ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.10.2008

Справа №2-31/7697-2008А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Привалової А.В.

при секретарі судового засідання Лауман Ю.С.

за участю представників сторін :

від позивача – Серяков О.В., дов. від 14.07.2008 р.

від відповідача – Шиліна С.М., дов. у справі

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом – Підприємства «Сімферопольська транспортна компанія» (95024, м.Сімферополь, вул.Акъ-Яр, 10)

до відповідача – Державної податкової інспекції в м.Сімферополь АРК (95053, м.Сімферополь, вул.Мате Залки, 1/9)

про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Підприємство «Сімферопольська транспортна компанія» звернулось до господарського суду АРК з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м.Сімферополь АРК з позовними вимогами про визнання недійсним рішення про застосування штрафних санкцій № від 29.02.2008 р.

У ході судового розгляду справи позивач змінив свої позовні вимоги, просить суд рішення про застосування штрафних санкцій №002402303 від 29.02.2008 р. скасувати в частині порушення п.5 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та застосування до Підприємства «Сімферопольська транспортна компанія» штрафних санкцій в сумі 340 грн. згідно п.3 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с.29).

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне рішення прийняте відповідачем на підставі акту перевірки від 19.02.2008 року №, результати якої не відповідають дійсним обставинам та не містять доказів які підтверджують виявлені порушення.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач не згоден з позовними вимогами, просить суд в задоволенні позову відмовити за мотивами, викладеними у запереченнях.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України після початку діяльності окружного адміністративного суду на господарський суд покладено обов’язок вирішення адміністративних справ, підвідомчих господарському суду відповідно до Господарського процесуального кодексу України, провадження в яких було відкрито місцевим господарським судом до початку діяльності відповідного адміністративного суду, за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

19.02.2008р. співробітниками Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим була проведена перевірка з контролю за здійсненням розрахункових операцій в сфері готівкового і безготівкового обігу у господарської одиниці – маршрутному таксі держ.номер АК 1610 АА, що належить Підприємству «Сімферопольська транспортна компанія». За результатами перевірки був складений відповідний акт №002847/010900257/2303 від 19.02.2008 р.

Перевірка проведена на підставі направлень №1114 від 12.02.2008 р. та №1115 від 12.02.2008р., виданих головному державному податковому ревізору-інспектору податкової служби 1 рангу ДПА в АРК Абрамову К.І. та старшому державному податковому ревізору-інспектору податкової служби 2 рангу ДПА в АРК Вегбієву Р.І.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ в м.Сімферополь АРК винесено рішення № від 29.02.2008р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 362,00грн., відповідно до п.3 ст.17, ст.22 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог пунктів 5,13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг», а саме: здійснення розрахункової операції без застосування книги обліку розрахункових операцій та білетів, невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Вказане рішення оскаржувалось позивачем у порядку адміністративного оскарження. Рішенням Державної податкової адміністрації в АРК від 22.04.08р. №1099/10/25-023 скаргу позивача було залишено без задоволення, а рішення ДПІ у м.Сімферополі без змін. У зв’язку з чим позивач оскаржив дане рішення у судовому порядку.

Позивач не оскаржує рішення ДПІ у м.Сімферополь в частині застосування до нього штрафної санкції в сумі 22,00грн. за порушення п.13 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а оскаржує застосування до нього штрафної санкції в сумі 340грн. за порушення п.5 ст.3 вказаного Закону.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняти (вчинені) ці рішення на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Частина 2 статті 19 Конституції України зобов’язує органи державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведені конституційні положення, органи державної податкової служби зобов’язані діяти виключно у межах їх компетенції та у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до вимог частині 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт перевірки, у якому факти виявлених порушень повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування фактів виявлених порушень є підстави для прийняття рішень про застосування штрафних санкцій.

При цьому суд виходить з того, що акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення, тому повинен містити вичерпні елементи його складу.

Як вбачається з акту перевірки, встановлено порушення п.5 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: здійснення розрахункової операції без застосування книги УРО та квітків. По факту даної розрахункової операції квітки не видавались.

Проте, акт перевірки не містить достатніх доказів здійснення позивачем саме цього порушення.

Згідно п.5 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним казначейством України.

За акту перевірки вбачається, що книга УРО використовувалась позивачем, що знайшло своє підтвердження у ході розгляду справи, а само порушення полягає в невидачі водієм маршрутного таксі квитків з оплати проїзду на загальну суму 3,00грн.

Отже, відповідач вважає, що саме не видача квитків і є незастосуванням розрахункової книжки, що є порушенням, на його думку, п.5 ст.3 зазначеного Закону. Такої ж позиції додержується й Державна податкова адміністрація в АРК в рішенні від 22.04.08р. №1099/10/25-023 про розгляд скарги позивача на спірне рішення ДПІ в м.Сімферополь про застосування штрафної санкції.

Проте такий висновок не відповідає приписам Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Пунктом 1 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу проїзних і перевізних документів із застосуванням бланків суворого обліку на залізничному (крім приміського) та авіаційному транспорті з оформленням розрахункових і звітних документів та на автомобільному транспорті з видачею талонів, квитанцій, квитків з нанесеними друкарським способом серією, номером, номінальною вартістю, а також при продажу білетів державних лотерей через електронну систему прийняття ставок, що контролюється у режимі реального часу Державним казначейством України, та квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів.

Актом перевірки встановлений факт реалізації послуги – оплати проїзду двох осіб (перевіряючих) по ціні 1 грн. 50 коп. При цьому актом зазначено, що розрахункова операція за реалізацію послуги оплати проїзду була проведена без використання квитків.

Пунктом 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено обов’язок суб’єкта підприємницької діяльності видавати особі, яка отримує послугу, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції, у даному випадку – квиток на проїзд у маршрутному такси.

Згідно Положенню про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом ДПА України від 01.12.00р. №614 і зареєстрованого у Мін’юсті України 05.02.01р. за №105/5296, квітки на приміські автомаршрути – це розрахункові документи, бланки яких виготовлені друкарським способом з урахуванням вимог, установлених відповідними центральними органами виконавчої влади, та які видаються при реєстрації розрахункових операцій за разові послуги з перевезення пасажирів у міському автотранспорті.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ – документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Розрахункова книжка – належним чином зброшурована та прошнурована книжка, зареєстрована в органах державної податкової служби України, що містить номерні розрахункові квитанції, які видаються покупцям у визначених цим Законом випадках, коли не застосуються реєстратори розрахункових операцій.

Таким чином, Закон не ототожнює поняття розрахунковий документ, яким є квіток на проїзд у маршрутному таксі, і розрахункова книжка, рівно як квіток і розрахункова квитанція, оскільки вони є різними за формою і змістом.

При цьому суд виходить з того, що штрафна санкція, яку застосував відповідач за дане порушення, передбачена за невикористання розрахункової книжки, а не за відсутність розрахункового документу.

Позивач не заперечує факту не видачі розрахункового документу (квітка), що є порушенням пункту 2 статті 3 зазначеного Закону, а оспорює факт застосування до нього штрафної санкції за невикористання розрахункової книжки, який не був встановлений актом перевірки.

З урахуванням того, що, відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб’єкт господарювання звільняється від застосування РРО та розрахункових книжок при продажу проїзних і перевізних документів на автомобільному транспорті, відсутність встановлення факту порушення позивачем саме невикористання при здійсненні розрахункової операції розрахункової книжки, суд дійшов до висновку, що ДПІ в м.Сімферополі АРК невірно визначено правопорушення позивача із відповідним застосуванням штрафних санкцій, так як за порушення п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» законом передбачена інша відповідальність, ніж встановлена п.3 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», яку застосував відповідач.

На підставі наявних у справі доказів і відповідно до вимог ст.ст.69,70,86 КАС України судом не приймається акт перевірки №002847 від 19.02.2008р. як доказ встановлення факту порушення позивачем п.5 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» через недоведеність відповідачем цього порушення і відсутність доказів, підтверджуючих факт його вчинення.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.70 КАСУ).

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів обґрунтованості спірного рішення про застосування штрафних санкцій в сумі 340грн., відповідачем суду не надано. Суд вважає безпідставними висновки, зроблені в акті перевірки та неправомірним застосування до позивача фінансових санкцій в сумі 340грн. рішенням Державної податкової інспекції в м.Сівмферополі АРК від 29.02.2008р. №.

За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню, а рішення № від 29.02.2008р. ДПІ в м.Сімферополі АРК визнанню нечинним в частині 340грн.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі ч.1 ст.94 КАС України.

У судовому засіданні 27.10.2008р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови підписано 31.11.2008р.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 9, 70, 71, 86, ч.1ст.94, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Скасувати рішення Державної податкової інспекції в м.Сімферополі АРК від 29.02.2008р. № в частині застосування до Підприємства «Сімферопольська транспортна компанія» штрафних санкцій в розмірі 340грн.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства «Сімферопольська транспортна компанія», (95024, м.Сімферополь, вул..Акъ-Яр, 10; р/р 7490 а КРФ АКБ Укрсоцбанк м.Сімферополь, МФО 324010, ОКПО 30691999) 3,40грн. державного мита.

Виконавчий лист видати у встановленому ст.254 КАС України порядку після набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного адміністративного суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку і строки, передбачені пунктом 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі складання постанови у повному обсязі – з дня складення у повному обсязі). Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Копію постанови надіслати на адреси сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Привалова А.В.