? ЗАТ "Картель" (редакція загальнонаціонального тижневика "Деловая столица") зобов’язано спростувати інформацію, розміщену в статті "Домотехника" под прицілом" в загальнонаціональному тижневику "Деловая столица", а саме інформацію про те, що:

- володільцем мережі "Домотехника" є Єгор Подольский;

- володільці мережі "Домотехніка" Сергій Розанов та Сергій Закревський мають намір продати компанію та найбільш вірогідним покупцем стане один з співзасновників фірми "Фокстрот" чи група магазинів "Фокстрот";

- закриття магазинів мережі "Домотехніка" (відмова від деяких супермаркетів) пов’язано з проведенням масових перевірок контролюючими органами" –

шляхом опублікування тексту відповідного спростування в загальнонаціональному тижневику "Деловая столица", який має бути погоджено з директором ТОВ "Домотехніка" Костянтином Теретишником;

? із ЗАТ "Картель" на користь ТОВ "Домотехніка" стягнуто 85 грн. витрат зі сплати державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

? в іншій частині позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що:

оскільки позовні вимоги заявлено лише до ЗАТ "Картель", суд не може вийти за їх межі, а тому не розглядає вимоги, заявлені до ПП "Інформаційне агентство "Інформбюро";

викладені у статті "Домотехника" под прицелом" відомості в їх сукупності про невипадковість та масовість проведених перевірок та причинний зв'язок між проведеними перевірками та закриттям магазинів мають негативний характер і формують у споживачів думку про те, що мережа супермаркетів "Домотехніка" нездатна нормально функціонувати, а відтак відповідні відомості є такими, що не відповідають дійсності, принижують ділову репутацію позивача й тому підлягають спростуванню.

ЗАТ "Картель" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення з цієї справи скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Скаргу мотивовано тим, що відомості, розміщені в статті "Домотехника" под прицелом" в загальнонаціональному тижневику "Деловая столица", є достовірними та, як наслідок, не можуть бути визнані такими, що не відповідають дійсності, завдають шкоди честі, гідності, діловій репутації позивача, а отже, не підлягають спростуванню.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників відповідачів, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- матеріали публікації ЗАТ "Картель" отримало від ПП "Інформаційне агентство "Інформбюро" згідно з договором про надання інформаційних матеріалів від 01.02.2002, додатком № 1 до вказаного договору, додатком № 65 до договору від 01.02.2007 № 2, а також актом виконаних робіт від 30.06.2007 № 65.

Причиною виникнення даного спору стало намагання ТОВ "Домотехніка" спростувати інформацію, яку воно вважає недостовірною.

За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім’ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини четвертої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 № 7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" (далі –Постанова № 7) визначено, що під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов’язаними суб’єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій.

При цьому під поняттям “спростування” розуміється доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань або їх заперечення. Спростування має відбуватись, як правило, у формі, ідентичній поширенню інформації, а коли це неможливо чи недоцільно, - в адекватній чи іншій формі, з урахуванням того, що воно повинно бути ефективним. Крім того, спростування обов’язково має бути проведено або підписано особою, яка поширила неправдиву інформацію і цим порушила немайнові права позивача. У протилежному випадку застосовуються інші способи захисту - відповідь, висловлювання своєї думки тощо.

У пункті 6 Постанови № 7 зазначено також, що:

відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача;

якщо позов пред’явлено про спростування відомостей, опублікованих в пресі або поширених іншими засобами масової інформації (по радіо, телебаченню), як відповідачі притягаються автор та відповідний орган масової інформації (редакція, агентство, інший орган, що здійснив випуск інформації).

Відповідно до статті 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Згідно зі статтею 42 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника (співзасновників).

Статтею 33 Закону України "Про інформаційні агентства" передбачено, що громадяни, юридичні особи, державні органи і органи місцевого самоврядування, а також їх уповноважені представники мають право вимагати від інформаційного агентства спростування розповсюджених про них відомостей, що не відповідають дійсності, принижують їх честь та гідність. Спростування здійснюється інформаційним агентством, яке розповсюдило таку інформацію. Інформація, що не відповідає дійсності, має бути спростована як інформаційним агентством, так і розповсюджувачем цієї інформації. Відшкодування матеріальної і моральної шкоди за розповсюдження інформації, що спростовується, здійснюється у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про інформаційні агентства" розповсюджувачем продукції інформаційного агентства може бути як саме агентство, так і суб'єкт підприємництва - власник (користувач) засобу комунікації, через який він розповсюджує продукцію інформаційного агентства в порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та укладеною між ними угодою.

Судові інстанції у розгляді справи дійшли вірного висновку про те, що:

ПП "Інформаційне агентство "Інформбюро" є інформаційним агентством, яке надало ЗАТ "Картель" відомості, опубліковані у статті "Домотехника" под прицелом", а тому є відповідачем у справі;

ЗАТ "Картель" у даному випадку виступило як розповсюджувач продукції агентства, а саме статті "Домотехника" под прицелом", а тому назване товариство також є належним відповідачем у справі.

Разом з тим, господарський суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов неправильного висновку про те, що, оскільки позовні вимоги заявлені позивачем саме до ЗАТ "Картель", то суд не має права вийти за їх межі без заяви сторін у справі, а тому розглядає лише вимоги, заявлені саме до ЗАТ "Картель".

Відповідно до частини третьої статті 21 ГПК України відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Місцевий господарський          суд, залучивши до участі у справі крім ЗАТ "Картель" іншого відповідача, за відсутності заяв позивача про зміну позовних вимог повинен був розглядати позов про спростування недостовірної інформації стосовно обох відповідачів.

Згідно з частиною сьомою статті 84 ГПК України якщо у справі беруть участь кілька позивачів і відповідачів, в рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них.

З огляду на наведене Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень і передачі справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, під час якого необхідно розглянути позовні вимоги стосовно обох відповідачів та вирішити спір згідно з приписами закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу закритого акціонерного товариство "Картель" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 зі справи № 21/486 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя            І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов