ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.07.08                                                                                           Справа№ 26/129

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Настоянка”, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства „Єврофлекс”, м. Львів

про стягнення 608,80 грн.

Суддя Деркач Ю.Б.

при секретарі Боровець Я.

Представники:

від позивача не з’явився

від відповідача не з’явився

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю „Настоянка”, м. Львів звернулося до господарського суду з позовом до Приватного підприємства „Єврофлекс”, м. Львів про стягнення 608,80 грн.

Ухвалою суду від 02.06.2008 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 01.07.2008 р.

Позивач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвали суду від 02.06.2008 р. не виконав. Позивач через канцелярію суду 01.07.2008 р. о 12 год. 15 хв. подав розрахунок ціни позову № 25-11-08 від 26.06.2008 р. Вказаний розрахунок ціни позову до уваги судом не береться, оскільки він поданий вже після розгляду справи по суті (розгляд справи призначався на 01.07.2008 р. на 11 год. 50 хв.)

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, подав письмове пояснення № 240 від 01.07.2008 р. по суті позову з доказами сплати суми основного боргу в розмірі 450,00 грн.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, повно та об’єктивно дослідивши подані докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

03.09.2007 р. між сторонами укладено договір № 01/09 про надання транспортних послуг (далі по тексту –договір).

Згідно умов договору позивач зобов’язався надати відповідачу послуги з перевезення вантажу згідно умов передбачених цим договором.

Позивач свої зобов’язання по договору щодо перевезення вантажу довіреного йому відповідачем виконав повністю, що підтверджується підписаним обома сторонами актом № 0903 приймання виконаних робіт.

Відповідно до п. 1.2. договору вартість перевезення становить 450,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що Замовник (відповідач) здійснює оплату послуг Виконавцю (позивачу) шляхом перерахування грошей на рахунок Виконавця (позивача) протягом 6 банківських днів з моменту отримання вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїх зобов’язань по договору щодо оплати наданих транспортних послуг, станом на день подання позовної заяви до суду, не виконав і його заборгованість перед позивачем склала суму в розмірі 450,00 грн.

Також, слід зазначити, що позивач 21.12.2007 р. надіслав відповідачу претензію № 21-2-07 з вимогою погасити заборгованість, яка останнім залишена без відповіді та без задоволення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідачем подано докази погашення заборгованості перед позивачем в сумі 450,00 грн., а саме платіжне доручення № 6/53 від 23.06.2008 р.

Таким чином, в частині позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 450,00 грн. провадження у справі слід призначити. Слід зазначити, що сума основного боргу була погашена відповідачем після звернення позивача з позовною заявою до суду.

Позивач керуючись, ст.ст. 224, 229, 230, 231 ГК України та Законом України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” нарахував відповідачу пеню на загальну суму 40,04 грн.

Однак, ч. 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 551 ЦК України в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 40,04 грн. в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В розрахунку до позовної заяви позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати на загальну суму 107,55 грн. та три проценти річних на загальну суму 11,21 грн.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 44 ГПК України позивач відніс до судових витрат проведення оплати послуг адвоката у розмірі 300,00 грн., однак не подав доказів на підставі чого були здійснені ці витрати та доказів підтвердження статусу адвоката.

Супровідний лист зареєстрований в канцелярії господарського суду Львівської області 02.07.2008 р. о 10 гол. 25 хв. з додатками на підтвердження витрат на допомогу адвоката судом не береться до уваги так як поданий після оголошення рішення судом (01.07.2008 р.) та підписаний невстановленою особою. Таким чином, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на оплату послуг адвоката з задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, підставні та такі, що підлягають до задоволення частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, однак слід зазначити, що основна сума боргу сплачена відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, а отже в цій частині судові витрати слід покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 551, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, п. 11 ст. 80, ст.ст. 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

3.          Стягнути з приватного підприємства „Єврофлекс”, м. Львів, вул. Жовківська, 22 (р/р 46 в Львівській філії „Укрексімбанку” м. Львів, МФО 325718, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Настоянка”, м. Львів, пр. Червоної Калини, 117/17 (р/р 003 в АКБ „Правекс-банк”, м. Київ, МФО 321983, ) 107 грн. 55 коп. інфляційних втрат, 11 грн. 21 коп. –3% річних, 95 грн. 29 коп. державного мита та 110 грн. 24 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

5.          В частині позовних вимог щодо стягнення 40,04 грн. пені, 300,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 6,71 грн. державного мита та 7,76 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у задоволенні позову відмовити.

6.          В частині позовних вимог щодо стягнення 450,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

Суддя                                                                                           Деркач Ю.Б.