ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2008 р.

№ 17/11/08

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Муравйова О.В.,

розглянула

касаційну скаргу

Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі –Райдержадміністрація)

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду

від

20.05.08

у справі

№ 17/11/08

господарського суду

Миколаївської області

за позовом

фермерського господарства "Швець" (далі –Фермерське господарство)

до

Райдержадміністрації

про

внесення змін до договору оренди землі

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

не з‘явились;

- відповідача:

Нестеренко П.П. (за дов. № 14-д від 08.07.08).

Ухвалою від 28.08.08 Вищого господарського суду України касаційна скарга Райдержадміністрації № 441/9-02/01 від 27.06.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 18.09.08.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 18.09.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 18.09.08 представник Фермерського господарства не з'явився.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Фермерського господарства повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 18.09.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Райдержадміністрації.

Про вказані обставини представника Райдержадміністарції було повідомлено на початку судового засідання 18.09.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 18.09.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 24.03.08 господарського суду Миколаївської області (суддя Коваль С.М.) позовні вимоги Фермерського господарства задоволено частково.

Внесено зміни до договору оренди землі від 01.10.07, укладеного між Фермерським господарством та Райдержадміністрацією, редакцію якого викладеного як:

пункт 5: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: на період будівництва –965 498,00 грн., на період експлуатації –4 872 488,00 грн."

пункт 8: перше речення пункту замінено на "Договір укладено на 5 років і 1 день". Друге речення залишено без змін.

пункт 9: "Орендна плата вноситься орендарем в порядку та строки, встановлені Законом України "Про плату за землю" у розмірі 10% нормативної грошової оцінки та складає 96 549,80 грн. на рік на період будівництва та 482 748,80 грн. на рік на період експлуатації. Орендна плата підлягає індексації згідно чинного законодавства України."

З Райдержадміністрації на користь Фермерського господарства стягнуто 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог (про визнання надмірно сплаченої орендної плати як попередньої оплати) Фермерському господарству відмовлено.

Постановою від 20.05.08 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Андреєвої Е.І., суддів –Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.) рішення від 24.03.08 господарського суду Миколаївської області залишено без змін, а апеляційну скаргу Райдержадміністрації –без задоволення.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що в п. 2 спірного договору зазначено, що земельна ділянка передається в довгострокову оренду, а відповідно до вимог чинного законодавства довгостроковим є договір оренди, що укладається на понад як 5 років.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій Райдержадміністрація звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову від 20.05.08 Одеського апеляційного господарського суду скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: п. 9 ст. 118, п. 3 ст. 124, п. "в" ч. 1 ст. 186 Земельного кодексу України,

п. 4 ст. 4 Закону України "Про оренду землі", ст. 24 Закону України "Про плату за землю", п.п. 10, 11 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" від 26.05.04 № 677, п. "д" ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

На день розгляду справи у судовому засіданні письмовий відзив на касаційну скаргу від Фермерського господарства не надійшов, разом з тим згідно ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на касаційну скаргу (подання) не перешкоджає перегляду судового рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника сторони, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 27.06.02 між головним управлінням економіки Миколаївської облдержадміністрації (Продавцем) та Фермерським господарством (Покупцем) укладено договір № 2 купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва на аукціоні, а саме: незавершеного об’єкту будівництва обласної психіатричної лікарні.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що на підставі зазначеного договору 01.10.07 між Райдержадміністрацією та Фермерським господарством було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,5 га, на якій розміщено об’єкт незавершеного будівництва обласної психіатричної лікарні (далі –Договір).

Попередні судові інстанції встановили, що звертаючись з позовом про внесення змін до Договору Фермерське господарство послалось на те, що Райдержадміністрацією з часу купівлі ним незавершеного будівництвом приміщення чинились перешкоди щодо укладання договору оренди землі, що перешкоджало продовженню будівництва, оскільки у відповідності з вимогами земельного законодавства до початку будівельних робіт необхідно узаконити користування землею, у зв‘язку з чим, як стверджую Фермерське господарство, ним було підписано спірний Договір "не читаючи", проте, ознайомившись з його умовами, позивач дійшов висновку, що Договір укладено з порушенням закону та його власних інтересів, а тому просить внести до нього визначені ним зміни.

Задовольняючи позов частково попередні судові інстанції врахували, що згідно ч. 3 ст. 93 Земельного кодексу України передача земельної ділянки в оренду строком до 5 років вважається короткостроковою, а після зазначеного строку –довгостроковою. Водночас, суди встановили, що відповідно до п. 2 Договору земельна ділянка, загальною площею 7,5 га, передана Фермерському господарству у довгострокову оренду. У зв‘язку з наведеним попередні судові інстанції прийшли до висновку про те, що п. 8 цього Договору строк оренди землі встановлено на 364 дні всупереч зазначеній нормі земельного законодавства.

Разом з тим місцевий та апеляційний суди встановили, що відповідно з висновком експерта-оцінювача нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка надається в довгострокову оренду Фермерському господарству становить 965 498,00 грн. на період будівництва та 4 827 488,00 грн. –на період експлуатації.

Встановивши, що придбаний Фермерським господарством об’єкт незавершеного будівництва перебуває в стадії будівництва, а земля, на якій знаходиться цей об’єкт, виділена йому в довгострокову оренду, проте оцінка землі на період будівництва і у відповідності з цим розмір орендної плати Договором не передбачені, попередні судові інстанції вказали, що зазначеним суттєво порушено інтереси Фермерського господарства, та вирішили за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо внесення змін до пунктів Договору визначивши нормативну грошову оцінку земельної ділянки на період будівництва та на період експлуатації, а також визначивши суми орендної плати.

Водночас, при винесенні рішень місцевим та апеляційним судами було враховано, що будівництво на земельній ділянці не завершено, проектна документація розроблялась сторонами для передачі землі в довгострокову оренду на 49 років, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Фермерському господарству розроблено, однак не затверджено Райдержадміністрацією без поважних на те причин.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За змістом ст. 654 Цивільного кодексу України зміна умов договору вчиняється в такій самій формі, що й договір.

Разом з тим, враховується, що відповідно до п. 3 ст. 173 Господарського кодексу України сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Сторона, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором, а при не досягненні згоди між сторонами щодо змін договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" сторони укладають договір оренди землі лише у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду.

За змістом ст.ст. 12, 17 Земельного кодексу України строк дії договору оренди визначається власником земельної ділянки самостійно.

Зважаючи на те, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки, зобов'язання цього органу укласти такий договір на певний термін за відсутності вказаного рішення є порушенням його виключної передбаченої Конституцією України компетенції на здійснення права власності від імені українського народу та управління землями, яке підлягає захисту, а порушені права позивача мають захищатися способами, передбаченими ст. 152 Земельного кодексу України з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увага на те, що відповідно до п. 3 ст. 124 Земельного кодексу України передача земельних ділянок в довгострокову оренду здійснюється за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, визначеному

ст.ст. 118, 123 цього Кодексу. Разом з тим матеріалами справи доведено, що на момент розгляду справи проект землеустрою спірної земельної ділянки не затверджено, оскільки він перебуває на розгляді відповідних служб та органів, проте, без затвердженого проекту відводу земельної ділянки неможливо здійснити державну реєстрацію довгострокового договору оренди землі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було враховувати вказані норми в комплексі.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір було розглянуто місцевим та апеляційним судами без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що в касаційній скарзі стверджуються факти порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі судові рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області № 441/9-02/01 від 27.06.08 задовольнити.

Рішення від 24.03.08 господарського суду Миколаївської області та постанову від 20.05.08 Одеського апеляційного господарського суду у справі

№ 17/11/08 господарського суду Миколаївської області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

О.Муравйов