ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.04.2008           р.                                                  Справа № 5-18-12/373

За позовом: КП Центральна районна аптека №1 Закарпатського обласного об’єднання „Фармація м.Ужгород

До відповідача: ЗОВО „Фармація” м.Ужгород

За участі 3-х осіб на стороні відповідача без самостійних вимог:

- Закарпатської обласної Ради м.Ужгород

- Управління з питань майна комунальної власності Закарпатської обласної державної адміністрації

- Державний реєстратор Ужгородської міської Ради м.Ужгрод

Про визнання недійсними змін до статуту ЗОВО „Фармація”, що відбулися 08.07.2005р. номер запису 2000691 та 05.09.2005р. номер запису 2000691 (із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.03.2008р.).

Судова колегія у складі

Головуючого судді О.С. Йосипчук

Судді В.В. Мокану

Судді В.П. Кривка

за участю представників сторін:

Позивача: ЛитвинО.В. – керівник, Леміш М.О.- представник

Відповідач: Стець А.О. - керівник

Представники залучених до участі у справі третіх осіб у засідання суду не з’явились.

Розглянувши матеріали справи за позовом комунального підприємства Центральна районна аптека №1 Закарпатського обласного об’єднання „Фармація м.Ужгород до Закарпатського обласного виробничого об’єднання „Фармація” про визнання недійсними змін до статуту ЗОВО „Фармація”, що відбулися 08.07.2005р. номер запису 2000691 та 05.09.2005р. номер запису 2000691 (із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.03.2008р.),

ВСТАНОВИЛА:

Із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.03.2008р. предметом даного позову є вимога позивача визнати недійсними зміни до статуту ЗОВО „Фармація”, що відбулися 08.07.2005р. номер запису 2000691 та 05.09.2005р. номер запису 2000691.

Позивач стверджує, що новий статут відповідача (зареєстрований 08.07.2005р. номер запису 2000691), як і інші зміни до цього Статуту (зареєстровані 05.09.2005р. номер запису 2000691) були зареєстровані на підставі Рішення Закарпатської обласної Ради 17 сесії 4 скликання від 22.06.2005р. №551 „Про реорганізацію обласного виробничого об’єднання ЗОВО „Фармація” та інших рішень Закарпатської обласної ради. І, оскільки Закарпатська обласна Рада, не являючись власником ЗОВО „Фармація”, не могла приймати рішення щодо змін до Статуту відповідача, а самі документи не могли слугувати підставою для внесення державним реєстратором в Єдиний державний реєстр відповідних змін до статуту.

Відповідач письмових пояснень по суті вимог позивача не подав, однак у судовому засіданні проти позову заперечив. Заперечення відповідача стосуються підставності та обґрунтованості реєстрації оскаржуваних змін.

У попередніх засіданнях суду оголошувались перерви за клопотанням сторін.

За клопотанням позивача судом було витребувано архівні матеріали та матеріали реєстраційної справи ЗОВО „Фармація”. Однак на неодноразові вимоги судової колегії позивач не надав документально підтверджених пояснень про зміни, які зареєстровані 05.09.2005р. під номером запису 2000691, у який спосіб ці зміни до Статуту відповідача були затверджені та про їх суть і невідповідність чинному законодавству.

У засіданні суду досліджено подані Державним реєстратором виконкому Ужгородської міської Ради матеріали реєстраційної справи ЗОВО „Фармація”.

Рішення виготовлене та підписане 06.05.2008р. в порядку ст..85 ГПК України за погодженням сторін.

Розглянувши матеріали справи у сукупності, та заслухавши повноважних

представників сторін, судова колегія дійшла висновку про те,

що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 06.07.2005р. Управлінням з питань майна комунальної власності Закарпатської обласної державної адміністрації 06.07.2005 року було затверджено нову редакцію Статуту ЗОВО „Фармація”. При цьому позивач стверджує, що зміни до Статуту відповідача відбулися на підставі Рішення Закарпатської обласної Ради 17 сесії 4 скликання від 22.06.2005р. №551 „Про реорганізацію обласного виробничого об’єднання ЗОВО „Фармація”. Так само, стверджується позивачем, на підставі рішень Закарпатської обласної Ради відбулись і подальші зміни до Статуту, які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі 05.09.2005р. номер запису 2000691.

Саме такі наведені вище зміни до Статуту і просить визнати недійсними позивач заявляючи позов до Закарпатського обласного виробничого об’єднання ”Фармація”.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із реєстраційної справи ЗОВО „Фармація” , поданої Державним реєстратором, власне ЗОВО „Фармація”, до якої позивачем пред’явлено вимогу, не приймала жодного рішення щодо внесення змін до статуту.

Крім того, судовим розглядом справи встановлено, що Рішенням Закарпатської обласної Ради 17 сесії 4 скликання від 22.06.2005р. №551 „Про реорганізацію обласного виробничого об’єднання ЗОВО „Фармація” не було затверджено нову редакцію статуту закарпатського виробничого об’єднання „Фармація”, а тому цей акт не може розцінюватись як підстава для здійснення державної реєстрації нової редакції Статуту ЗОВО ”Фармація”, що відбулися 08.07.2005р. та занесені до Єдиного державного реєстру під номером запису 2000691.

Також, не може бути підставою для реєстрації нової редакції статуту відповідача, що відбувся 08.07.2005р. (запис №2000691) і Наказ Управління з питань майна комунальної власності від 29.07.2005р. №7, позаяк його було винесено після вчинення державним реєстратором реєстраційної дії.

Стверджуючи про протиправність внесення органом місцевого самоврядування змін до статуту відповідача, позивач, водночас не подав, і серед матеріалів реєстраційної справи ЗОВО „Фармації” немає доказів затвердження Закарпатською обласною Радою змін до Статуту відповідача. Тому таке твердження комунального підприємства –позивача у справі є припущенням.

Згідно із ст..119ГК України, комунальним господарським об’єднанням є об’єднання підприємств, утворене комунальними підприємствами за рішенням компетентних органів місцевого самоврядування. При цьому, державне комунальне господарське об’єднання діє на основі рішення про його утворення та Статуту, який затверджується органом, що прийняв рішення про утворення об’єднання (п.5 ст.119 ГК України).

За таких обставин, затвердження Статуту комунального господарського об’єднання (як і змін до статуту) слід визнати у компетенції уповноваженого органу місцевого самоврядування.

Як вбачається із змісту поданої позивачем Довідки з ЄДРПОУ №2366 та переліку підприємств що входять до складу ЗОВО „Фармація” всі учасники об’єднання - відповідача є комунальними підприємствами, на яких поширюється дія п.5 ст.119 ГК України.

Вимагаючи визнати недійсними зміни до статуту, позивач оспорює право органу місцевого самоврядування чи його компетентного органу вчиняти юридично значимі дії, направлені на внесення змін до установчих документів комунальних господарюючих одиниць.

Однак, у такому випадку, позаяк формою реалізації колегіальним органом місцевого самоврядування владних повноважень є Рішення, предметом судового оскарження повинні бути не зміни до установчих документів а акт ненормативного характеру, яким ці зміни затверджено. Бо лише на підставі Рішення (чи іншого рівнозначного акту уповноваженого органу), змінений текст Статуту набуває значення юридичного факту правовим наслідком якого є занесення до Єдиного державного реєстру запису про відповідні змінив установчих документах юридичної особи (ч.3 п.1 ст.29 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”).

Згідно із заявою позивача, як на підставу визнання недійсними змін до статуту, позивач посилається на те, що працівниками відповідача було вчинено правопорушення та ініційовано процес внесення змін до статуту.

Таким чином, наступні аргументи позивача зводяться до твердження про порушення відповідачем порядку вчинення реєстраційної дії. Правовим наслідком встановлення факту порушення порядку вчинення реєстраційної дії є скасування запису про державну реєстрацію змін до установчих документів.

Однак, згідно із ст..4 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Таким чином, встановлення наявності підстав для засвідчення реєстраційної дії (у тому числі і внесення змін до установчих документів юридичної особи) є в компетенції Державного реєстратора (ст..26 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”), а не самого суб’єкта підприємницької діяльності (ст.ст.4,6 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”) –відповідача у справі.

За наявності таких обставин, способом правового захисту порушеного права повинна бути не вимога про визнання недійсними змін до статуту, а вимога про внесення запису до Єдиного державного реєстру про скасування запису про державну реєстрацію змін до установчих документів у зв’язку із порушенням Державним реєстратором порядку вчинення реєстраційної дії, передбаченого ст..29 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”.

Системний аналіз позиції позивача у суді та викладених у позовній заяві обставин і аргументів вказує на те, що предметом доказування даного спору є законність дій та акту органу місцевого самоврядування і законність дій державного реєстратора, що і повинно бути закладено в основу предмета позовних вимог.

Тому, оскільки позиція позивача ґрунтується на твердженні про протиправність дій і акту органу місцевого самоврядування та про порушення порядку вчинення реєстраційних дій по реєстрації змін до статуту відповідача, даний спір слід визнати таким, що виходить за межі корпоративного спору (ст..168 ГК України та п.20 ст.43 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”).

Згідно із ст..20 ГК України права та охоронювані законом інтереси суб’єктів господарювання захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування, визнання недійсними господарських угод, визнання наявності або відсутності прав, відновлення становища, яке існувало до порушення права, присудження до виконання обов’язку в натурі тощо.

Згідно з ст..18 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження рішень суб’єкта владних повноважень, його дій чи бездіяльності.

Тому, з огляду на вищенаведене, позовна вимога позивача виходить за межі правового захисту, що надається стороні у спірній ситуації.

Керуючись ст.ст.34, 43, 49,82-85 ГПК України,

СУД ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити.

Головуючий суддя О.С. Йосипчук

Суддя В.В.Мокану

Суддя В.П. Кривка