ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2008 року Справа № 20/394-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Лисенко О.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 16.04.2008р. № 192)

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –Бродько Анатолій Іванович, провідний юрисконсульт, нотаріально посвідчена довіреність № 3488;

відповідача –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.148);

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії “Центрально-міське відділення Промінвестбанку в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області”

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2008 року

у справі № 20/394-07

за позовом акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії “Центрально-міське відділення Промінвестбанку в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області”, м.Кривий Ріг

до товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Южний”, Дніпропетровська область, Криворізький район, с.Веселе

про звернення стягнення на майно на суму 740 000, 00 грн.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2008р. (суддя Пархоменко Н.В.) по справі № 20/394-07 за позовом акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії “Центрально-міське відділення Промінвестбанку в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області”, м.Кривий Ріг до товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Южний”, Дніпропетровська область, Криворізький район, с.Веселе (далі –СТОВ “Южний”) про звернення стягнення на майно на суму 740 000,00 грн. в позові було відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано відсутністю правових підстав для звернення стягнення на майно, оскільки позивач вправі вимагати від відповідача погашення тільки заборгованості за кредитом у виді грошових коштів, а право вимоги позивача щодо звернення стягнення на заставлене майно не настало згідно з умовами договору.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, його оскаржує в апеляційному порядку позивач по справі –акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) в особі філії “Центрально-міське відділення Промінвестбанку в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області”, посилається на порушення господарським судом норм матеріального права, на неповне з’ясування всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення, оскільки:

- господарський суд невірно виходив з дати кінцевого повернення кредиту –21.02.2008р., оскільки зобов’язання за кредитом настають щомісячно по сплаті відсотків та згідно графіку погашення кредиту;

- господарським судом безпідставно не застосовано до спірних відносин ст..19, 20, 26, 33 Закону України “Про заставу”, ст..23 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень”, ст.ст.572, 593 ЦК України;

- висновок господарського суду щодо неможливості одночасного застосування двох засобів правового захисту не ґрунтується на нормах права, суперечить ст..111-15 ГПК України.

Відповідач по справі –СТОВ “Южний” с.Веселе Дніпропетровської області –відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст..96 ГПК України, не скористався, також не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченому ст..22 ГПК України також не скористався; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відповідні докази містяться у матеріалах справи (а.с.99, 111, 130).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

25.02.2005р. між акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії “Центрально-міське відділення Промінвестбанку в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області”, м.Кривий Ріг (банк за договором, позивач по справі, скаржник) та ТОВ СП “Южний” (“позичальник” за договором, відповідач по справі) було укладено договір № 12/2, відповідно до якого “банк” надає “позичальнику” кредит в сумі, яка не може перевищувати один мільйон гривень на умовах цього договору; дата остаточного повернення кредиту 10.04.2008р.; кредит надається з наступним цільовим призначенням –на виробничо-господарські потреби, ляхом оплати протягом дії договору розрахункових документів (платіжних доручень) “позичальника” безпосередньо з позичкового рахунку, відкритого “банком” на рахунки контрагентів “позичальника” (а.с.8-10 (розділ 2, п.3.1 р.3 договору)). Згідно з п.п.3.2, 3.4 розділу 3 договору відсотки за користування кредитом сплачуються “позичальником”, виходячи із 17% річних, сплачуються “позичальником” щомісячно протягом 5 банківських днів з дати їх нарахування.

Пунктом 3.10 розділу 3 договору сторони передбачили, що забезпеченням кредиту є майно, визначене договорами застави.

Пунктом 3.12 розділу 3 договору сторони передбачили, що “позичальник” з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобов’язань по погашенню кредиту, відсотків, неустойки доручає “банку” у відповідності до ст..26 Закону України “Про платіжні системи та переказ грошей в Україні” здійснити договірне списання коштів у національній валюті з рахунку “позичальника” відкритого у філії “банку” або з будь-яких інших рахунків “позичальника”, відкритих у ПІБ за умови настання строків виконання “позичальником” будь-яких грошових зобов’язань за договором.

Підпунктом 4.3.4 п.4.3 розділу 4 договору в якості права “банку” сторони визначили право вимагати від “позичальника” (незалежно від настання строку погашення кредиту) оплати у повному обсязі суми кредиту, відсотків та неустойки, зокрема, у випадку, коли “позичальником” порушено графік погашення кредиту, визначений у п.п.2.2 договору. Тобто вимагати повернення та оплати кредиту, відсотків, пені у грошовій формі.

До зазначеного вище кредитного договору сторони уклали договори про внесення змін (а.с.11-16). В п.п.2.2, 3.3, 3.4 кредитного договору угодою від 18.02.2006р. (а.с.15) сторони внесли зміни. Зокрема, в п.2.2 передбачено, що кінцевий термін повернення кредиту –не пізніше 12.02.2008р., відповідно до графіку: з серпня 2007 року по грудень 2007 року включно по 400 000 грн. щомісячно.

Зобов’язання за кредитним договором № 12/2, у відповідності до п.3.10 договору забезпечувались укладеним між сторонами договорами застави майна № 86/5 від 29.03.2005р. (а.с.20-21).

Докази розірвання в встановленому законом порядку, визнання недійсними вищевказаних договорів, як кредитного, так і договорів застави майна, договорів про внесення змін та доповнень до них, іпотечного договору та угод про внесення змін та доповнень до іпотечного договору відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій жодною із сторін відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Позивач посилається на те, що протягом 28.02.2005р. –13.04.2005р. відповідачем в рахунок кредитних коштів за договором від 25.02.2005р. № 12/2 було отримано в якості оплати банком платіжних документів відповідача контрагентам 1 999 999 грн. 75 коп. (а.с.17-18).

Будь-якими доказами в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України відповідач не спростовує, що вищевказані грошові кошти є кредитними коштами за договором № 12/2, такі докази відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій при розгляді справи.

22.11.2007р. позивач –банк звернувся до господарського суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконує обов’язки по сплаті відсотків (а.с.2), що також підтверджується розрахунком боргу на 15.10.2007р. (а.с.19), з якого вбачається, що заборгованість по оплаті відсотків становить з 31.07.2007р. по 15.10.2007р. 71 726 грн. 02 коп., за що також позивач нарахував пеню за оплату відсотків та відповідачем не повернуто суму кредиту.

При цьому в матеріалах справи відсутні, не надано позивачем докази, відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, підтверджуючи наявну заборгованість за договором кредиту як станом на день звернення за позовом, так і станом на день прийняття оскаржуваного судового рішення.

Також в матеріалах справи відсутні, позивачем не надано у відповідності до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України жодного доказу, підтверджуючого факт неможливості списання заборгованості по відсоткам “банком” в порядку п.3.12 розділу 3 договору № 12/2, тобто в порядку договірного списання. Тобто, відсутні докази, підтверджуючи факт неможливості стягнення боргу по відсоткам грошовими коштами як з рахунків відповідача у філії банку, що є позивачем, так і з рахунків інших філій банку, якщо такі відкриті.

Як вбачається із змісту позовної заяви, її прохальної частини, позивач просив господарський суд звернути стягнення на майно відповідача, що є предметом вищевказаного договору застави на суму 740 000 грн., звернути стягнення на майно шляхом застосування процедури продажу в порядку, передбаченому ст..38 Закону України “Про іпотеку” (а.с.2-3). В якості норм матеріального права позивач посилався на ст.ст.19, 20 Закону України “Про заставу”, ст.ст.526, 572 ЦК України.

В подальшому, відповідно до ст..22 ГПК України позивач змінив свої позовні вимоги (заява про їх уточнення від 19.12.2007р. (а.с.57-58)), вищевказану заяву було прийнято господарським судом до розгляду. Як вбачається із змісту заяви позивача від 19.12.2007р. фактично позивач доповнив позовні вимоги вимогою про звернення стягнення на рухоме майно відповідача шляхом застосування процедури укладення договору купівлі-продажу з іншою особою –покупцем у відповідності до ст.ст.25, 26 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень”, в решті –правове обґрунтування позовних вимог залишилось незмінним (а.с.57-58).

Щодо посилань банку на п.п.2.1.7, 5.1 договору застави № 86/5, то слід зазначити наступне.

18.12.2006р. сторони підписали договір про внесення змін до кредитного договору № 12/2, зокрема в п.3.4 договору, яким передбачили, що відсотки за користування кредитом сплачуються “позичальником” щомісячно в день їх нарахування, а “банк” нараховує відсотки щомісячно в останній поточний день місяця за період з дати попереднього нарахування по передостанній робочий день поточного місяця, а також в день остаточного повернення кредиту, визначеного п.2.2 договору.

Пунктом 5.1 розділу 5 договору застави передбачено, що “заставодержатель” набуває право звернути стягнення та реалізувати майно, зокрема, у випадку, якщо в момент настання строку виконання зобов’язань за кредитним договором вони не будуть виконані повністю, а саме, при несплаті в строк сум відсотків.

Отже, згідно з договором застави, можливість виникнення права звернення на майно ставиться в залежність від виконання всіх зобов’язань за кредитним договором, тобто, до дати остаточного повернення кредиту, передбаченого договором.

Більш того, на підтвердження того, що право банку звернення стягнення на предмет застави пов’язано з терміном виконання умов всього кредитного договору свідчить п.2.1.7 договору застави № 86/5, відповідно до якого у разі, коли в момент настання терміну виконання умов кредитного договору зобов’язання з його виконання “заставодавцем” виконано не буде, “заставодержатель” отримує право одержати задоволення з майна або його вартості, а також п.3.1.5 договору застави передбачено, що достроково банк має право звернути стягнення на майно та реалізувати його у випадку ліквідації або реорганізації.

Отже, посилання позивача на п.5.1 договору застави № 86/5 не може бути прийнято, оскільки умовою набуття “заставодержателем” права звернення на заставлене майно є умова настання строку виконання зобов’язань за кредитним договором повністю, тобто, до остаточної дати повернення грошових коштів.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 590 ЦК України регламентовано, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов’язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім цього, слід зазначити, що посилання скаржника (позивача) на ст..26 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” (в редакції Закону України від 22.12.2005р. № 3273-ІV) не може бути прийнято, оскільки зазначеною нормою передбачені саме позасудові способи звернення стягнення на предмет застави.

Враховуючи викладене, правові підстави щодо зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, висновок, викладений в резолютивній частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2008р. по цій справі, відповідає вимогам закону, матеріалам, обставинам справи.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2008р. по справі № 20/394-08 –залишити без змін; а апеляційну скаргу акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії “Центрально-міське відділення Промінвестбанку в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області” –залишити без задоволення.

Головуючий                               О.М. Виноградник

Судді                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко