ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№ 17/259

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Мележик Н.І. - головуючого,

Козир Т.П.,

Волік І.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Закритого акціонерного товариства

"Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

на постанову           Київського апеляційного

господарського суду від 16.01.2008 року

у справі                                                  № 17/259

господарського суду                              міста Києва

за позовом                                                  Закритого акціонерного товариства

"Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

до           Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Київської міської філії

за участю третіх осіб:          1) Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комбінат "Ніжинський"

про          визнання договору недійсним

за участю представників:

позивача –          Хоменка А.О.

відповідача –          Гіленко А.М., Коробової О.В.

третіх осіб -           1) Попова А.С.

2) не з"явились

В С Т А Н О В И В:

В липні 2007 року Закрите акціонерне товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Київської міської філії про визнання недійсним договору іпотеки №05–12/615 від 23.04.2004 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2007 року (суддя Кролевець О.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2008 року (судді: Капацин Н.В., Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.), в задоволенні позову відмовлено повністю.

В касаційній скарзі Закрите акціонерне товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" просить скасувати рішення суду першої та постанову апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що господарськими судами неправильно застосовані норми матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 30.04.2004 р. між Акціонерно–комерційним банком соціального розвитку “Укрсоцбанк” в особі Київської міської філії (кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агропромисловий комбінат “Ніжинський” (позичальником) укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 02–23/207, відповідно до умов якого банк зобов’язався надати позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 2 млн. грн. у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Цього ж дня –30.04.2004 року між Акціонерно–комерційним банком соціального розвитку “Укрсоцбанк” в особі Київської міської філії (кредитором), Товариством з обмеженою відповідальністю “Агропромисловий комбінат “Ніжинський” та Закритим акціонерним товариством "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" укладено договір поруки №05-12/844, за яким позивач (поручитель) зобов"язався перед відповідачем (кредитором) солідарно у повному обсязі відповідати за виконання третьою особою №2 (позичальником) зобов"язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі, передбаченому кредитним договором № 02–23/207 від 30.04.2004 року.

Також 30.04.2004 року між Закритим акціонерним товариством “Виробничо–торгова фірма “Радосинь” та Акціонерно–комерційним банком соціального розвитку “Укрсоцбанк” в особі Київської міської філії укладено договір іпотеки (з майновим поручителем) №05–12/615, відповідно до умов якого позивач, в якості забезпечення виконання всіх зобов’язань ТОВ “АК “Ніжинський” за вищевказаним договором, передав відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилу будівлю (літера А), загальною площею 2 911,6 кв. м., яка розташована за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, 6. В подальшому 31.01.2006 року шляхом укладення договору відповідач відступив право вимоги Українсько-американському спільному підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС".

Від імені позивача договір іпотеки підписаний головою правління Осикіним О. В.

Позивач вважає, що договір іпотеки має бути визнаний недійсним, оскільки зазначена посадова особа не мала повноважень на його підписання відповідно до пп. 9.2.3 Статуту останнього, яким до компетенції Вищого органу (загальних зборів) відноситься затвердження договорів (угод) про відчуження майна, що перевищує 90% загальної вартості майна товариства, та ст. 98 Цивільного кодексу України, згідно якої рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства, приймаються більшістю не менше як 3/4 голосів загальних зборів учасників товариства.

Місцевий та апеляційний господарські суди повно, всебічно дослідили надані сторонами докази і доводи, належно їх оцінили та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

При цьому, суди виходили з того, що голова правління товариства Осикін О.В. підписав договір іпотеки від мені позивача в межах повноважень, наданих йому статутом позивача, та без порушень вимог законодавства.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно пп. 9.4, 9.4.5, 9.4.6, статуту Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь", виконавчим органом цього товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління. Роботою правління керує голова правління, який наділений правом без доручення здійснювати дії від імені товариства, зокрема, укладати угоди.

Пунктом 4.12 статуту вказаного товариства голова правління в межах своєї компетенції діє від імені товариства без довіреності, підписує договори, контракти, угоди в межах 100 тис. грн., а договори, контракти, угоди, сума яких перевищує 100 тис. грн., голова правління підписує за погодженням з Спостережною Радою товариства.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, балансова вартість майна, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, визначена у розмірі 649 823 грн., що перевищує 100 тис. грн.

27.04.2004 р. Спостережною радою Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" прийнято рішення про надання в заставу банку для забезпечення кредиту ТОВ "АК "Ніжинський” нежилої будівлі, що належить ЗАТ "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" на праві власності і знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Маяковського, 6. Цим же рішенням голові правління ЗАТ "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" Осикіну О.В. надано повноваження на підписання від імені позивача договору застави з банком.

Згідно ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтями 47, 48 Закону України "Про господарські товариства” в редакції, яка діяла на дату укладення договору іпотеки, передбачено, що виконавчим органом акціонерного товариства є правління або інший орган, визначений статутом, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, діє від імені акціонерного товариства в межах, передбачених цим Законом і статутом акціонерного товариства, вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що належать до компетенції загальних зборів і ради акціонерного товариства (Спостережної ради); роботою правління керує голова правління, який призначається або обирається відповідно до статуту акціонерного товариства, і вправі без довіреності здійснювати дії від імені товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою ст. 203 ЦК України, згідно якій зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судами попередніх інстанцій про недоведення позивачем підстав та ненадання доказів на підтвердження відсутності повноважень голови правління на підписання вказаного договору, внаслідок чого договори можуть бути визнаними недійсними.

Посилання Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" на порушення правил ст. 98 ЦК України при укладенні цього договору є безпідставними, оскільки балансова вартість майна, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, є меншою ніж 50 % балансової вартості майна позивача станом на дату укладення цього договору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам, їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, прийняті рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2008 року у справі №17/259 залишити без змін.

Головуючий суддя

Н.І. Мележик

Судді

Т.П. Козир

І.М. Волік