ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2008 р.

№
2-8/2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової
Т.Б. -головуючого Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за
участю представників сторін:

позивача

ОСОБА_3
дов. від 30.01.2006 року

відповідача

не
з'явився, належно повідомлений про час і місце слухання справи

третіх
осіб не
з'явилися, належно повідомлені про час і місце слухання справи

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуОСОБА_1

на
постанову від
11.12.2007 року Київського апеляційного господарського суду

у
справі

№
2-8/2006 Дарницького районного суду міста Києва

за
позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

треті
особи

1.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Актив"; 2. Дарницька
районна у місті Києві державна адміністрація; 3. ОСОБА_4; 4. Приватний
нотаріус ОСОБА_5

про

визнання
недійсними рішення зборів, змін та доповнень до статуту, установчого договору

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про
визнання недійсними змін від 06.11.2001 року до установчого договору про
діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив", змін та
доповнень від 06.11.2001 року до Статуту товариства та їх державної реєстрації
Дарницькою районною державною адміністрацією м. Києва від 20.11.2001 року.

В
уточненні до позовних вимог позивач просив визнати недійсним рішення зборів
учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив", оформлене
протоколом № 6 від 01.11.2001 року, визнати недійсними зміни та доповнення, що
є невід'ємною частиною Статуту Tовариства з обмеженою відповідальністю
"Актив", зареєстровані 20.11.2001 року в Дарницькій районній
державній адміністрації м. Києва та їх державну реєстрацію, визнати недійсним
установчий договір про діяльність товариства "Актив" (нова редакція)
зареєстрований 20.11.2001 року в Дарницькій районній державній адміністрації м.
Києва та його державну реєстрацію.

Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2006 року позов задоволено.

Визнано
недійсними рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю
"Актив", оформлене протоколом № 6 від 01.11.2001 року, зміни та
доповнення, що є невід'ємною частиною Статуту Tовариства з обмеженою
відповідальністю "Актив", зареєстровані 20.11.2001 в Дарницькій
районній державній адміністрації м. Києва та їх державну реєстрацію, установчий
договір про діяльність Tовариства з обмеженою відповідальністю
"Актив" (нова редакція) зареєстрований 20.11.2001 року в Дарницькій
районній державній адміністрації м. Києва та його державну реєстрацію.

За
апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив"
судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського
апеляційного господарського суду від 11.12.2007 року скасовано з прийняттям
нового рішення, яким у позові відмовлено повністю.

ОСОБА_1
звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій
просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2007
року скасувати, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07.12.2006
року залишити в силі.

Скаржник
посилається на те що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням
матеріального та процесуального права, а саме частини 1 статті 55 Конституції
України, статей 43, 99 Господарського процесуального кодексу України.

На
обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на те, що суд апеляційної
інстанції не надав належної юридичної оцінки тому факту, що укладення
установчого договору між фізичними особами, що мало місце у даному випадку,є
першочерговим, оскільки саме установчим договором визначається розмір часток
кожного учасника господарського товариства. Лише після його укладення йдеться
про внесення змін до статуту товариства, після чого установчі документи
погоджуються та затверджуються зборами учасників товариства і подаються до
реєстратора для здійснення їх державної реєстрації.

Також,
скаржник посилається на те, що шляхом підроблення підпису позивача в установчих
документах, про що свідчить висновок спеціаліста -почеркознавця КНІСЕ від
15.02.2002 року за №592, сталося протиправне заволодіння часткою статутного
фонду товариства позивача.

Так,
заявник вважає, що районний суд відповідно статті 48 Цивільного кодексу УРСР,
законно та обґрунтовано визнав правочин недійсним.

Крім
того, заявник касаційної скарга посилається на безпідставне застосування
апеляційним судом норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу
України, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказані Кодекси не
були чинними.

Заслухавши
доповідь судді -доповідача та присутнього у судовому засіданні представника
позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної
оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відповідно
до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови
апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та
на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як
вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є визнання
недійсним рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю
"Актив", оформлене протоколом №6 від 01.11.2001 року, визнання
недійсними змін та доповнень, що є невід'ємною частиною Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю "Актив" зареєстровані 20.11.2001 року у
Дарницькій районній державній адміністрації м. Києва та їх державну реєстрацію,
визнання недійсним установчого договору про діяльність ТОВ "Актив"
(нова редакція), зареєстрований 20.11.2001 в Дарницькій районній державній
адміністрації м. Києва та його державну реєстрацію.

Скасовуючи
рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07.12.2006 року Київський
апеляційний господарський суд виходив з того, що установчий договір відповідно
статті 143 Цивільного кодексу України не є установчим документом товариства, в
зв'язку з чим позовна вимога про визнання його недійсним не ґрунтується на
вимогах чинного законодавства.

Касаційна
інстанція не може погодитись із таким висновком.

Установчий
договір, тобто договір про створення або заснування товариства лише після
набрання чинності Цивільним кодексом України втратив своє значення як установчий
документ, оскільки стаття 4 Закону України "Про господарські
товариства", в редакції, що діяла до прийняття Цивільного кодексу України,
передбачала, що акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з
додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі установчого
договору і статуту.

Як
вбачається з матеріалів справи спір стосується установчого договору,
зареєстрованого 20.11.2001 року.

Отже,
для вирішення спору по суті суду необхідно було надати правову оцінку спірним
правовідносинам з огляду на норми права, які регулювали ці правовідносини до
набрання чинності Цивільним кодексом України.

Крім
того, апеляційний суд зазначив, що законодавством не встановлено такого способу
захисту цивільного права, як визнання недійсним змін та доповнень до статуту
товариства.

Такий
висновок є помилковим, оскільки статут юридичної особи визначає статус
юридичної особи та містить норми, обов'язкові для учасників товариства,
посадових осіб товариства та інших працівників, то за своєю правовою природою він
є індивідуальним актом ненормативного характеру.

Необґрунтованим
також є висновок апеляційного суду про те, що позов пред'явлено не до тієї
особи, оскільки його здійснено без урахування та дослідження обставин справи.

Так,
поза увагою суду залишились ті обставини, що однією з вимог позивача є визнання
недійсним установчого договору, який укладається, особами які його підписали.

Крім
того, відповідно статті 24 Господарського процесуального кодексу України
господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення
залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі
іншого відповідача, а відповідно статті 65 цього ж Кодексу з метою забезпечення
правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в
необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду як, зокрема,
вирішує питання про залучення до участі у справі іншого відповідача та про
виключення чи заміну неналежного відповідача.

Таким
чином, з матеріалів справи вбачається, що господарським судом апеляційної
інстанції при розгляді справи та прийнятті постанови не взято до уваги та не
надано належної правової оцінки всім обставинам, що, враховуючи суть спору,
свідчить про не з'ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Зазначені
обставини також залишились поза увагою Дарницького районного суду.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови
від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно
перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне
з'ясування всіх обставин справи, які
мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у
справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки
передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що
не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази,
рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під
час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись
статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110,
11111, 11112 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

П
О С Т А Н О В И В :

Рішення
Дарницького районного суду міста Києва від 07.12.2006 року та постанову
Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2007 року у справі №
2-8/2006 Дарницького районного суду міста Києва скасувати.

Справу направити на новий
розгляд до господарського суду міста Києва.

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Головуючий суддя                                         Т.
Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач