ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 р.

№ 10/265(13/435)

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.

розглянула

касаційну скаргу

касаційну скаргу

та

касаційне подання

Головного управління Державного казначейства України в Кіровоградській області (далі –Казначейство),

відділу державної виконавчої служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області (далі –Виконавча служба)

прокуратури Кіровоградської області

(далі –Прокуратура),

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від

11.06.08

у справі

№ 10/265 (13/435)

господарського суду

Кіровоградської області

за позовом

приватного підприємства торгівельної фірми "Тонус-Маркет" (далі –Підприємство)

до

Виконавчої служби,

Казначейства,

за участю:

Прокуратури,

про

стягнення 182 726,24 грн.

В засіданнях взяли участь представники:

- позивачів:

не з'явились;

- відповідачів:

Виконавчої служби:

Рядненко Т.В. (за дов. б/н від 10.06.08)

- у судовому зсіданні 11.09.08, 02.10.08;

Казначейства:

Кудаков Ю.В. (за дов. № 13/19-83 від 08.01.08)

- у судовому засіданні 11.09.08, 02.10.08;

- Прокуратури:

Рудак О.В. (прокурор відділу Генеральної прокуратури України; посвідчення № 72 від 14.04.08)

- у судовому засіданні 11.09.08, 02.10.08.

Ухвалами від 28.07.08 та 28.08.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П. касаційна скарга Казначейства № 13/24-3967 від 26.06.08 та касаційне подання Прокуратури № 05/1-1263вих від 13.08.08 були прийняті до провадження та призначені до розгляду у судовому засіданні на 11.09.08.

У зв'язку з перебуванням суддів Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від 09.09.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 11.09.08, створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Кравчук Г.А., Муравйов О.В.

З метою з'ясування питання надходження касаційної скарги Виконавчої служби, про подання якої її представником було зазначено у судовому засіданні, ухвалою від 11.09.08 Вищого господарського суду України розгляд справи було відкладено на 02.10.08, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з значною завантаженістю суддів Кравчука Г.А.,

Муравйова О.В. та виходом суддів Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. з відпусток розпорядженням від 26.09.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 02.10.08, створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., яка ухвалою від 26.09.08 прийняла касаційну скаргу Виконавчої служби б/н від 10.07.08 до провадження та приєднала до матеріалів справи.

Про вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судових засідань 11.09.08, 02.10.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02.10.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 17.02.06 господарського суду Кіровоградської області (суддя Скиба Г.М.) у задоволенні позовних вимог Підприємству відмовлено.

Постановою від 18.05.06 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Лотоцька Л.О., судді –Бахмат Р.М., Євстигнеєва О.С.) апеляційну скаргу Підприємства задоволено частково.

Рішення від 17.02.06 господарського суду Кіровоградської області скасовано.

Відповідача: відділ державної виконавчої служби Маловисківського районного управління юстиції м.Мала Виска Кіровоградської області, змінено на його правонаступника –державну виконавчу службу у Маловисківському районі Кіровоградської області.

З державної виконавчої служби у Маловисківському районі Кіровоградської області на користь Підприємства стягнуто 57 792,99 грн. шкоди, 577,92 грн. витрат по сплаті державного мита, сплаченого при пред'явленні позову, та 288,96 грн. державного мита, сплаченого за подання апеляційної скарги.

В задоволенні решти позовних вимог Підприємству відмовлено.

Постановою від 20.07.06 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Підприємства та касаційну скаргу Виконавчої служби задоволено частково: рішення від 17.02.06 господарського суду Кіровоградської області та постанову від 18.05.06 Дніпропетровського апеляційного господарського суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням від 11.12.06 господарського суду Кіровоградської області (суддя Таран С.В.) позовні вимоги Підприємства задоволено частково.

З Виконавчої служби на користь Підприємства стягнуто 58 794,23 грн. шкоди, 587,94 грн. державного мита та 37,76 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні решти позовних вимог Підприємству відмовлено.

Постановою від 08.02.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –

Павловського П.П., суддів –Головко В.Г., Чус О.В.) рішення від 11.12.06 господарського суду Кіровоградської області залишено без змін, а апеляційні скарги Підприємства та Виконавчої служби –без задоволення.

Постановою від 14.06.07 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Підприємства та касаційну скаргу Виконавчої служби задоволено частково: рішення від 11.12.06 господарського суду Кіровоградської області та постанову від 18.02.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час останнього розгляду справи рішенням від 18.01.08 господарського суду Кіровоградської області (суддя Жак В.В.) позовні вимоги Підприємства задоволено частково.

З Виконавчої служби на користь Підприємства стягнуто 70 852,74 грн. шкоди, 708,53 грн. державного мита та 45,78 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні решти позовних вимог Підприємству відмовлено.

У задоволенні позовних вимог Підприємства до Казначейства відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано доведеністю матеріалами справи невжиття Виконавчою службою належних заходів по зверненню стягненню на грошові кошти боржників за наказами суду внаслідок чого була втрачена можливість фактичного виконання виконавчих документів на користь стягувача (Підприємства). Щодо вимог про стягнення 106 433,50 грн. судом відмовлено у зв'язку з відсутністю доказів оскарження Підприємством в установленому порядку постанови Виконавчої служби про повернення без виконання наказу № 13/276, та знищенням документів такого виконавчого провадження із закінченням терміну зберігання

Постановою від 11.06.08 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Чохи Л.В., суддів –Сизько І.А., Тищик І.В.) апеляційну скаргу Виконавчої служби задоволено частково.

Рішення від 18.01.08 господарського суду Кіровоградської області в частині відмови в задоволенні позовних вимог до Казначейства скасовано. Даний пункт резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: "Зобов'язати Казначейство здійснити вказане стягнення за рахунок державного бюджету попередньо проінформувавши Міністерство фінансів України".

В іншій частині рішення залишено без змін.

При винесенні постанови суд апеляційної інстанції врахував, що саме Казначейство законодавчо визначено як орган уповноважений розпоряджатись державними коштами.

Не погодившись з постановою апеляційного суду до Вищого господарського суду України звернулись з касаційними скаргами Казначейство та Виконавча служба, а також Прокуратура із касаційним поданням, в яких просять рішення від 18.01.08 господарського суду Кіровоградської області та постанову від 11.06.08 Дніпропетровського апеляційного господарського суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржники та Прокуратура обґрунтовують тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 170, 326, 1174 Цивільного кодексу України, п.п. 9, 15, 36 ст. 2, ст.ст. 4, 22, 23, 25, 48, ч. 2 ст. 50, ч. 6 ст. 51 Бюджетного кодексу України, ст. 9, ч. 1 ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 2 Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади", Закону України "Про Державний бюджет України на

2008 рік", ст.ст. 42, 43, 33, 34, 43, п. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, касаційні скарги та касаційне подання, заслухавши пояснення представників сторін та Прокуратури, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційні скарги та касаційне подання задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, з вересня 2001 року у провадженні відділу Державної виконавчої служби Маловисківського районного управління юстиції перебувають судові рішення про примусове стягнення з КСП "Родіна" на користь Підприємства грошових коштів на загальну суму 182 726,24 грн., а саме: рішення від 13.02.01 арбітражного суду Кіровоградської області у справі № 02-1/326/6-22 на суму

58 794,23 грн., рішення від 19.02.02 господарського суду Кіровоградської області у справі № 7/70/4/72 на загальну суму 17 498,51 грн. та рішення від 03.09.02 господарського суду Кіровоградської області у справі № 13/276 на загальну суму 106 433,50 грн.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у вересні 2002 року виконавчі документи по переліченим справам були об'єднані у зведене виконавче провадження, але до теперішнього часу жодне з судових рішень не виконане, у зв'язку з чим Підприємство звернулось з позовом у даній справі про стягнення шкоди завданої неправомірними діями Виконавчої служби.

При вирішенні спору по суті місцевим та апеляційним судами встановлено, що на момент відкриття виконавчого провадження вартість майна боржника КСП "Родіна" згідно даних його балансу становила 5 176 000,00 грн. Разом з тим, встановлено, що невиконання рішень суду за рахунок вказаного майна Виконавча служба пояснює проведеним розпаюванням, згідно якого майно КСП "Родіна" було передано СВК "Батьківщина", СВК "Хлібороб",

СФГ "Степове".

На підставі наданих сторонами доказів у справі судами встановлено, що КСП "Родіна" було виключено із реєстру ЄДРПОУ 06.03.03, та до цього часу Виконавчою службою дієвих заходів на виконання рішень суду здійснено не було, як, власне, і не було проведено розпаювання підприємства, у зв'язку з чим ніхто із пайщиків майно не отримав.

Попередні судові інстанції дійшли до висновку про те, що Виконавчою службою не було прийнято до уваги, що інтереси кредитора в даному випадку захищаються на підставі ч. 5 ст. 165 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що майно, що залишилося після ліквідації виробничого кооперативу та задоволення вимог його кредиторів, розподіляється між його членами відповідно до їхньої трудової участі, якщо інший порядок не встановлений статутом кооперативу, а тому в першу чергу за рахунок майна КСП "Родіна" повинні були проводитись дії на користь кредитора.

При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що протягом встановленого законом строку відділ Виконавчої служби не здійснив виконання рішень суду за рахунок майна боржника, яке перевищувало суму боргу в 50 разів.

Отже, встановлено, що рішення від 13.02.01, 19.02.02 та 03.09.02 господарського суду Кіровоградської області на даний час не виконані і можливість їх виконання втрачена, чим Підприємству при здійсненні виконавчого провадження спричинені збитки, які відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, у зв'язку з чим попередні судові інстанції прийшли до висновку про правомірність вимог Підприємства в частині стягнення 70 852, 74 грн.

При визначенні суми коштів, що підлягають стягнення, суди врахували, що матеріалами справи фактично підтверджена бездіяльність Виконавчої служби щодо звернення стягнення на грошові кошти СВК "Батьківщина" до 23.01.03, а також на готівкові кошти та сільськогосподарську продукцію

КСП "Родіна", СВК "Батьківщина" та СВК "Хлібороб", за наслідками чого була фактично втрачена можливість виконання виконавчих документів на користь Підприємства. Разом з тим, суди взяли до уваги те, що 30.05.06 Виконавча служба запропонувала Підприємству залишити за собою непродане майно, яке належить КСП "Родіна", вартістю 5 400,00 грн. Також, відмовляючи у задоволенні вимог на суму 106 433,50 грн., що ґрунтується на нездійсненні Виконавчою службою належних заходів по виконанню рішення від 03.09.02 господарського суду Кіровоградської області у справі № 13/276, попередні судові інстанції врахували, що Підприємством постанову виконавчої служби від 23.12.02 про повернення без виконання наказу не оскаржувало, та такий виконавчий документ повторно до виконання не пред'являвся.

Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що ч. 5 ст. 124 Конституції України визначено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 № 606-ХІV (далі –Закон № 606-ХІV) державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру –у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що попередніми судовими інстанціями встановлено факт недотримання Виконавчою службою вказаних вимог Закону у спірних правовідносинах.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР) /далі Конвенція/. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, та, водночас, передбачає виконання судових рішень, оскільки якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" ("Горнсбі проти Греції", рішення від 19.03.97, 1997-II, р. 510, § 40).

У рішенні від 17.05.05 по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції.

Державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на виправдання невиконання зобов'язань за боргом, визначеним судовим рішенням. Проте затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява N 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Стаття 13 Конвенції визначає, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" від 24.03.98 № 202/98-ВР (далі –Закон № 202/98-ВР) державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до Законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Статтею 3 Закону № 202/98-ВР встановлено, що департамент державної виконавчої служби є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства юстиції України, на яке покладається реалізація єдиної державної політики у сфері примусового виконання рішень.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 85 Закону № 606-ХІV у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до суду.

За змістом ст. 86 вказаного Закону № 606-ХІV стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що як роз'яснено п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.03 № 14 (далі Постанова Пленуму) до юридичної особи не переходять зобов'язання боржника за виконавчим документом. Присуджені з неї на користь стягувача кошти мають компенсаційний характер.

Відповідно до положень ст. 1173 Цивільного кодексу України та ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У пункті 21 Постанови Пленуму також вказано, що при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону № 202/98-ВР, ст. 86 Закону № 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до положення абз. 2 ст. 86 Закону № 606-ХІV збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, на те, що ст. 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З урахуванням наведених правових положень колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Казначейством та Виконавчою службою в касаційних скаргах, а також Прокуратурою в касаційному поданні є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржники касаційних скаргах та Прокуратура в касаційному поданні стверджують факти порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і в силі вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України їх переоцінка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Таким чином, з врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі згідно приписів ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційних скарг та касаційного подання у даній справі.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанції було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління Державного казначейства України в Кіровоградській області № 13/24-3967 від 26.06.08, касаційну скаргу відділу державної виконавчої служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області б/н від 10.07.08 та касаційне подання прокуратури Кіровоградської області № 05/1-1263вих від 13.08.08 залишити без задоволення.

Постанову від 11.06.08 Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 10/265 (13/435) господарського суду Кіровоградської області залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська