ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"12" червня 2008 р.

Справа № 22/32-08-702

Колегія   суддів
Одеського   апеляційного   господарського  суду
у   складі:

Головуючого
Лашина В.В.

Суддів :
Єрмілова Г.А.                                                                                                                           Воронюка
О.Л.

при секретарі
Толок В.В.

за участю представників сторін:

Від позивача (СПД ОСОБА_1.) -  ОСОБА_1., посвідчення  НОМЕР_1;

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу “Україна”

на рішення  господарського суду Одеської  області від 18.04.2008 р.

зі справи № 22/32-08-702

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1.

до Сільськогосподарського кооперативу
“Україна”

про стягнення 206841,67 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

21 лютого 2008 р. Суб`єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1(далі -СПД ОСОБА_1.) звернувся до
господарського суду з позовом до Сільськогосподарського кооперативу „Україна”
(далі -СК „Україна”)  про стягнення 206
841,67 грн., обґрунтовуючи тим, що 07.08.2007 р. між СПД ОСОБА_2. та позивачем
був укладений договір відступлення права вимоги за договором підряду № 8 від
13.03.2007 р., за яким СПД ОСОБА_2. надала послуги зі вбирання врожаю на 1440
га на суму 295 200 грн., за які відповідач розрахувався частково зерном пшениці
на суму 88 358,33 грн., а від сплати іншої заборгованості відмовився.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.04.2008 р. (суддя
Торчинська Л.О.) позовні вимоги задоволені частково, з СК „Україна” на користь
СПД ОСОБА_1. стягнуто 189 170 грн. основного боргу.

Не погоджуючись з цим рішенням, СК „Україна” в апеляційній скарзі
просить його скасувати, посилаючись на порушення та неправильне застосування
місцевим господарським судом норм матеріального права, на неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи, оскільки укладений між СПД ОСОБА_2. та
СПД ОСОБА_1. договір має ознаки договору факторингу й відповідно до ч. 3 ст.
1079 ЦК України для здійснення цього договору СПД ОСОБА_2. повинна була мати
ліцензію. Крім цього, як вважає апелянт, господарський суд не прийняв до уваги
невиконання СПД ОСОБА_2. обов`язків за договором підряду № 8 від 13.03.2007 р.

В судове засідання не з'явився
представник відповідача, який  був
належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, про причини
неявки, суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника
позивача - суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1.,
перевіривши юридичну повноту встановлених судом першої інстанції обставин
справи, судова ко легія вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та не
підлягаючою задоволенню з наступних під став.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.03.2007 р. між СПД ОСОБА_2. та СК „Україна” був укладений договір підряду,
за умовами якого СК „Україна” доручив СПД ОСОБА_2. виконати
сільськогосподарські роботи, а саме провести збір сільськогосподарських культур
на полях відповідача, згідно агротехнічних можливостей комбайнів.

Пунктами 2.5, 2.6 договору визначена
площа збирання у 2300 га (пшениці 1050 га, ячмінь -550 га, горіх -150 га, рапс
-220 га) та встановлено ціну у розмірі 205 грн. за 1 га.

За пунктом 3.8 договору СК „Україна”
зобов`язався в одноденний термін по закінченні робіт скласти акт виконаних
робіт.

Згідно з актом приймання-здачі виконаних робіт від 27.06.2007 р.
встановлено виконання СПД ОСОБА_2. обсягу робіт в розмірі 1440 га на суму 295
200 грн. При цьому вказано, що акт служить для розрахунків за надані послуги.

Також з матеріалів справи видно, що відповідач за виконані роботи
розрахувався частково зерном пшениці 106030 кг на суму 106 030 грн.

Отже, сума заборгованості відповідача
становить 189 170 грн.

07.08.2007 р. між СПД ОСОБА_2. та СПД ОСОБА_1. був укладений договір
відступлення права вимоги, за умовами якого СПД ОСОБА_2. передала належне їй
право вимоги за договором підряду № 8 від 13.03.2007 р. позивачу.

Згідно з п. 2.1 цього договору за
передане право вимоги по договору підряду № 8 від 13.03.2007 р. СПД ОСОБА_1.
сплачує СПД ОСОБА_2. суму в розмірі 1000 грн.

Про здійснення відступлення права вимоги СК „Україна” був повідомлений,
що підтверджується поштовою квитанцією про відправлення /а.с.33, 34/.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги
на суму 189 170 грн., цілком вірно встановив обставини справи та дав їм належну
юридичну оцінку із застосуванням до спірних правовідносин належних норм
матеріального права.

Посилання СК „Україна” на те, що договір
відступлення права вимоги є насправді договором факторингу, судова колегія
вважає помилковим з огляду на таке.

Частиною 5 ст. 350 ГК України
передбачено, що загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій
визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про банки і
банківську діяльність, іншими законами, а також нормативно-правовими актами
Національного банку України.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про банки і банківську діяльність”
факторинг є банківською операцією по придбанню права вимоги з поставки товарів
і надання послуг, прийняття ризику виконання таких вимог та інкасація цих
вимог.

Статтями 1077, 1078 ЦК України визначено,
що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується
передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а
клієнт відступає або зобов'язується відступити своє право грошової вимоги до
третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право
грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право
вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Виходячи зі ст. 1079 ЦК України сторонами
у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може
бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати
факторингові операції.

Тобто, Цивільним кодексом України зазначено, що факторинг не є виключно
банківською операцією та може здійснюватися суб`єктами підприємницької
діяльності за умови отримання відповідного дозволу у встановленому законом
порядку.

Визначення факторингу встановлено п.
1.10. Закону України „Про податок на додану вартість”, а саме: факторинг -
операція з переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи
другому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого
боргу першому кредитору.

Отже, відступлення права грошової
вимоги первісним кредитором іншій особі (фактору) з компенсацією останнім
вартості такого боргу за плату є факторинговою операцією.

Однак у договорі відступлення права вимоги від 07.08.2007 р. не
передбачено компенсації позивачем СПД ОСОБА_2. вартості боргу. Крім цього, за
умовами договору факторингу саме СПД ОСОБА_2. повинна сплачувати позивачу плату
за відступлення права вимоги, між тим у дійсності відбулось навпаки, тобто СПД
ОСОБА_1. сплатив 1000 грн. СПД ОСОБА_2.

За таких обставин, договір відступлення
права вимоги від 07.08.2007 р. не може вважатися договором факторингу у
розумінні ст.ст. 1077, 1078 ЦК України та п. 1.10. Закону України „Про податок
на додану вартість”.

Твердження скаржника на неповне з`ясування місцевим господарським судом
обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи
заперечень.

Натомість, відповідачем ані суду першої
ані апеляційної інстанції будь-яких доказів порушення СПД ОСОБА_2. умов
договору щодо надання відповідної кількості комбайнів, виконання ремонтних
робіт та неповернення ГСМ надано не було. Не звертався відповідач й з позовом щодо
відшкодування збитків щодо належного виконання договору підряду № 8 від
13.03.2007 р., укладеного між МПД ОСОБА_2. та СК „Україна”.

До того ж, відповідно до ч. 1, 3 ст. 101 ГПК України додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не
приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О
С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського кооперативу „Україна” залишити без задоволення, а
рішення господарського суду Одеської області від 18.04.2008 р. по справі №
22/32-08-702 -без змін.

Головуючий                                                                               В.В. Лашин

Суддя
Г.А. Єрмілов

Суддя
О.Л. Воронюк

Постанова
підписана________________