ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

23.06.2008

Справа №2-15/9112.1-2006

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кримської філії (95000, АР Крим м. Сімферополь, вул.. Р. Люксембург, 1)

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Кримтел» (95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Р. Люксембург, 11)

Про відшкодування збитків

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – Іванів Н.В., довіреність б/н від 11.10.2007 р., у справі

Від відповідача – Кулянова К.О., довіреність № 09-2005 від 21.09.2005 р., у справі

Обставини справи: Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Кримської філії звернулося до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Кримтел» про стягнення 170041,05 грн. збитків.

Рішенням господарського суду АР Крим від 11-14.10.2005 р. у справі № 2-1/11868-2005 у позові було відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.12.2005 р. у справі № 2-1/11868-2005 апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кримської філії залишена без задоволення, рішення господарського суду АР Крим від 11-14.10.2005 р. у справі № 2-1/11868-2005 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2006 р. у справі № 2-1/11868-2005 касаційна скарга Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кримської філії була задоволена, рішення господарського суду АР Крим від 11-14.10.2005 р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 12.12.2005 р. у справі № 2-1/11868-2005 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 04.05.2006 р. справа була призначена до розгляду із привласненням їй № 2-11/9112.1-2006.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 30.05-16.06.2006 р. провадження у справі було зупинено у зв’язку з призначенням у справі судово-технічної експертизи.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 21.02.2007 р. провадження у справі було поновлено у зв’язку з проведенням судової експертизи.

У судовому засіданні 26.03.2007 р. представником позивача була надана заява про зміну позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 407957,76 грн., а також судові витрати.

Судом вказана заява була задоволена.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 02.07.2007 р. провадження у справі 2-11/9112.1-2006 було зупинено у зв’язку з призначенням у справі судово-бухгалтерської експертизи.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 15.11.2007 р. провадження у справі було поновлено.

Ухвалою Заступника Голови Господарського суду АР Крим від 04.02.2008 р. у зв’язку із закінченням строку повноважень судді ГС АР Крим Цикуренка А.С. справа передана на розгляд судді Іщенко І.А. із привласненням номеру 2-15/9112.1-2006.

Ухвалою ГС АР Крим від 18.02.2008 р. справа була прийнята до провадження та призначена до слухання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Вищий господарський суд України своїми постановами від 13.05.2003 р. по справі № 18/225 і від 20.05.2003 р. по справі № 2/362, залишеними Верховним судом України без зміни, відмовив у задоволенні позову Компанії про спонукання Укртелекому до укладання договору оренди виробничих приміщень під розміщення устаткування АТС-22 Компанії, тобто розміщення устаткування вважається незаконним з початку його розміщення. Крім того, 05.06.2003 р. господарський суд АР Крим рішенням, залишеним без змін Вищим господарським і Верховним судами України, задовольнив позов Укртелекому до Компанії по справі № 2-5/4180.1-2003 про усунення перешкод в користуванні виробничими приміщеннями по вул.. Московська, 9 в м. Ялта. Не дивлячись на те, що дане рішення набрало чинності 07.10.2003 р. Компанія до теперішнього часу під різними приводами ухиляється від його виконання. Через відсутність можливості Укртелекомом використовувати приміщення по вул.. Московська, 9 в м. Ялта, що належать йому на праві власності, незаконно зайняті Компанією, він вимушено орендує під розміщення своєї станції АТС-34 нежитлові приміщення у комунального підприємства м. Ялта, в результаті чого спричинені збитки у розмірі 407957,76 грн., які складаються з суми сплачених коштів за вимушену оренду та коштів за охорону приміщень, зайнятих відповідачем.

Представник відповідача у судовому засіданні та відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що укладення Укртелекомом договору оренди від 10.07.2001 р. приміщень для розміщення АТС-34 є результатом господарської діяльності позивача та як слід з цього необґрунтовано відносить витрати з даного договору як збитки, що спричинені у результаті дій відповідача, а тому і відсутній склад правопорушення, та помилкове посилання позивача на статтю 1166 Цивільного кодексу України. Щодо виплат на охорону ЦЕЗ-5 КФ ВАТ «Укртелеком», дані виплати також не можуть бути визнані збитками, що спричинені діями відповідача, оскільки дане обладнання є майном позивача розташованого за адресою : м. Ялта, вул.. Московська, 9, а оплата за охорону такого майна здійснювалася б незалежно від розміщення на даній ділянці обладнання ТОВ ВК «Кримтел».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням вказівок Вищого господарського суду України, суд

ВСТАНОВИВ :

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами під час судового засідання, відповідач займає приміщення на п’ятому поверсі в будинку № 9 по вул.. Московській в м. Ялті, в якому розміщено обладнання для АТС – 22, придбане відповідачем за договором купівлі-продажу № 1810001 від 18.10.2000 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.05.2003 р. у справі № 18/225 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Кримтел» (Кримтел) про спонукання Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» (Укртелеком) укласти договір здачі в оренду приміщень, площею 126 кв.м по вул.. московській, 9 в м. Ялті для розміщення обладнання АТС-22.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2003 р. у справі № 2/362 у позові Кримтел про визнання укладеним Договору оренди приміщень площею 12 кв.м під розміщення обладнання АТС-22 по вул.. Кірова, 135 в м. Ялті, також було відмовлено.

05.06.2003 р. Рішенням Господарського суду АР Крим задоволено позов Укртелекому до Кримтел у справі № 2-5/4180.1-2003 про усунення перешкод у користуванні виробничими приміщеннями по вул.. Московська, 9 в м. Ялті та зобов’язав Кримтел демонтувати та вивезти з приміщень ВАТ «Укртелеком» по вул.. Московська, 9 обладнання АТС-22.

Постановами Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.10.2003 р., Вищого господарського суду України від 09.03.2004 р. вказане рішення Господарського суду АР Крим залишено без змін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв’язку з неможливістю користування своїми виробничими приміщеннями, на яких розташоване обладнання АТС-22, що належить відповідачу та необхідністю в даному приміщенні для розташування своєї АТС-34, внаслідок чого КФ ВАТ «Укртелеком» змушена орендувати приміщення за адресою м. Ялта, вул.. Дзержинського, 4, у Ялтинського управління житлово-комунального господарства, у зв’язку з чим позивач несе додаткові збитки у розмірі 404470,39 грн. Також у зв’язку зі знаходженням обладнання АТС-22 на площах ВАТ «Укртелеком» з 21.05.2001 р. позивач поніс витрати з охорони обладнання ТОВ ВК «Кримтел» у розмірі 3487,37 грн. Загальна сума понесених збитків за розрахунком позивача становить 407957,76 грн., які в добровільному порядку відповідачем не сплачені, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Як вбачається з експертного висновку № 68 судово-бухгалтерської експертизи в результаті дослідження встановлено, що, за досліджуваний період ВАТ «Укртелеком» укладав з КП «Ялтажилексплуатація» кілька договорів на оренду приміщень. Тому КП «Ялтажилексплуатація» виставляла ВАТ «Укртелеком» спільний рахунок за надані послуги з оренди і отже, ВАТ «Укртелеком» перераховував грошові кошти КП «Ялтажилексплуатація» в загальній сумі за всі об'єкти оренди.

Роздільний облік виставлених і сплачених сум за оренду по об'єктах оренди не вівся. У бухгалтерському обліку відбивається загальна сума нарахована за послуги оренди, сплачена і загальна сума заборгованості або передоплати по всім об'єктам оренди. Отже, визначити по бухгалтерському обліку ВАТ «Укртелеком» розмір грошових коштів, перерахованих КП «Ялтажілексплуатация» за оренду приміщень, розташованих за адресою: м. Ялта, вул. Дзержинского, 4 за період з 01.07.02г. по 29.01.07г. експертові не представляється можливим.

Висновок судово-технічної експертизи № 008 від 17.01.2007 р. складається з того, що розміщення АТС-34, належне ВАТ «Укртелеком» на виробничих площах по вул.. Московська, 9 м. Ялта, замість АТС-22 без спричинення шкоди нормальній роботі станції можливе лише після остаточного демонтажу обладнання станції АТС-22 і розробки та затвердження усієї необхідної проектно-технічної документації на встановлення обладнання АТС-34, відповідно діючих норм, що підтверджує той факт, що на час судового розгляду позивачем не було розроблено та затверджено необхідну проектно-технічну документацію на встановлення обладнання АТС-34.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на статті 224, 225 Господарського кодексу України, тобто визначає та обґрунтовує правову природу стягуваної з відповідача суми як збитки.

Розглянувши представлені сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, судом не вбачається обґрунтованих правових підстав для задоволення позову про відшкодування збитків з огляду на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на статті 224, 225 Господарського кодексу України, тобто визначає та обґрунтовує стягувану з відповідача суму (вартість несплачених відповідачем путівок) у розмірі 407957,76 грн. як збитки.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов’язання, якого припустився боржник. Отже, між порушенням та збитками має бути причинний зв’язок.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 25 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов’язання, якого припустився боржник. (в даному випадку відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Кримтел»).

Отже, між порушенням та збитками має бути причинний зв’язок. За відсутністю такого зв’язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв’язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв’язок між саме між порушенням зобов’язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Аналогічне положення міститься в статті 173 Господарського кодексу України, якою передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи стягувана сума у розмірі 407957,76 грн. за своєю правовою природою та в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України не є збитками.

В Роз’ясненнях №02-5/215 від 01.04.1994 р. „Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з відшкодуванням шкоди” Вищий арбітражний суд України зазначив, що для правильного вирішення спорів, пов’язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов’язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 Господарського процесуального Кодексу України).

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт сричинення та розмір збитків, заподіяних відповідачем, безпосередній причинний зв’язок між правопорушенням та спричиненням збитків.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала збитків, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 3 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків доказується кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків.

Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

Не підлягає доведенню факт безпідставного зайняття відповідачем з 21.05.2001р. приміщень позивача площею 126 кв.м. шляхом розміщення в них обладнання АТС-22.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У постанові Вищого господарського суду України від 28.02.2006 р. було зазначено при вирішенні спору про відшкодування шкоди господарському суду слід встановити факт заподіяння шкоди відповідачем, наявність його вини та причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою, а також доведеність розміру шкоди.

Згідно частини 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Однак, всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України позивач не довів суду безперечних доказів заподіяння збитків Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Кримтел» у розмірі 407957,76 грн., не довів безперечного причинного зв’язку між протиправними діями відповідача та спричиненими збитками, а також безперечних та достатніх доказів спричинення збитків саме у вказаному розмірі, через що у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Додатково суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи 25.03.2008 р. (тобто в ході судового розгляду справи) був складений акт, підписаний представниками обох сторін, згідно якого представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Кримтел» повністю демонтовано та вивезено обладнання АТС-22 (ЕWSD V.7.1) з будівлі Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» ЦЕЗ № 5 по вул.. Московська, 9 м. Ялта за період з 02.02.2007 р. по 25.09.2007 р. Конструкції вигородки (гермозони) знаходяться в справному стані.

У судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення згідно статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 26.06.2008 р.

З урахуванням викладеного, керуючись статями 33, 34, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.