ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2008 р. Справа № 18/7918

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів:

при секретарі ,

за участю представників сторін:

від позивача: Вибодовської Т.А. - представника за довіреністю від 11.08.2008р., Матущак М.Г - представника за довіреністю від 11.08.2008р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький

на рішення господарського суду Хмельницької області

від "28" січня 2008 р. у справі № 18/7918 (суддя Саврій В.А.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Хмельницької філії, м. Хмельницький

до Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький

про стягнення 44514,85 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.01.2008р. у справі № 18/7918 задоволено позов Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Хмельницької філії до Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Управління) про стягнення 44514,85 грн.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 37810,23грн., 3308,41 грн. інфляційних нарахувань, 994,45 грн. 3% річних, 2412,11 грн. пені, 445,25грн. державного мита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржений судовий акт та постановити новий - про відмову у задоволенні позову (а.с.70- 73).

Мотивуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, зокрема, наступне:

- зобов'язання за договором №113 від 01.04.2005р. "Про експлуатаційно - технічне обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення і зв'язку цивільної оборони області" (що підлягало оплаті по КЕКВ - 1137) в сумі 75617,40грн. в 2006р. Управління виконати не могло, оскільки кошторис останнього на 2006р. по програмі 7921010 "Здійснення виконавчої влади у Хмельницькій області", затверджений облдержадміністрацією 01.03.2006р., передбачав видатки по КЕКВ - 1137 у розмірі 91000,00грн., а у 2006р. з державного бюджету надійшло на рахунок Управління 54500,00грн.;

- згідно акту звіряння розрахунків №1437296, станом на 01.01.2008р. ВАТ "Укртелеком" в особі Хмельницької філії заборгувало Управлінню 4703,92грн.;

- Управління, як бюджетна установа, виконало всі свої договірні зобов'язання.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи, що про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення по вручення поштового відправлення, а також враховуючи положення ст.101 Господарського процесуального кодексу України про межі перегляду справи в апеляційній інстанції, судова колегія вважає, що нез'явлення в судове засідання представника відповідача не перешкоджає перегляду справи за наявними в ній доказами (а.с. 88, 94-95).

Представники позивача заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, надавши пояснення в обґрунтування своїх заперечень. Вважають рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з додержанням норм чинного законодавства, а тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.04.2005р. між позивачем та відповідачем укладено договір №113 про експлуатаційно-технічне обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення і зв'язку цивільної оборони області (далі -договір), у відповідності до п.1.1 якого, відповідач (замовник) передав, а позивач (виконавець) прийняв на себе обов'язки щодо експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення і зв'язку цивільної оборони (а.с. 8 - 11).

У відповідності до п.п. 3.2, 3.3 договору розрахунки за надані послуги проводяться щоквартально за поданими позивачем (виконавцем) рахунками до 20 числа місяця наступного за кварталом; підставою для проведення розрахунків за обслуговування апаратури є підписаний сторонами акт виконаних робіт.

Згідно актів виконаних робіт по експлуатаційно-технічному обслуговуванню апаратури оповіщення цивільної оборони "Сигнал-ВО" за третій - четвертий квартали 2006р., позивачем (виконавцем) були виконані роботи на загальну суму 37810,23грн. (а.с. 16, 18).

На вказану суму позивачем (виконавцем) були виставлені рахунки (а.с. 17,19).

Втім, розрахунки за вказані послуги відповідач (замовник), як того вимагають умови договору, не провів.

У порядку досудового врегулювання спору позивачем була направлена відповідачу претензія від 16.05.2007р. №18/3792 про погашення існуючої заборгованості за третій - четвертий квартал 2006р. з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені (а.с.20 -21).

У відповіді №613 від 15.06.2007р. на претензію №18/3792 від 16.05.2007р. відповідач зазначив, що не в змозі провести оплату послуг по експлуатаційно-технічному обслуговуванню апаратури оповіщення за третій та четвертий квартали 2006р., оскільки на його рахунок державною виконавчою службою накладено арешт (а.с.22).

За вказаних обставин, ВАТ "Укртелеком" в особі Хмельницької філії звернулося до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою від 22.10.2007р. №18/9160 про стягнення з Управління 37810,23грн. заборгованості, 2403,31грн. пені, 3308,41грн. інфляційних втрат, 992,90грн. 3% річних (а.с. 2 -4).

Згідно клопотання від 06.12.2007р., ВАТ "Укртелеком" змінило суму своїх позовних вимог та просило господарський суд стягнення з Управління 37810,23грн. основного боргу, 2412,11грн. пені, 3308,41грн. інфляційних втрат, 994,45грн. 3% річних (а.с. 46).

За результатами розгляду даної справи господарський суд Хмельницької області прийняв рішення про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 37810,23 грн., 3308,41 грн. інфляційних нарахувань, 994,45 грн. 3% річних, 2412,11 грн. пені, з чим судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з огляду на наступне:

За змістом ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу приписів ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, у відповідності до п. 3.2 договору, розрахунки за надані послуги проводяться відповідачем (замовником) щоквартально за поданими позивачем (виконавцем) рахунками до 20 числа місяця наступного за кварталом.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, всупереч приписам вказаної статті, відповідачем не було надано належних доказів, що свідчили б про проведення розрахунків з позивачем за надання послуг експлуатаційно-технічномого обслуговування апаратури оповіщення за третій та четвертий квартали 2006р .

Так, наявні в матеріалах справи виписки банку не містять даних про те, що 28.12.2007р. відповідач погасив заборгованість по договору за третій - четвертий квартали 2006р. Натомість, 29286,00грн. відповідач перерахував на рахунок позивача, як оплату за надані послуги експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення і зв'язку цивільної оборони за інший період 2007р. (а.с. 54 - 61).

Системний аналіз наведених норм права та обставин справи свідчить про обгрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача 37810,23 грн. основного боргу.

Відповідно до вимог ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу приписів ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Згідно викладених обставин справи та наведених норм права, позивачем правомірно нараховано до сплати відповідачу 3308,41грн. інфляційних (за період жовтень 2006р. - серпень 2007р.) та 994,45грн. 3% річних (за період з 21.10.2006р. по 21.10.2007р.).

Відповідно до ст.610, п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Статтею 1 спеціального Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96-ВР (із змінами, внесеними згідно Закону України від 10.01.2002р. № 2921-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платнику пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 4.4 договору, у разі порушення встановленого п.3.2 договору строку розрахунку, замовник (відповідач) сплачує виконавцю (позивачу) пеню у розмірі 0.5% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше двох облікових ставок НБУ.

В силу приписів ст. 3 спеціального Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, відповідач за порушення терміну виконання грошового зобов'язання повинен сплатити позивачу 2412.11грн. пені за період з 21.10.2006р. по 21.04.2007р..

Відповідно до вищезазначеного, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на чинному законодавстві та спростовуються матеріалами справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 28.01.2008р. у справі №18/7918 є законним та таким, що відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької обласної державної адміністрації - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 28 січня 2008 року у справі № 18/7918 залишити без змін, а апеляційну скаргу Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький - без задоволення.

2. Справу № 18/7918 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя

судді:

Віддрук. 4 прим.:

1- до справи;

2 - 3 сторонам;

4 - в наряд.