ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.08 Справа № 8/142/08

Суддя Попова І.А.

Позивач

Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий центр”, м.Запоріжжя

Відповідач

Товариство з обмеженою відповідальністю “Агат-МК”, м.Запоріжжя

Суддя

І.А. Попова

Представники

Позивача:

Кошова В.І., дов. № 04/4 від 03.03.2008 р.

Відповідача:

Петров С.В., дов. № 12 від 17.03.2008 р.

Розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 5430 грн. 70 коп. відсотків за неправомірне користування чужими коштами.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 17.03.2008 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові, відповідно до ст. ст. 536, 1212, 1214 ЦК України, ст.. 231, 232 ГК України. В обґрунтування вимог зазначає, що 18 травня 2004 р. позивачем та відповідачем укладено договір № 199-04 відповідно до якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе зобов'язання поставити та змонтувати кондиціонери Season касетного типу СРZ-36 ССА/FСD-206-НА за адресою м. Запоріжжя вул. Маршала Чуйкова, 25-а. Умовами договору сторони погодили, що оплата обладнання, матеріалів та виробів, які поставляються виконавцем, здійснюються шляхом 100% попередньої оплати за рахунком, виставленим виконавцем. 19 травня 2004 р. на виконання умов договору № 199-04 позивач платіжним дорученням № 826 перерахував на рахунок відповідача вартість кондиціонерів у сумі 17824 грн. Вартість робіт по монтажу вказаних кондиціонерів у сумі 1346 грн. перерахована відповідачу 20.09.2004 р. у сумі 673 грн. та 11.01.2006 р. у сумі 673 грн. Кондиціонери виявилися неналежної якості, але відповідач не здійснив гарантійний ремонт або заміну неякісного товару, у зв’язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення вартості кондиціонерів та понесених збитків. При розгляді справи за цим позовом судом встановлено, що недоліки кондиціонерів виникли до передачі їх покупцю, тобто відповідач поставив позивачу неякісний товар, а тому рішенням господарського суду Запорізької області від 09.11.2006 р. по справі № 15/28-26/102/06-6/158/06 з відповідача стягнуто 17824 грн. –вартість кондиціонерів, 1346 грн. - вартість монтажних робіт та 2962 грн. –витрат позивача, пов’язаних з проведенням судової експертизи неякісних кондиціонерів. Рішення господарського суд Запорізької області набрало законної сили 30 березня 2007 р. (постанова Запорізького апеляційного господарського суд від 30.03.2007 р.). 29 листопада 2007 р. відповідач платіжним дорученням № 1583 перерахував на рахунок позивача вартість кондиціонерів у сумі 17824 грн. та інші стягнуті судом кошти. У зв’язку з поставкою відповідачем неякісного товару у відповідача виникло зобов'язання повернути позивачеві одержані кошти, сплачені за неякісні кондиціонери, оскільки згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно безпідставно, зобов’язана повернути його потерпілому. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 1212 положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов’язанні. Повернувши позивачеві вартість неякісних кондиціонерів у сумі 17824 грн. 29.11.2007 р. відповідач безпідставно користувався цими коштами в період з 20.05.2004 р. по 28.11.2007 р. Згідно з п. 6 ст. 213 ГК України за порушення грошового зобов'язання відповідач повинен сплатити позивачу відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України за увесь час користування чужими коштами. Позивач просить стягнути з відповідача 5430 грн. 70 коп. відсотків за неправомірне користування чужими коштами, нарахованих з 19.05.2004 р. по 29.11.2007р.

Відповідач заявлені вимоги оспорив. У відзиві на позов зазначив, що відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач стверджує, що він 20.03.2006 р. направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів № 13. Відповідно, обов’язок з повернення грошових коштів мав би виникнути у відповідача саме з 20.03.2006 р., а не з 20.05.2004 р. як стверджує позивач. Пункт 4 ст. 231 ГК України передбачає, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Виходячи з положень ст.. 198 ГК України, ст. 533 ЦК України грошовими зобов’язаннями є зобов'язання з передачі, сплати певних грошових сум. Відповідно, зобов'язання відповідача з повернення грошових коштів за договором від 18.05.2004 р. № 199-04 є грошовими. Пунктом 4.9 договору від 18.05.2004 р. № 199-04 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по ньому сторонами встановлюється штрафна санкція у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочки платежу. Розрахунок заявленої суми вважає необґрунтованим.

В судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про припинення провадження у справі відповідно до ст. 80 п. 1-1 ГПК України, з тих підстав, що ТОВ “Агат-МК” будь-яких вимог від позивача щодо повернення відсотків за неправомірне користування чужими коштами не одержувало. Клопотання відхилено судом як необґрунтоване, оскільки відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України провадження у справі припиняється внаслідок відсутності предмету спору, зокрема, в зв’язку з врегулюванням його в добровільному порядку сторонами по справі. Позивач наполягав на розгляді справи по суті вимог.

Заслухавши представників, дослідивши матеріали, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню внаслідок наступного:

Як встановлено, 18.05.2004 р. сторонами по справі укладено договір № 199-04 за умовами якого ТОВ “Торговий центр” замовило, а виконавець –ТОВ “Агат-МК” зобов’язалося поставити та змонтувати кондиціонери за адресою вул.Маршала Чуйкова, 25-а. Платіжним дорученням № 829 від 19.05.2004 р. ТОВ “Торговий центр” перерахувало товариству “Агат-МК” вартість кондиціонерів у сумі 17824 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області віл 09.11.2006 р. по справі №15/28-26/106/06-6/158/06 встановлено, що поставлений товариством “Агат-МК” за умовами вказаного договору товар виявився браком та стягнуто з ТОВ “Агат-МК” на користь ТОВ “Торговий центр” 17824 грн. основного боргу (вартості неякісного товару), збитки та судові витрати.

З посиланням на ст.. 1214 ЦК України позивач просить стягнути з товариства “Агат-МК” відсотки за увесь час неправомірного користування грошовими коштами з 19.05.2004 р. по 29.11.2007 р.

По-перше, рішенням суду у справі № 15/28-26/102/06-6/158/06 стягнуто на користь ТОВ “Торговий центр” відповідно до ст. 678 ЦК України 17824 грн. основного боргу –вартості неякісного товару, а не безпідставного отримані грошові кошти (оскільки отримувались вони за умовами договору № 199-04).

По-друге, пунктом 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. За приписами ст. 536 ЦК України зазначені в ній проценти за користування чужими грошовими коштами за своєю правовою природою визначні як борг, а не як відповідальність за невиконання (неналежне виконання) зобов'язання. Відповідно до п. 2 ст. 536 розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позивач зазначає, що розмір процентів в даному випадку слід вважати встановленим Господарським кодексом України, а саме ст. 231 п. 6, ст. 232 п. 4. Доводи позивача суд знаходить хибними, оскільки вказані норми законодавства передбачають штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань, яких у товариства “Агат-МК” перед позивачем у строк з 19.05.2004 р. року за умовами договору № 199-04 не було. По-третє, відповідно до ст.. 231 ЦК України розмір штрафних санкцій має бути встановлений сторонами у договорі, якщо їх не визначає закон. За умовами договору № 199-04 передбачений розмір штрафних санкцій, які несуть сторони за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Внаслідок вищевикладеного, у задоволенні позову з зазначених підстав відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 231 ГК України, ст.ст. 536, 1214 ЦК України, керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя І.А. Попова

Рішення підписано 02 квітня 2008 р.