ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"14" травня 2008 р.

Справа
№  17/3

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Коваленко Н.М. розглянув справу № 17/3 від 09.01.2008 року

за
позовною заявою суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 м.
Кіровоград,

до
відповідача: Головного управління промисловості та розвитку інфраструктури
Кіровоградської обласної державної адміністрації, м. Кіровоград,

за
участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_2, м. Кіровоград,

про
стягнення шкоди в розмірі 15'711,12 грн., -

ПРЕДСТАВНИКИ:

від
позивач - не з'явилися, причини неявки суду невідомі;

від
відповідача - Коротич В.А., довіреність № 02-08-6 від 03.03.08 головний
спеціаліст-юрисконсульт;

від
відповідача - Стешенко К.М., довіреність № 02/06-47 від 12.02.08 ;

від
третьої особи - ОСОБА_3., довіреність № 201 від 31.01.08 ;

В
судовому засіданні 07.04.2008 року оголошено перерву до 16 год. 00 хв.
12.05.2008 року, 12.05.2008 року до 14 год. 00 хв. 14.05.2008 року відповідно.

Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 подано позов про стягнення
з Головного управління промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської
обласної державної адміністрації завданої майнової шкоди в розмірі 15711,12
грн. Зазначений позов містить клопотання про призначення по справі
бухгалтерської експертизи для визначення суми отриманого ПП ОСОБА_2 доходу за
період часу з 15.04.2006 року по 15.05.2006 року та з 01.06.2006 року по
01.09.2006 року.

Відповідач
позов не визнав, посилаючись на те, що майнова шкода повинна бути нанесена
особистим немайновим правам або майну позивача. Зі змісту позовної заяви
неможливо встановити якому майну чи яким саме особистим немайновим правам
позивача завдано майнової шкоди. Клопотання позивача щодо призначення бухгалтерської
експертизи заперечив (т. 2 а.с. 122).

Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача, позицію відповідача підтримала, заперечивши, як позовні вимоги
позивача так і вимогу щодо призначення бухгалтерської експертизи.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників присутніх учасників
провадження у справі, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в
судовому засіданні докази, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

В
березні 2006 року Головним Управлінням промисловості та розвитку інфраструктури
Кіровоградської обласної державної адміністрації проведено конкурс на
перевезення пасажирів по маршруту “Кіровоград-Смоліно” з початком руху о 9:40
год. та о 16:50 год.

Позивача
визнано переможцем вказаного конкурсу, 12.04.2006 року між позивачем та
відповідачем укладено договір № 05-06 про перевезення пасажирів автомобільним
транспортом. Умовами договору позивачу надано право на перевезення пасажирів в
звичайному режимі за маршрутом “Кіровоград-Смоліно” з часом відправлення
автобуса о 6:50, 14:00/9:40, 16:50.

Після
укладення зазначеного договору Головним управлінням промисловості та розвитку
інфраструктури Кіровоградської обласної державної адміністрації надані дозволи
на відкриття додаткового рейсу сполученням "Кіровоград-Смоліно", який
виконується автобусним перевізником ПП ОСОБА_2

16.11.2006
року господарським судом Кіровоградської області по справі 5/175 визнано
неправомірними дії Головного Управління промисловості та розвитку
інфраструктури Кіровоградської обласної державної адміністрації в частині
видачі двох дозволів приватному підприємцю ОСОБА_2. на перевезення пасажирів по
маршруту "Кіровогроад-Смоліно" через “Велику Виску" терміном дії
з 15 квітня 2006 року по 15 травня 2006 року та з 1 червня 2006 року по 1
вересня 2006 року.

В
зв'язку з такими діями відповідача при видачі дозволів на  автоперевезення та  здійсненням перевезень пасажирів
автоперевізником ПП ОСОБА_2 в період часу з 15 квітня 2006 року по 15 травня
2006 року та з 1 червня 2006 року по 1 вересня 2006 року на думку позивача йому
була спричинена матеріальна шкода. Оскільки статтею 56 Конституції України
передбачає право кожного на
відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування
матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями  діями чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода ,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода завдана фізичній чи
юридичній особі незаконним рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної
влади , органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від
вини цих органів. Тому у зв'язку із видачею облдержадміністрацією дозволів на
перевезення пасажирів ПП ОСОБА_2. позивач вважає, йому завдана майнова шкода у
розмірі 15711,12 грн.

Вказана
сума складається з того, що за період з 15.04.2006 року по 30.04.2006 року сума
коштів від реалізації білетів ПП ОСОБА_1по маршруту
"Кіровоград-Смоліно" о 14.00. год. складає 2151, 21 грн., а в цей же
період по маршруту "Смоліно-Кіровоград" о 16.50 год. сума 995,3 2
грн.

Сума
коштів від реалізації білетів в період часу з 01.05.06 по 18.05.06 по  маршруту "Кіровоград-Смоліно" о 14
год. складає 2213,64 грн. по маршруту "Смоліно-Кіровоград" о 16.50
год. сума 1146,41 грн.

Сума
коштів від реалізації білетів в період часу з 1.06.06 по 30.06.06 по  маршруту "Кіровоград-Смоліно" о 14
год. складає 4704,14 грн. по маршруту "Смоліно-Кіровоград" о 16.50
год. сума 1520,72 грн. Сума коштів від реалізації білетів в період часу з
1.07.06 по 18.07.06 по маршруту "Кіровоград-Смоліно" о 14 год.
складає 2333,67 грн. по маршруту " Смоліно-Кіровоград" о 16.50 год.
сума 760,13 грн.

Таким
чином, проводячи аналіз завантажень автобусів по маршруту
"Кіровоград-Смоліно" у ПП ОСОБА_1 кількість пасажирських
перевезень  складає 1395 чоловік.

Беручи
до уваги графік завантажень Фізичної особи підприємця  ОСОБА_2., який вона надавала  при розгляді справи № 5/175 за позовом
фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного Управління промисловості
облдержадміністрації про визнання неправомірних дій за період часу з 01.06.2006
року по 18.07.06 року завантаженість пасажирів складає 1385 чоловік. Тому
розрахунок спричиненої шкоди такий:  1385
помножити на 100% та поділити 1395 дорівнює 99,28 %. Сума доходу ПП ОСОБА_1 при
здійсненні перевезень пасажирів по маршруту "Кіровоград-Смоліно",
"Смоліно-Кіровоград" складає 1582,06 грн. помножити на 99,28% таким
чином сума спричиненої шкоди становить 15711грн 12 коп. І зазначену суму
просить стягнути позивач з відповідача.

У
відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно положень Параграфу 1
Глави 62 ЦК України, якщо шкода завдається у сфері владно адміністративних відносин,
то вона відшкодовується за правилами ст. 1173 ЦК України, а в господарській або
технічній діяльності органів державної влади, вона відшкодовується на загальних
підставах (ст. 1166 ЦК України).

Відповідно
до ч. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними  рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала.

З
огляду на вказану норму Цивільного кодексу, майнова шкода повинна бути
нанесена  особистим немайновим правам або
майну позивача. Зі змісту позовної заяви неможливо встановити якому майну чи
яким саме особистим немайновим правам позивача завдано майнової шкоди.

Відносини
позивача-перевізника, з відповідачем - замовником цих перевезень,  врегульовані договором № 05-06 від 12.04.2006
про перевезення пасажирів автомобільним транспортом згідно з яким позивач
здійснював перевезення пасажирів за маршрутом "Кіровоград-Смоліно"
рейсами з часом відправлення з Кіровограда 6-50 та 14-00; зі Смоліно 9-40 та
16-50.

Графік
перевезення пасажирів позивачем було чітко зафіксовано в договорі який
було  укладено за результатами проведення
конкурсу на визначення перевізника на маршруті "Кіровоград-Смоліно"
за визначеними рейсами. При цьому, саме ці рейси (з відповідним часом
відправлення та прибуття), а не маршрут в цілому, був об'єктом проведення
конкурсу в березні 2006 року.

Приватний
підприємець ОСОБА_2 на підставі тимчасових дозволів здійснювала перевезення
пасажирів по тому самому маршруту, рейсами:

- з
м. Кіровограда- 12-30, із смт. Смоліно- 15-30 терміном з 15.04.2006 до
15.05.2006;

- з
м. Кіровограда - 12-30 і 18-05, з смт. Смоліно - 17-30 і 05-50 терміном з
01.06.2006 до  08.08.2006.

Як
видно з розкладу руху автобусів по даному маршруту, ПП ОСОБА_2  здійснювала рейси по маршруту з проміжками
часу в 7 год. 40 хв. після та за 1 год. 30 хв. до відправлення з м. Кіровограда
автотранспорту позивача та за 1 год. 20 хв. до відправлення автотранспорту позивача
з смт. Смоліно в період з 15.04.2006 до 15.05.2006. Так само, з певними
проміжками в часі, здійснювались перевезення позивачем та третьою особою в
період з 01.06.2006 до 08.08.2006.

При
цьому, за даними ВАТ “Кіровоградавтотранс” в цей період, перевезення по даному
маршруту, а також по маршрутах, які проходять через населені пункти, що
знаходяться на шляху сполучення “Кіровоград-Смоліно”, здійснювали і інші
перевізники і зі значно меншим проміжком часу між рейсами позивача. Таким
чином, твердження позивача стосовно того, що пасажири з рейсу ПП ОСОБА_2.
повинні були їхати саме його рейсом, а не будь-яким іншим, є лише ні чим не
підтвердженою ймовірністю, адже людина сама особисто, з урахуванням тих чи
інших обставин, обирає час коли їй необхідно вирушити в певному напрямку і
послугами якого перевізника їй скористатись.

Таким
чином, відповідач приходить до висновку, що визначена позивачем сума в 15
711,12 грн.  завданої йому відповідачем
матеріальної шкоди нічим необґрунтована, і незрозуміло які ж особисті немайнові
права позивача було порушено.

Згідно
ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна,
ініціативна,  систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання
(підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та
одержання прибутку.

Підприємницька
діяльність також ґрунтується на засадах конкуренції.

Інакше
кажучи, суб'єкти господарювання свідомо ризикують не отримати кінцевого  результату своєї діяльності (прибутку) в
зв'язку з тим, що на ринку певних видів послуг його пропозиція буде мати
конкуренцію з боку інших суб'єктів або, в силу певних обставин взагалі не буде
мати попиту.

В
контексті статті 1173 ЦК України, завдання шкоди при здійсненні
владно-адміністративних повноважень органами державної влади, це видача наказу,
прийняття рішення та інші діяння, які підлягають обов'язковому виконанню
фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані.

Видача
відповідачем по справі тимчасових дозволів стосувалась ПП ОСОБА_2. тобто, дії
органу державної влади - відповідача було вчинене саме по відношенню до неї, а
не до позивача.

Іншими
словами, ПП ОСОБА_1 на думку відповідача не має ніякого відношення до дій
(видачі дозволів)  що стосувалось ПП
ОСОБА_2.

Крім
цього, на сьогоднішній день фактично існує два рішення судів різних юрисдикцій,
які по різному оцінили дії відповідача по видачі тимчасових дозволів ПП
ОСОБА_2. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від
02.10.2006 в діях посадової особи Управління, яка діяла від імені Управління,
немає складу адміністративного правопорушення (дії визнано правомірними), а
згідно постанови господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2006 та
ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.06.2007 дії
Управління визнано неправомірними.

Наявність
цих суперечливих одне одному рішень судів дає підстави вважати, що питання
правомірності чи не правомірності дій відповідача щодо видачі тимчасових
дозволів до кінця не вирішено.

Враховуючи
вищевикладене, відповідач вважає, що в задоволенні позовних вимог ППОСОБА_1 до
Головного управління промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської
обласної державної адміністрації щодо стягнення майнової шкоди в розмірі 15
711,12 грн. необхідно відмовити за їх безпідставністю.

Повноважний
представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_2., підтримав позицію відповідача.

Відповідно
до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Статтею
34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позовні
вимоги в частині стягнення майнової шкоди в сумі 15'711,12 грн. задоволенню не
підлягають враховуючи викладене та з огляду на наступне.

Відповідно
до ч. 1 ст. 1166  Цивільного кодексу
України майнова шкода,  завдана
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю  особистим
немайновим правам фізичної або юридичної особи,  а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною
підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння
завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Акт завдання шкоди поділяється на
такі складові елементи: а) протиправна поведінка особи; б) настання шкоди; в)
причинний зв'язок між двома першими елементами; г) вина завдавача шкоди.

Під
шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна
потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права, та (або)
применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що
розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра
відповідальності, оскільки за загальним правилом зазначеної статті завдана
шкода відшкодовується у повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену
вигоду.

Статтею
22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві
частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Реальні
збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі. А також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права.

Упущена
вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин,
якби її право не було порушене.

Позивачем
не ставиться питання про стягнення
збитків і упущеної вигоди.

Поданими
по справі доказами позивач не довів факту завдання йому збитків на загальну
суму 15 711, 12 грн. Саме по собі посилання позивача на можливий прибуток
отриманий суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 не є
підставою для проведення математичних розрахунків і виведення на їх основі суми
майнової шкоди завданої позивачу відповідачем.

Тобто,
в даному випадку господарський суд погоджується з позицією відповідача,
оскільки позивачем жодним чином необґрунтовано завдання майнової шкоди
відповідачем немайновим правам позивача,
а також не доведено факт завдання шкоди майну позивача.

Крім
того, позивачем не доведено, ті обставини, що відповідачем щодо позивача
безпосередньо було прийнято незаконне рішення, вчинена дія чи мала місце
бездіяльність відповідача, у відповідності до змісту ст. 1173 Цивільного
кодексу України.

Судове
рішення господарського суду Кіровоградської області у справі № 5/175  визнає неправомірними дії Головного
управління промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської обласної
державної адміністрації в частині видачі двох дозволів приватному підприємцю
ОСОБА_2. на перевезення пасажирів по маршруту "Кіровоград - Смоліно через
Велику Виску" терміном дії з 15 квітня 2006 року по 15 травня 2006 року та
з 1 червня 2006 року по 1 вересня 2006 року. При цьому дане рішення не містить
в собі будь-яких відомостей, незаперечних даних, які б свідчили про завдання чи
можливості завдання позивачу майнової шкоди з боку відповідача.

Клопотання
позивача про призначення бухгалтерської експертизи для визначення суми
отриманого ПП ОСОБА_2 доходу за певний період задоволенню не підлягає, оскільки
в матеріалах справи є достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Витрати
по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу  відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись
статтями 22, 1166, 1173  Цивільного
кодексу України, статтями 33, 34, 43, 49, 81, 82, 84, 116, 117 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРIШИВ:

У
задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно
частини 3 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення  господарського суду  набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні  було оголошено лише вступну та
резолютивну частини рішення, з дня
підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

До
набрання рішенням законної сили воно може бути оскаржено до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду  у
порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                      Н.М. Коваленко

19.05.2008 року