ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"29"
липня 2008 р.
Справа №19/1820-А

За
позовом Славутського
міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду
України в Славутському районі та місті Славута

до
Приватного підприємцяОСОБА_1
м. Славута

про
стягнення 233грн.
82коп.

Суддя І.В. Розізнана

Секретар судового
засідання Степчук Т.А.

Представники
сторін:

від
позивача                  Сабінський В.Е - за довіреністю від
09.07.2008р.

від
відповідача             ОСОБА_2. -за довіреністю від
25.04.2007р.

від
прокуратури не
з'явився

У
судовому    засіданні  згідно
ч.3 ст.  160 КАСУ  проголошено
вступну  і  резолютивну частини постанови.

Постанова
приймається 29.07.2008р., оскільки в судовому засіданні 15.07.2008р. оголошувалась
перерва.

Суть
спору

Позивач у позовній заяві та його представник
в судовому засіданні наполягають на задоволенні позовних вимог. Просять суд з
врахуванням вимог Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” та Закону України „Про вирішення питання щодо заборгованості
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним
казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття протягом 2004року -І кварталу 2005року”
стягнути з відповідача 233грн. 82коп. заборгованості по сплаті фіксованого
розміру страхового внеску.

Відповідач у письмовій позиції з приводу
поданого позову та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог
заперечують. Наголошують на тому, що Закон України „Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду страхування на випадок безробіття, Фонду соціального страхування з питань
тимчасової втрати працездатності протягом 2004 -1 кварталу 2005 року” є
законом, що регулює конкретну ситуацію в правовому полі держави і є спеціальним
Законом разової дії, який має вищий юридичний статус порівняно з діючою
правовою базою України, яка регулює правовідносини  УПФ
України  і  підприємців-фізичних осіб фіксованого внеску
до Пенсійного фонду (83грн. 84коп.) щомісячно за період з 01.01.05 до
31.03.05р. Зазначає, що позивач підміняє термін, „страхові внески до Пенсійного
фонду”, що передбачені п.п.4 п. 8 Прикінцевих положень Закону України № 1058-ІУ
від 09.07.2003р. „Про загальнообов'язкове Державне пенсійне страхування” у
вигляді „фіксованого розміру” (42% мінімальної заробітної плати) терміном -
„розміром мінімального страхового внеску”, що був передбачений для фізичних
осіб-підприємців Законом України № 2285-IV від 23.12.2004р. (83 грн.84 коп.).
Звертає увагу суду на те, що мінімальний страховий внесок, що передбачався до
сплати в період з 01.01.2005р. до 31.03.05р. був скасований, як обов'язковий до
сплати ст. 1 Закону України № 3583-IV з часу оприлюднення в ЗМІ („ІНФОРМАЦІЯ_1”
№ 71 від 14.04.2006р.). Суми внесків до Пенсійного фонду України, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умові оподаткування, обліку та звітності, які були
сплачені ними в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом
2004 року - І кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки
в цих фондах у зв'язку з застосуванням Державним казначейством України норм
діючого на той час Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” №
2285-ІУ від 23.12.2004 року, не вважаються заборгованістю. З врахуванням чого
вважають, що не може виникати зобов'язань по сплаті мінімального страхового
внеску в розмірі 83 грн. 84 коп. Зазначають, що до підприємців, що обрали
особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований патент, спеціальний
патент) за вказаний період з 01.01.2005р. до 31.03.2005р. не повинні бути
застосовані положення ст. 106 Закону України № 1058-ІУ від 09.07.2003р. та п. 8
Інструкції 21-1 від 19.12.2003 року про стягнення недоїмки після оприлюднення в
„ІНФОРМАЦІЯ_1” № 71 від 14.04.2006 року Закону України № 3583-ІУ, де в ст. 2
вказано, що донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році -1 кварталі 2005
року, не застосовуються. З врахуванням викладеного вважають, що сума
заборгованості, визначена в позові в розмірі 233 грн. 82 коп., не є дійсною
після 14.04.2006 року. На підставі зазначеного просить суд у позові відмовити.

Розглядом
матеріалів справи встановлено наступне:

Згідно
свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
12.11.2003р. зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) і відповідно до ст.15 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування“ є платником страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позивачем,
відповідно до п.4 ч.8 Прикінцевих положень Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” №1058 від 09.07.2003р.;
абз.8 п.8 ст.45 Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік” №2285
від 23.12.2004 року, п.2 ст.48, п.4 Прикінцевих положень Закону України „Про
внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та
деяких інших законодавчих актів України” №2505 від 25.03.2005 року та Закону
України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності,
у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків
до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - І кварталу 2005 року” №3583 від 16.03.2006р. на підставі даних
податкового органу (відомості по єдиному фіксованому податку за І квартал
2005року) проведено розрахунок належних до сплати сум фіксованого розміру
страхового внеску з урахуванням частини фіксованого податку, про що складено
відповідний акт від 12.10.2006р. Згідно акту належна до сплати сума фіксованого
страхованого внеску складає 236грн. 52коп.

Згідно
додатку від 03.01.2007р. до акту №75 належна до сплати  сума фіксованого страхованого внеску, з
врахуванням різниці, що підлягає списанню, становить 233грн. 82коп.

Дана
сума заборгованості підтверджується також наявними в матеріалах справи картками
особового рахунку.

Відповідно
до вимог Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
позивачем виставлена відповідачу вимога від 07.11.2006р. №Ф-369 про сплату  заборгованості, протягом десяти днів із дня
отримання якої відповідач зобов'язаний був сплатити суму заборгованості. Вимога
про сплату заборгованості одержана відповідачем 15.11.2006року, що
підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки
відповідач не сплатив зазначену у вимозі суму в добровільному порядку, не
узгодив вимоги з управлінням Пенсійного фонду, не оскаржив її до суду позивач
просить стягнути з відповідача 233грн. 82коп. заборгованості.

Аналізуючи
обставини справи, судом враховується наступне:

За
змістом ст. 58 Закону України “Про загальнообов'язкове  державне пенсійне страхування” від
09.07.03р.  Пенсійний фонд є
органом,  який провадить збір, акумуляцію
та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її
виплати, забезпечує  своєчасне  і в повному
обсязі фінансування  та  виплату
пенсій.

Відповідно
до прикінцевих положень та преамбули вказаного Закону цей Закон набирає
чинності з 1 січня 2004 року, зміна умов і норм загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
здійснюється  виключно  шляхом внесення змін до цього Закону. Крім
того, згідно  ст.  5
цього Закону  передбачено, що   Закон регулює відносини,  що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія  інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в
частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначається,
зокрема, платники страхових внесків, їх права та обов'язки;   порядок нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

При  цьому
згідно  ст.ст. 14 та 15
зазначеного Закону страхувальниками  і  відповідно платниками страхових внесків
відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і
організації,  створені відповідно до
законодавства  України,  незалежно
від  форми   власності,
виду діяльності  та  господарювання,  об'єднання громадян,  профспілки, політичні партії (у тому числі
філії,  представництва,  відділення та
інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств,  установ, організацій,  об'єднань громадян,  профспілок,
політичних партій, які  мають  окремий
баланс  і  самостійно
ведуть  розрахунки  із застрахованими особами),  фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності  та  інші особи (включаючи юридичних та фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб оподаткування  (фіксований
податок,  єдиний  податок,
фіксований сільськогосподарський
податок,  придбали   спеціальний
торговий патент),   які   використовують  працю
фізичних  осіб  на
умовах трудового договору (контракту) або на інших  умовах,
передбачених законодавством,  або
за договорами цивільно-правового характеру. На    виконання
зазначеного  Закону  в п. 2
Інструкції  про порядок  обчислення
і    сплати страхувальниками
та   застрахованими особами  внесків
на   загальнообов'язкове державне  пенсійне страхування  до Пенсійного Фонду   України, затвердженого  Постановою Правління   Пенсійного Фонду України  № 21-1 від 19.12.2003р.  наведено такий же перелік платників  страхових внесків.

З
врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт підприємницької
діяльності,  який   обрав
особливий спосіб оподаткування фіксованим податком  є
страхувальником  і   платником
страхових внесків.

Судом
враховується, що відповідно до ч. 4 ст. 18
зазначеного Закону страхові
внески не включаються до складу податків,  інших обов'язкових платежів, що складають
систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство.
Натомість згідно п.6 ст. 17 Закону платник страхових внесків зобов'язаний
нараховувати,  обчислювати  і
сплачувати  в   установлені строки та в повному обсязі
страхові внески.  Відповідно до п. 6 ст.
20 даного Закону страхувальники
зобов'язані  сплачувати  страхові
внески, нараховані за відповідний базовий звітний період,  не пізніше
ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

За
приписами ст.45 Закону України „Про державний бюджет України на 2005р.”  в редакції чинній з 23.12.2004р. по
22.03.2005р., установлено на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та членів сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі мінімального
страхового внеску, визначеного Законом України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне  страхування”.

При
цьому Законом України №1058-IV також визначено, що фізичні особи - суб'єкти
підприємницької  діяльності,  які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту),
та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

З 14
квітня 2006р. набрав чинності Закон України „Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу
2005 року” №3583 від 16.03.2006, яким врегульовано питання сплати фіксованої
ставки  на рівні різниці між встановленою
ставкою внеску та частиною єдиного або фіксованого податку, що не надійшли до
Пенсійного фонду.

Суд
зважає на те, що вимоги зазначених нормативно -правових актів позивачем
дотримано при обрахунку заборгованості відповідача по сплаті фіксованого
розміру страхового внеску в сумі 233,82грн.

При
цьому судом також враховується, що позивачем дотримано вимоги ст.106 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” за змістом
якої, суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки,  визначені  статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених
частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю
із сплати страхових внесків. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і
у строки, визначені правлінням  Пенсійного
фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її
сплату.  Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Протягом десяти робочих
днів із дня  одержання вимоги про
сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити вказані суми. У разі, якщо
страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного  фонду про сплату недоїмки і протягом десяти
робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у  вимозі суму недоїмки разом з застосованою до
нього фінансовою санкцією,  включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки
до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках
орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського
суду з  позовом  про стягнення недоїмки.

На
підтвердження позовних вимог позивачем надано необхідні докази про наявність
заборгованості відповідача та вжиття заходів її стягнення з врахуванням вимог
Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Доводи
відповідача судом не приймаються до уваги, оскільки спростовуються
вищевикладеним.

При
цьому судом враховується те, що постановою суду від 17.07.2007р. по справі
№14/251-НА відмовлено Приватному підприємцю ОСОБА_1 м. Славута в задоволенні
позову про  скасування вимоги Управління
Пенсійного фонду України в Славутському районі та місті Славута про сплату
боргу №Ф-369 від 07.11.2006р. Постанова суду по вказаній справі залишена без
змін Львівським апеляційним судом (ухвала суду від 21.04.2008р.).

За
таких обставин, позовні вимоги обґрунтовані, підтвердженні матеріалами справи,
відповідають чинному законодавству та підлягають задоволенню.

Керуючись
ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7
„Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства
України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов
Славутського
міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду
України в Славутському районі та місті Славута до Приватного
підприємцяОСОБА_1 м. Славута про стягнення 233грн. 82коп. задовольнити.

Стягнути
з Приватного підприємцяОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь управління Пенсійного фонду України в Славутському районі та місті
Славута (м. Славута, вул. Дзержинського, 2, ) заборгованість
по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування в
розмірі 233 грн. 82коп. (двісті тридцять три гривні 82коп.).

Згідно
з ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають
право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява
про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення,
апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Дані заяви подаються до апеляційного адміністративного суду через
суд першої інстанції.

Згідно
з ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя

Постанову
складено в повному обсязі і підписано 01.08.2008р.

Віддруковано
5 примірників:

1 -до
справи;

2
-позивачу;

3
-відповідачу;

4
-прокуратурі Хмельницької області;

5
-Славутській міжрайопрокуратурі.

Секретар с/з                               Т.А.
Степчук