ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 р.

№ 22/188

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П.- головуючого, Барицької Т. Л., Плюшка І. А.,

за участю представників сторін: позивача –Овчиннікової В. В. дов. від 02.01.2008 року, відповідача –Грязнової Л. М. дов. №2008.11/302 від 17.11.2008 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ЗАТ "Гефес Інтернейшнл" на ухвалу господарського суду м. Києва від 17 вересня 2008 року у справі за позовом ЗАТ "Гефес Інтернейшнл" до ЗАТ "Науково –виробниче об’єднання "Агрокомплекс" про примусове виконання обов’язку в натурі,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2005 року до господарського суду звернулось ЗАТ "Гефес Інтернейшнл" (далі-позивач) з позовом до ЗАТ "Науково –виробниче об’єднання "Агрокомплекс" (далі –відповідач) про зобов’язання виконати умови договору від 14 березня 1994 року та стягнути з останнього нафтопродукти, а саме: дизельне пальне ВС-02-62 в кількості 25 тис. тон, бензин А-80 в кількості 10 тис. тон та мазут М-100 в кількості 15 тис. тон.

Рішенням господарського суду м. Києва від 9 червня 2005 року позов задоволено.

21 червня 2005 року на виконання рішення суду видано наказ.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22 серпня 2005 року частково змінено спосіб виконання рішення господарського суду м. Києва від 9 червня 2005 року шляхом стягнення з ЗАТ "НВО "Агрокомплекс" на користь ЗАТ "Гефес Інтернейшнл" вартості нафтопродуктів в сумі 132020000 гривень за рахунок майна боржника.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23 грудня 2005 року повторно змінено спосіб і порядок виконання рішення суду в частині стягнення боргу на суму 92108895 гривень шляхом списання цінних паперів –простих іменних акцій емітента ЗАТ "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" в кількості 90983077 штук, вартість яких згідно експертного висновку склала 92108895 гривень, з особового рахунку ЗАТ "НВО "Агрокомплекс" та зарахування на особовий рахунок ЗАТ "Гефес Інтернейшнл" у системі реєстру власників іменних цінних паперів ЗАТ "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія", що веде спеціалізований реєстратор –ТОВ "Трансферт". Цією ж ухвалою залишено в силі спосіб виконання рішення суду, встановлений ухвалою господарського суду м. Києва від 22 серпня 2005 року, на решту суми –39911105 гривень за рахунок майна боржника.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18 квітня 2006 року скасовано рішення господарського суду м. Києва від 9 червня 2005 року, а в позові відмовлено. Також скасовані ухвали господарського суду від 22 серпня 2005 року та від 23 грудня 2005 року у даній справі.

Господарському суду м. Києва доручено видати наказ про поворот виконання рішення суду від 9 червня 2005 року.

27 жовтня 2006 року господарським судом м. Києва на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 18 квітня 2006 року видано наказ про поворот виконання рішення суду від 9 червня 2005 року.

Постановою державного виконавця від 24 листопада 2006 року виконавче провадження за цим наказом закінчено у зв’язку з його фактичним повним виконанням.

У травні 2007 року позивач звернувся до господарського суду м. Києва в порядку ст.117 ГПК України із заявою про визнання поворотного наказу від 27 жовтня 2006 року таким, що не підлягає виконанню, у зв’язку з тим, що, на думку заявника, наказ не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження", а також не містить вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат.

Дана заява розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17 вересня 2008 року відхилена заява ЗАТ "Гефес Інтернейшнл" про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу господарського суду м. Києва від 27 жовтня 2006 року.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 17 вересня 2008 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції ст.117 ГПК України та ст.19 Закону України "Про виконавче провадження".

Наполягає на тому, що спірний наказ видано помилково і він не містить всіх даних виконавчого документу.

Крім того, зазначає, що заяву було розглянуто за відсутності представника позивача, що перешкодило йому, за його твердженням, дати суттєві для правильного вирішення спору пояснення.

Заслухавши доводи представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вимоги до наказу господарського суду як виконавчого документу визначені ст.117 ГПК України.

Ст.122 ГПК України визначені умови повороту виконання рішення суду: якщо виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові… боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за … скасованим рішенням.

Видача наказу провадиться господарським судом за заявою боржника.

Відхиляючи заяву позивача, місцевий господарський суд правильно застосував ст.122 ГПК України і прийшов до юридично вірного висновку, що за наявності судової помилки повинен відбутися поворот виконання.

У даному випадку поворот виконання відбувся і, як встановлено судом, позивач не навів переконливих доводів, чому не повинна виконуватись вимога закону про поворот виконання за наявності всіх умов для вчинення зазначеної дії.

За таких обставин господарський суд м. Києва правильно застосував норми процесуального права і обгрунтовано відмовив в задоволенні заяви ЗАТ "Гефес Інтернейшнл".

Доводи заявника касаційної скарги щодо порушень судом ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" не можуть братися до уваги, тому що вказана заявником неповнота наказу в даному випадку не тягне за собою визнання виконаного наказу таким, що не підлягає виконанню; в даному випадку саме орган примусового виконання визначав відповідність спірного наказу умовам, за яких його може бути виконано примусово, і не знайшов перешкод до виконання чинного рішення суду про поворот виконання скасованого судового рішення, а дії виконавчої служби оскаржуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки неявка стягувача і боржника, за нормами ГПК України не є перешкодою для розгляду заяви, також не можуть братися до уваги доводи заявника щодо незаконності спірної ухвали суду через розгляд справи за відсутності позивача-заявника.

При цьому суд касаційної інстанції враховує, що заявник не навів переконливих доводів, яким чином неявка його представника перешкодила постановленню законної і обгрунтованої ухвали.

З огляду на викладене, ухвала господарського суду законна і обгрунтована, а тому зміні чи скасуванню не підлягає

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 17 вересня 2008 року –без зміни.

Головуючий                                          Т. Козир

Судді Т. Барицька

І. Плюшко