ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.10.08                                                                                           Справа№ 17/139

Господарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І.

При секретарі Хрунь І.Ю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Малого приватного підприємства “Охорона”, м.Самбір

до відповідача 1: Закритого акціонерного товариства “Фарфор” , м.Борислав

до відповідача 2: Спільного підприємства ТзОВ фірма “Тиса”, м.Львів

про стягнення 55 350,00грн.

За участю представників:

від позивача: Голець І.І.- директор

від відповідача-1: не з’явився

від відповідача2: Філіпова О.М.- представник

Представникам сторін роз’яснено права та обов’язки передбачені ст.ст.20,22 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

Розгляд матеріалів справи неодноразово відкладався з підстав зазначених в ухвалах суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду почступила позовна заява Малого приватного підприємства “Охорона” про стягнення солідарно з ЗАТ “Фарфор”, та СП ТзОВ фірми ”Тиса” 55 350,00грн. боргу за надані по договору №2 від 17.03.08р. охоронні послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.03р. між МПП "Охорона та ЗАТ "Фарфор" укладено договір № 2 на охорону об’єкта ЗАТ “Фарфор”, що знаходиться за адресою: м.Борислав, вул.Сосюри,3 визначеного у дилокації (додаток 1 до договору).

Відповідно до п.1 розд.2 договору №2 від 17.03.03р. сума оплати за одну годину охорони за цим договором визначається на підставі узгодженої протоколом Сторін договірної ціни охорони ( додаток 3 до договору) і становить 90 000,00грн. в рік.

Строк дії договору встановлено до 17.03.2004 року і згідно п.1 розд.10 договору він вважається продовженим на один рік в разі, якщо жодна із сторін не вимагає його припинення за два місяці до закінчення строку його дії.

Як вказано в позовній заяві, за відсутності таких вимог строк дії договору було продовжено на 2004 рік.

Позивач заазначає, що ЗАТ "Фарфор" взяті на себе зобов’язання виконав частково і сума заборгованості за надані послуги по охороні об’єкта за період квітень-листопад 2004р. становить 55350,0грн. Доказів оплати даної суми відповідачем 1 не подано.

17.03.03 р. між СП ТзОВ "Тиса" (поручитель), МПП "Охорона” (кредитор) та ЗАТ "Фарфор" (боржник) укладено договір поруки, згідно п.1 якого поручитель зобов’язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов’язань за договором повністю.

Відповідно до п.4.1 договору поручитель зобов’язується виконати за боржника зобов”язання останнього перед кредитором на умовах , у порядку та в терміни, встановлені угодою №2 від 17.03.03р.

Термін дії договору поруки збігається з терміном дії договору на охорону об’єкту (п.6.1 договору).

Позивач вказує , що оскільки термін дії договору на охорону №2 від 17.03.03р. згідно п.1 розд.10 договору продовжувався до 17.03.05р., то і строк дії договору поруки був також продовжений до 17.03.05р.

Згідно п.2.3 договору поруки від 17.03.03р. термін виконання зобов”язання, забезпеченого даним договором встановлено на один рік, то відповідно дія договору поруки виконанням зобов”язання припиняється 17.03.06р., а відтак позивач пред”явив позов до поручителя в межах річного строку , тобто до 17.03.07р.

Відповідач проти позову та доводів позивача заперечує, вказуючи , що 25.06.02р. ухвалою господарського суду Львівської області порушено справу № 7/114-39/168 про банкрутство ЗАТ «Фарфор», п. 3 якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено арбітражним керуючим Мартинюка В.М. Суд Постановою від 25.03.04р. визнав ЗАТ «Фарфор»банкрутом і увів ліквідаційну процедуру. Згідно ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" серед наслідків визнання боржника банкрутом зазначено наступні:

строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав. Ст. 594 Цивільного кодексу України встановлює: зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ст. 609 Цивільного кодексу України визначено: зобов»язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов»язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов»язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю. Ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (в даному випадку строк її припинення - 17.03. 2004 р.). Таким чином, зобов»язання з виконання договору поруки припинилися 25.03.2004 р.

Ч. 1 Ст. 559 Цивільного кодексу України встановлює: Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином договір поруки, укладений на забезпечення зобов»язання з охорони і на якому грунтується позов, припинений 25.03.2004.

Згідно ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Таких вимог позивач ЗАТ «Фарфор»не висував, оскільки їх і не мав, що випливає з матеріалів справи про банкрутство ЗАТ «Фарфор».

З матеріалів справи вбачається, що згідно ухвали господарського суду Львівської області від 08.12.06р. у справі № 7/114-39/168 ЗАТ "Фарфор" ліквідовано.

Вивчивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши представників позивача та відповідача-2 в судовому засіданні суд прийшов до висновку, що провадження у справі відносно відповідача-1 ЗАТ “Фарфор” підлягає припиненню, позовні вимоги про стягнення боргу з відповідача-2 до задоволення не підлягають.

Відповідно до положень ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов”язку.

У випадку невиконання основного зобов”язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вказувалось вище між позивачем та відповідачем-1 укладено договір №2 від 17.03.03р. на охорону об”єкта.

17.03.03р. між сторонами у справі укладено договір поруки відповідно до п.2.1 якого визначено, що підставою зобов”язання, забезпеченого гарантією за даним договором є договір №2 від 17.03.03р. Відповідно до п.4.1 вказаного договору поруки поручник зобов”язується виконати за боржника зобов”язання останнього перед кредитором на умовах, у порядку та в терміни, встановлені угодою № 2 від 17.03.03р.

Як зазначалось вище позивач просить стягнути заборгованість за період квітень-листопад 2004р.

Порядок здійснення оплати за охорону визначено п.2 розілу ІІ договору №2 від 17.03.03р., а саме –оплата за охорону відповідно до визначених тарифів та кількості годин охорони здійснюється щомісячно платіжними дорученнями “Замовника”, що здаються в установу банку не пізніше 10 днів до початку наступного місяця.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі , якщо такий строк не встановлено, порука припиняється , якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов”язання не пред”явить вимоги до поручителя.

Враховуючи вищенаведене, позивачем пропущено шестимісячний термін звернення з вимогою до поручителя, який сплив в 2005р. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи такої вимоги позивачем поручителю не виставлялось, а позовна заява подана в суд лише 27.11.06р.

Як зазначалось вище 25.06.02р. ухвалою господарського суду Львівської області порушено справу №7/114-39/168 про банкрутство ЗАТ «Фарфор», п. 3 якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено арбітражним керуючим Мартинюка В.М. Суд Постановою від 25.03.04р. визнав ЗАТ «Фарфор»банкрутом і увів ліквідаційну процедуру.

Ухвалою суду від 08.12.06р.у справі №7/114-39/168 ЗАТ “Фарфор” ліквідовано. Із змісту вказаної ухвали вбачається, що ліквідатором за охорону оплачено 51 350,00 грн., відтак ПП “Охорона” була поточним кредитором банкрута. В ухвалі зазначено, що вимоги кредиторів наступних черг з причини недостатності майнових активів та відповідно до положень п.6 ст.31 Закону України “Про відновлення платочспроможності боржника або визнання його банкрутом” вважаються погашеними.

Відповідно до довідки державного реєстратора 05.01.07р. в Єдиний державний реєстр внесено запис про припинення державної реєстрації ЗАТ “Фарфор” за судовим рішенням щодо визнання юридичної особи банкрутом.

У ч. 4 ст. 205 ГК України передбачено, що у разі неспроможності суб’єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом. Умови, порядок та наслідки оголошення суб’єктів господарювання банкрутами встановлюються цим Кодексом та іншими законами. Ліквідація суб’єкта господарювання —банкрута є підставою припинення зобов’язань за його участі.

Згідно ст. 609 ЦК України зобов’язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов’язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов’язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров’я або смертю.

Таким чином, у зв’язку з ліквідацією ЗАТ “Фарфор” через визнання його банкрутом усі зобов’язання за участю цієї юридичної особи припинились, вимоги, що не були заявлені в ході ліквідаційної процедури, є погашеними.

Відповідно до ст. 559 ЦК України («Припинення поруки») порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов’язання, а також у разі зміни зобов’язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, у зв’язку із припиненням основного зобов’язання, яке існувало на підставі договору на охорону №2 від 17.03.03р., припинене і забезпечувальне зобов’язання, що виникло на підставі договору поруки.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 553, 559, 609 ЦК України, ст.ст. 2, 4-3, 12, 33, 34, 36, 38, 43, 44, 49, 69, 75, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні позову щодо СП ТзОВ “Тиса” відмовити.

2.          Провадження у справі відносно ЗАТ “Фарфор” припинити.

Рішення оформлено згідно з ст.ст. 84, 85 ГПК України та підписано 06.11. 2008 року.

Суддя                                                                                           Ділай У.І.