КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.08 р.          № 46/519

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Шипка В.В.

суддів:                                         Розваляєвої Т.С.

Борисенко І.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з"явились

від відповідача -Мазуркевич О.М. – (дов. № 2368/9/10-017 від 04.06.2008р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Розробки новітніх технологій"

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.10.2005

у справі № 46/519 (Шабунін С.В.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Розробки новітніх технологій"

до                                                   Державна податкова інспекція у Голосіївському районі м.Києва

про                                                  визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Розробки новітніх технологій” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення.

Постановою Господарського суду м. Києва від 03.10.2005р. у справі № 46/519 в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданою постановою позивач оскаржив її в апеляційному порядку та просив направити до Шевченківського районного суду м. Києва запит чи є чинним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2004р. по справі № 32-4117/2004р., направити до Печерського районного суду м. Києва запит чи є чинним рішення Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2004р. про визнання недійсними установчих документи ТОВ “Восток плюс” з моменту реєстрації, а також анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість № 37607587 з моменту його видачі (20.09.2002р.), направити до Краснолуцького суду Луганської області запит чи є чинним рішення Краснолуцького суду Луганської області від 10.03.2004р. по справі № 1099 про визнання недійсними установчих документів ПП “Клайд” з моменту реєстрації, а також анульовання свідоцтва платника податку на додану вартість від 27.05.2004р. та визнати нечинним податкове повідомлення – рішення ДПІ у Голосіївському районі м. Києва № /0 від 31.12.2004р.

У зв’язку з набранням чинності з 01.09.2005р. Кодексу Адміністративного судочинства України (далі по тексту – КАС України) розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 03.10.2005р. у справі № 46/519 здійснюється Київським апеляційним господарським судом за правилами Кодексу Адміністративного судочинства України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2005 р. у справі № 46/519 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Розробки новітніх технологій”.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2005р. у справі № 46/519 було закінчено підготовку справи та призначено до апеляційного розгляду.

05.12.2005р. через відділ документального забезпечення від представника відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Розробки новітніх технологій” в якому просить відмовити апелянту у задоволенні скарги повністю.

21.12.2005 р. ухвалою Київського апеляційного господарського суду було зупинено апеляційне провадження у справі № 46/519 до отримання відповідей на запити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2008р. поновлено апеляційне провадження у справі № 46/519 та призначено на 22.07.2008р.

Встановлено, що 22.07.2008р. та 12.08.2008р. представник позивача в судове засідання не з’явився, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Представник ДПІ у Голосіївському районі м. Києва заперечує проти апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги та наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Розробки новітніх технологій” підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі акту перевірки № 70-23/02-7-31746362 від 29.12.2004р. “Про результати комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТОВ “Розробки новітніх технологій” за період з 11.12.2001р. по 01.07.2007р. відповідачем прийнято податкове повідомлення – рішення № /0 від 31.12.2004р., яким позивачу відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 1910890,00 грн., у тому числі 1273927,00 грн. – основний платіж та 636963, 00 грн. – штрафних санкцій.

Не погоджуючись з вказаним рішення позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

03.02.2005р. рішенням Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про результати розгляду скарги було відмовлено позивачу в задоволенні його скарги, а податкове повідомлення – рішення залишено без змін.

У ході перевірки встановлено декілька фактів проведення господарських операцій позивача з суб’єктами господарювання, по яких установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи – підприємця визнано судовими органами недійсними.

Для ведення фінансово – господарської діяльності між позивачем та ТОВ “Інтербудхім”, ТОВ “Восток-Плюс” та ПП “Клайд” було укладено ряд договорів. Позивач на виконання договорів, здійснив оплату на банківські рахунки вищевказаних контрагентів, що підтверджується платіжними дорученнями: № 19 від 29.08.2003р., № 106 від 29.07.2003р., № 93 від 16.07.2003р., № 91 від 15.07.2003р., № 92 від 15.07.2003р., № 78 від 10.07.2003р., № 79 від 11.07.2003р. ТОВ “Інтербудхім”, ТОВ “Восток-Плюс” та ПП “Клайд” виписано податкові накладні на адресу позивача № 83 від 24.06.2003р., № 119 від 29.08.2003р., № 157 від 26.09.2003р., № 192 від 10.10.2003р., № 241 від 28.11.2003р., № 245 від 02.12.2003р., № 276 від 29.12.2003р., № 277 від 29.12.2003р., № 459 від 17.03.2004р., № 463 від 29.03.2004р. між сторонами підписано акти здачі – приймання робіт від 20.01.2005р., від 30.03.2004р., від 29.03.2004р., від 28.11.2003р., від 29.12.2003р., від 10.10.2003р., від 26.09.2003р., від 02.12.2003р., від 29.12.2003р.

З метою підтвердження правомірності віднесення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту позивачем за період, який перевірявся встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від05.05.2004р. по справі № 2-4117/2004р. визнано недійсними установчі документи ТОВ “Інтербудхім” з моменту реєстрації, а також скасовано свідоцтво платника податку на додану вартість від 14.07.2004р. № 84/05 з моменту його видачі, тобто з 18.03.2003р., рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2004р. визнано недійсними установчі документи ТОВ “Восток-Плюс” з моменту реєстрації, а також анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість № 37607587 з моменту його видачі (20.09.2002р.), рішенням Краснолуцького суду Луганської області від 10.03.2004р. по справі № 1099 визнано недійсними установчі документи ПП “Клайд” та дуло анульовано акт свідоцтва платника податку на додану вартість від 27.05.2004р.

Враховуючи викладене, місцевим судом зроблено висновок, що оскільки первинні документи, надані до перевірки позивача, а саме податкові накладні видані ТОВ “Інтербудхім”, ТОВ “Восток-Плюс” та ПП “Клайд” не можуть бути прийняті до уваги як такі, що підтверджують вартість отриманих послуг по податку на додану вартість в складі ціни послуг, так як вони не відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду та актом перевірки, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 11 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" при здійсненні аналізу фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, у разі виникнення сумнівів щодо його господарських операцій, органи державної податкової служби подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними, укладених з іншими суб'єктами підприємницької діяльності.

У відповідності до п.п. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Необхідно зазначити, що договори укладені між позивачем та ТОВ “Інтербудхім”, ТОВ “Восток-Плюс”, ПП “Клайд”, фактично виконані всіма сторонами договору, що підтверджується актами здачі-прийому, актами виконаних робіт, накладними, рахунками-фактурами податковими накладними. Факт оплати позивачем отриманих послуг (в тому числі ПДВ) підтверджується платіжними дорученнями.

Відповідачем не надано позивачу доказів, і в рішенні про розгляд скарги також немає ніяких посилань, на підтвердження того, що вказані вище договори на момент проведення перевірки позивача були визнані недійсними у судовому порядку.

Крім цього, позивачеві на підтвердження правомірності визначення податкового зобов'язання за результатами перевірки не надано належних доказів на підтвердження того, що ТОВ “Інтербудхім”, ТОВ “Восток-Плюс”, ПП “Клайд” занижували в 2003 році та 2004 році податкові зобов'язання по ПДВ (а саме податкових повідомлень-рішень контролюючого органу про донарахування цим платникам податків податкових зобов’язань по ПДВ).

Отже, з урахуванням усього вищевикладеного слід дійти висновку, що у випадках, коли особа, що зареєстрована як платник ПДВ, сплачує податкові зобов'язання з ПДВ та користується правом на податковий кредит, то свідоцтво платника ПДВ, видане такій особі не може бути визнане недійсним з моменту його видачі, а може бути визнане недійсним лише на майбутнє.

Таким чином, на час укладення з позивачем договорів та на час їх виконання ТОВ “Інтербудхім”, ТОВ “Восток-Плюс”, ПП “Клайд” були зареєстровані як платники податку на додану вартість, мали право на виписку податкових накладних та виписували їх.

В Акті перевірки зазначено, що позивач в порушення п. 7.4.5, п.7.4. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” занизив податкові зобов'язання по податку на додану вартість на суму - 1 273 014 гривень 00 копійок, шляхом включення до податкового кредиту витрат, які на думку перевіряючих, не підтверджені податковими накладними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, враховуючи наступне.

Відповідно до п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3. Закону України “Про податок на додану вартість” об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів (робіт, послуг) на митній території України, в тому числі операції з оплати вартості послуг за договорами оренди (лізингу) та операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення кредиторської заборгованості заставодавця.

Відповідно до п. 1.4. Закону України “Про податок на додану вартість” поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Відповідно до п. 4.1. ст. 4 Закону України “Про податок на додану вартість” база оподаткування операцій з поставки товарів робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових) платежів, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних, наданих) таким платником податку.

В Акті перевірки відсутні дані про неправильне визначення бази оподаткування операцій з поставки, яки вчинялись на підставі договорів, укладених між позивачем і ТОВ “Інтербудхім”, ПП “Клайд”, ТОВ “Восток-Плюс”.

В Акті перевірки відсутні зауваження до змісту податкових накладних, що свідчить про їх відсутність.

Відповідно до п.п. 7.2.3 п. 7.2 та п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобов'язань покупця, яким вважається дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”).

Рішення ДПІ, яке винесене на підставі Акту перевірки грунтується на висновку перевіряючих щодо визнання з моменту реєстрації недійсним установчих документів ТОВ “Інтербудхім”, ПП “Клайд”, ТОВ “Восток-Плюс” і їх свідоцтва як платників ПДВ.

Однак на дату укладення договорів між позивачем і дату видачі податкових накладних ТОВ “Інтербудхім”, ПП “Клайд”, ТОВ “Восток-Плюс” перебувало на податковому обліку як платник ПДВ.

Відповідно до п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

На моменту укладення угод позивач не знав і не міг знати про недійсність свідоцтва платників податку на додану вартість ТОВ “Інтербудхім”, ПП “Клайд”, ТОВ “Восток-Плюс”, а тому цілком законно включив відповідні суми до податкового кредиту, так як вони були підтверджені відповідними податковими накладними.

Фактично Позивач повністю виконав угоди, які були укладені з ТОВ “Інтербудхім”, ПП “Клайд”, ТОВ “Восток-Плюс”, що підтверджується Актом перевірки, зокрема перевіряючим були надані видаткові накладні на відвантаження товарів, платіжні доручення, договори за вказаний період, крім цього отримало від контрагентів увесь товар за договорами.

З матеріалів справи вбачається, що контрагенти позивача ТОВ “Інтербудхім” та ТОВ “Восток-Плюс” були платниками податків на час укладання договорів та їх установчі документи, свідоцтва платника ПДВ в установленому порядку недійсними не визнавалися.

Крім того, слід зазначити, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2004р. позов Харенко В.М. до ТОВ “Інтербудхім”, третя особа ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про визнання недійсними установчих документів підприємства задоволено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2005р. у справі № 2-411/2004р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва скасовано за ново виявленими обставинами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.12.2005р. провадження у справі № 2-9555/2005р. за позовом Харенка В.М. до ТОВ “Інтербудхім”, Чухаєвої А.Г., ДПА у м. Києві про визнання недійсними статуту ТОВ “Інтербудхім” від 26.02.2003р., зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією № 18226, Установчого договору ТОВ “Інтербудхім” від 26.02.2003р., свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 39031771 від 18.03.2003р. закрито.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2004р. позов Любарського Ю.С. до ТОВ “Восток-Плюс”, третя особа ДПІ у Печерському районі м. Києва про скасування державної реєстрації та визнання недійсними статутних, установчих та інших документів ТОВ “Восток-Плюс” задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.08.2006р. у справі № 22-3019 рішення Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2004р. скасовано а справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2006р. у справі № 2-2139/06 позов Любарського Ю.С. до ТОВ “Восток-Плюс”, Нудненька О.П., треті особи ДПІ у Печерському районі м. Києва, Сервісно-комерційне виробниче товариство з обмеженою відповідальністю Холдингова компанія “Сапсан” про скасування державної реєстрації та визнання недійсними статутних, установчих та інших документів ТОВ “Восток-Плюс” залишено без розгляду.

Відповідачем не надано жодних доказів про визнання недійсними установчих документів ТОВ “Восток-Плюс” та ТОВ “Інтербудхім”.

В матеріалах справи наявний лист № 1360/23-119 від 24.02.2006р. ДПІ у м. Красний луч про те, що рішення Краснолуцького суду Луганської області від 10.03.2004р. № 1099 про визнання недійсними свідоцтва платника ПДВ та установчих документів ПП “Клайд” вступило в законну силу 10.04.2004р.

Також слід зазначити, що 01.09.2005р. вступив в силу Кодекс адміністративного судочинства України ч. 1 ст. 17 цього Кодексу передбачає, що компетенція адміністративних судів поширюється зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частина 7 прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 6 прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами кодексу адміністративного судочинства України.

У зв’язку з тим, що предметом спору було саме визнання недійсним рішення суб’єкта (ДПІ у Голосіївському районі м. Києва) та керуючись вищевказаними нормами колегія суддів вважає, що спір про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення потрібно було розглядати за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта заслуговують на увагу, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, отже рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано.

Керуючись ст.ст. 9, 195, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський апеляційний господарський суд –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Розробкиновітніх технологій” задовольнити частково.

Рішення господарського суду м. Києва від 03.10.2005 р. у справі № 46/519 скасувати повністю.

Прийняти нове рішення.

Визнати недійсним податкове повідомлення – рішення № /0 від 31.12.2004р. в сумі 1888843 грн., в т.ч. 1259229 грн. податкове зобов”язання по ПДВ та 629614 штрафних санкцій.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Розробки новітніх технологій” 1,70 грн. витрат по сплаті держаного мита.

Доручити господарському суд м. Києва видати наказ.

Матеріали справи № 46/519 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя          Шипко В.В.

Судді

Розваляєва Т.С.

Борисенко І.В.