ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.10.08 Справа №7/230/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кагітіна Л.П. судді Кагітіна Л.П. , Колодій Н.А. , Коробка Н.Д.

при секретарі: Пересаді О.В.,

за участю представників:

позивача: Козирев Ю.П., довіреність від 17.01.2006р. № б/н;

відповідача: Габуєв Г.Ю., довіреність від 04.04.2008р. № 897495;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта”, м. Полтава, на рішення господарського суду Запорізької області від 01.07.2008р. у справі № 7/230/08

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта”, м. Полтава,

до відповідача: Приватного підприємця Тищенко Артура Анатолійовича, м. Запоріжжя,

про стягнення 142174,35 грн. матеріальних збитків.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта”, м. Полтава, звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємця Тищенко Артура Анатолійовича, м. Запоріжжя, про стягнення 142174,35 грн. матеріальних збитків (з урахування уточнення позовних вимог).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 01.07.2008 року у справі № 7/230/08 (суддя Кутіщева Н.С.) в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем в обґрунтування позовних вимог не доведено вини саме відповідача у нестачі вантажу та порушення ним умов договору перевезення.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта”, не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції судовим актом, звернулося до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 01.07.2008 року по справі №7/230/08 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного судового рішення неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи; недоведені висновки, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; а самі висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що господарським судом при прийнятті рішення не прийнято до уваги та не надано належної оцінки наданим доказам компенсації позивачем вантажовідправникам та вантажоодержувачам вартості викраденого вантажу. Вважає, що складений відповідно до розділу 15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні акт нестачі вантажу на автомобілі Мерседес державний номерний знак АР 5109 АР підтверджує прийняття відповідачем вантажу до перевезення, який в подальшому було викрадено з автомобіля внаслідок неналежного виконання ним договірних зобов’язань. Застосування господарським судом до спірних взаємовідносин положень Статуту автомобільного транспорту УРСР, на думку заявника апеляційної скарги, є недоцільним, оскільки чинність його розповсюджується тільки на підприємства, установи, організації, тобто на юридичних осіб. Зазначає, що факт порушення відповідачем своїх зобов’язань за договором зафіксовано актом огляду автомобіля, складеного за участю представника позивача та третьої особи, в якому вказано на відсутність на вантажному автомобілі гідроборту, автомобільної сигналізації та навісного замку. За доводами апеляційної скарги, господарським судом необґрунтовано відхилено клопотання позивача про відкладення розгляду справи та витребування додаткових доказів, що не було зафіксовано у протоколі судового засідання. Крім того вказує, що в рішенні суду першої інстанції взагалі відсутні причини відмови в позові в частині відшкодування збитків, які виникли в результаті несанкціонованого використання відповідачем дизельного палива.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 23.07.2008 року у справі № 7/230/08 апеляційний розгляд справи призначено на 15.08.2008 року.

Приватний підприємець Тищенко Артур Анатолійович, відповідач, у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, на підставі всебічного дослідження доказів, їх правильної оцінки, просить залишити рішення господарського суду Запорізької області по справі №7/230/08 від 01.07.2008р. року без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. При цьому зазначає, що в суді першої інстанції розгляд справи неодноразово відкладався, і враховуючи вимоги ч.1 ст.69 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено строк вирішення господарським судом спору, висновки суду про необґрунтованість заявленого позивачем клопотання про відкладення розгляду справи є правомірними. Застосування при розгляді даної справи Статуту автомобільного транспорту УРСР вважає обґрунтованим, оскільки чинність даного Статуту поширюється на перевезення вантажів, пасажирів, багажу і пошти, що здійснюється автотранспортними підприємствами, і враховуючи, що Тищенко А.А. зареєстрований як приватний підприємець та має ліцензію АБ №151450 на надання послуг з перевезення терміном дії до 29.03.2010р., розповсюджується і на відповідача у справі. Зазначає, що господарським судом правомірно не прийнято до уваги твердження позивача, що акт від 02.10.2008р. свідчить про незабезпечення відповідачем обумовлених договором технічних пристроїв. Вказує, що даний акт не має доказової сили, оскільки був складений без повідомлення відповідача та за його відсутності, а без огляду кабіни автомобіля дійти висновку про наявність чи відсутність сигналізації неможливо. Щодо доводів позивача про відсутність гідроборту зазначає, що гідроборт є частиною кузову, який виготовляє завод виробник, і про що зазначено у технічному паспорті автомобіля. Також, вважає обґрунтованими висновки господарського суду щодо недоведеності вини перевізника у нестачі вантажу та порушення ним умов договору перевезення. Доводи позивача щодо несанкціонованого використання дизельного палива відхиляє як необґрунтовані.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду №1535 від 15.08.2008 року справу №7/230/08 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Мірошниченко М.В., Шевченко Т.М., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

В судовому засіданні, відкритому 15.08.2008р., було оголошено перерву до 02.09.2008р. у зв’язку із необхідністю витребування додаткових доказів.

На виконання вимог суду Приватним підприємцем Тищенко А.А. надані додаткові пояснення, в яких відносно заявлених позивачем вимог щодо несанкціонованого використання дизельного палива зазначено, що підприємцем позивачу повідомлено про кількість використаного дизельного пального і підстав для висновків щодо його несанкціонованого використання не має. Також, на вимогу суду відповідачем надано копію подорожнього листа №7 від 18.10.2007р.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта” на виконання вимог суду надійшли докази відшкодування вантажовідправникам та вантажоодержувачам вартості викраденого вантажу. Згідно наданих позивачем копій платіжних доручень сума погашених ним збитків складає 54970,00 грн.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1659 від 01.09.2008 року справу №7/230/08 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Кричмаржевський В.А., Яценко О.М., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

В судовому засіданні 02.09.2008р. розгляд справи № 7/230/08 був відкладений на 15.10.2008р. за клопотанням позивача.

На запит Запорізького апеляційного господарського суду Прокуратурою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області листом від 10.09.2008р. № 1450/15 повідомлено, що 29.10.2007р. було порушено кримінальну справу № 03071441 за фактом крадіжки товарно-матеріальних цінностей з автомобіля Мерседес реєстр. номер АР5109АР на автошляху Бориспіль – Дніпропетровськ - Запоріжжя в районі села Павлівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, які належали ТОВ “Нова Пошта”, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Також зазначено, що 12.12.2007р. досудове слідство по кримінальній справі зупинено на підставі ч.3 ст.206 КПК України.

14.10.2008р. Запорізьким апеляційним господарським судом отримано направлені ТОВ “Нова Пошта” на вимогу суду додаткові документи на підтвердження спричинених підприємству збитків, а саме: копія платіжного доручення №14581 від 08.02.2008р. та протоколи заліку взаємних вимог від 05.11.2007р., 05.11.2007р., 10.12.2007р., 19.05.2008р., 11.09.2008р., всього на загальну суму 65716,01 грн. При цьому копії документів належним чином не засвідчені, а копія проколу взаємних вимог від 05.11.2007р. на суму 14450,00 грн. взагалі не містить підпису директора ТОВ “Нова Пошта”.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1951 від 15.10.2008 року справу №7/230/08 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Колодій Н.А., Коробка Н.Д., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

В судовому засіданні 15.10.2008р. представники сторін підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї та додатково наданих поясненнях.

Представником позивача в судовому засіданні на виконання ухвали суду від 02.09.2008р. надано розрахунок заявлених до стягнення сум, який колегією суддів залучений до матеріалів справи. Також, у судовому засіданні представником позивача засвідчено копії наданих суду 14.10.2008р. документів, протокол взаємних вимог від 05.11.2007р. зазначено як помилково направлений.

За заявою представників сторін апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів запису судового процесу.

По закінченні судового засідання, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст.99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта” було подано позов до господарського суду Запорізької області про стягнення з Приватного підприємця Тищенко Артура Анатолійовича 142174,35 грн. матеріальних збитків (з урахування уточнення позовних вимог).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 01.07.2008 року у справі № 7/230/08 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта”, не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції судовим актом, звернулося до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи, застосування норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, в силу наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта” (надалі-замовник) та Приватним підприємцем Тищенко Артуром Анатолійовичем (надалі-виконавець) було укладено договір № 143-П на транспортно-експедиторську діяльність, за умовами якого виконавець надає послуги з перевезення вантажів автомобілем Мерседес 1823 реєстр. номер АР5109АР замовнику по маршруту згідно з прийнятими заявками експрес-накладних, а замовник сплачує виконавцю суму згідно наданих актів виконаних робіт та рахунку-фактури (п.1.1, п.1.2 договору).

В розділі 2 договору сторони обумовили зобов’язання замовника, а саме: підготувати вантаж для перевезення та оформити на нього супроводжуючі документи; проводити завантаження і розвантаження вантажу, що перевозиться; опломбувати двері кузова фірмовою пломбою; надати експедитора з метою супроводження вантажу в обох напрямках руху автотранспортного засобу (від пункту відправлення до пункту призначення).

В свою чергу виконавець зобов’язався окрім іншого: своєчасно здійснювати перевезення вантажів, згідно з прийнятим замовленням від замовника ( п.3.1 договору); здійснювати перевезення вантажів згідно маршруту та графіку, що надані замовником, включаючи доставку від терміналу до терміналу, а також по місту, згідно з вказівками експедитора замовника (п.3.2 договору); неухильно дотримуватися розробленого службою безпеки маршруту та зупинок автотранспортних засобів, які затверджуються замовником, та затверджених замовником вимог (додаток №1 до договору, який є невід’ємною його частиною) (п.3.5 договору).

Пунктом 3.10 договору передбачено обов’язок виконавця встановити на двері кузова світлову, звукову сигналізацію, замки, технічні пристрої підвищеної стійкості для виключення випадків несанкціонованого проникнення сторонніх осіб та втрат вантажу, що перевозиться.

Пунктом 5.2 договору сторони визначили, що у випадку втрати або пошкодження вантажу з вини виконавця, останній компенсує прямий збиток у розмірі вартості втраченого чи приведеного у неприродність вантажу.

Термін дії договору встановлений до 19.09.2008р., його умови залишаються дійсними до остаточного розрахунку.

Сторонами за договором від 19.09.2007р. № 143-П оформлено додаток № 2 Додаткова угода, яким внесено зміни до п.1.4 та п.1.5 щодо виконання перевезення в автомобілі з металевим кузовом, обладнання автомобілю гідравлічним бортом або допоміжним засобом на дверцятах відсіку автомобіля та засобами звукової сигналізації. Також, було оформлено Доповнення до договору щодо користування паливною карткою для виконання завдань замовника та встановлення вартості ціни перевезень, за яким виконавець зобов’язується звітувати перед замовником за використане по паливній картці пальне шляхом звітування по кожному дорожньому листу та щомісячно звіряти кількість залишків з даними бухгалтерії замовника.

На виконання умов укладеного між сторонами договору 18.10.2007 року виконавцем здійснювалося перевезення вантажу з міста Києва до міста Запоріжжя.

Вантаж, який перевозився, складався з: мобільні телефони та аксесуари до них, комп’ютерна техніка, спортивний одяг, білизна, взуття, автомобільні запчастини та інше.

19.10.2007 року на автошляху Бориспіль - Дніпропетровськ – Запоріжжя в районі села Павлівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області під час перевезення мав місце випадок крадіжки, внаслідок якого невідомими особами було викрадено частину вантажу, про що було повідомлено працівників служби безпеки позивача.

Факт крадіжки позивач зафіксував в акті нестачі вантажу на автомобілі марки "Мерседес", державний номерний знак АР 5109 АР, складений та підписаний 19.10. 2007 року о 14 год. 30 хв. представниками сторін за договором. Попередня сума збитків за вказаним актом складала 138000,00 грн.

Прокуратурою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 29.10.2007р. було порушено кримінальну справу № 03071441 за фактом крадіжки товарно-матеріальних цінностей з автомобіля Мерседес реєстр. номер А Р5109 АР на автошляху Бориспіль – Дніпропетровськ - Запоріжжя в районі села Павлівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, які належали ТОВ “Нова Пошта”, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Згідно акту документальної ревізії позивача від 26.10.2007р. на підставі претензій вантажовідправників та вантажоодержувачів недоставленого вантажу, сума недостачі склала 134866,65 грн.

Претензія позивача б/н та б/д щодо сплати спричинених збитків в розмірі 134866,65 грн. відхилена відповідачем листом від 05.11.2007р. з посиланням на відсутність вини виконавця при здійсненні перевезення у викраденні вантажу.

Стягнення з відповідача 134866,65 грн. збитків та 7307,70 грн. вартості несанкціонованого використання пального на підставі ст.314 Господарського кодексу України та ст.924 Цивільного кодексу України було предметом позовних вимог.

Згідно з вимогами статей 908, 909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення за умовами якого одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента) або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Зазначене кореспондується із приписами статті 307 господарського кодексу України.

Обставини справи свідчать, що за умовами укладеного між сторонами договору №143-П від 19.09.2007р., саме на замовника покладається обов’язок по підготовці вантажу для перевезення та оформлення на нього відповідних супроводжуючих документів, проведення завантаження і розвантаження вантажу.

Згідно зі ст. 47 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 27.06.69 №401, вантажовідправник повинен подати автотранспортному підприємству або організації на вантажі товарного характеру, що пред'являються до перевезення, товарно-транспортні накладні, а на вантажі нетоварного характеру, по яких не ведеться складський облік товарно-матеріальних цінностей, але організовано облік шляхом заміру, зважування, геодезичного заміру, - акти заміру (зважування).

Товарно-транспортні накладні і акти заміру (зважування) є основними транспортними документами, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями.

Товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку. Облік транспортної роботи і розрахунки за перевезення провадяться виключно на підставі путьових листів та прикладених до них товарно-транспортних накладних або актів заміру (зважування).

Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах. Автотранспортні підприємства і організації мають право перевіряти правильність цих відомостей.

Типова форма товарно-транспортної накладної, акта заміру (зважування) і путьових листів, а також порядок виготовлення, обліку, заповнення та обробки цих документів затверджуються в порядку, встановленому Радою Міністрів Союзу РСР.

Крім того, ст.133 Статуту автомобільного транспорту УРСР визначає, що автотранспортні підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не залежало.

У відповідності зі ст.158 Статуту автомобільного транспорту УРСР обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

Обставини, які можуть служити основою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми.

Викладені вимоги господарського та цивільного кодексу та умови договору дають підстави вважати, що замовник надає виконавцю перевізний документ (заявку, транспортну накладну, подорожній лист) на перевезення, який повинен засвідчувати факт прийняття перевізником вантажу до перевезення, та який би свідчив про родові ознаки, характеристики вантажу. Лише при наявності таких документів можливо надати оцінку кількості та характер вантажу.

Подорожній лист № 7 від 18.10.2007р. (а.с.26 т.1), наданий замовником відповідачу, не містить інформації щодо вантажу, а лише визначає напрямок та відстань перевезення.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України і ст.526 Цивільного кодексу України суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Під порушенням зобов’язання згідно ст.610 Цивільного кодексу України розуміється його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань, що випливають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 614 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Одночасно стаття 617 цього Кодексу визначає підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов’язань. Так, особа, яка порушила зобов’язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов’язання, якщо вона доведе, що це сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов’язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов’язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Стаття 924 Цивільного кодексу України передбачає, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Аналогічна норма міститься і в статті 314 Господарського кодексу України.

За позицією позивача відповідачем було порушено взяті на себе зобов’язання за договором щодо забезпечення автомобіля світловою, звуковою сигналізації, замками, технічними пристроями, що призвело до втрати частини матеріальних цінностей під час здіснення перевезення. В якості доказів відсутності на автомобілі гідроборту та автосигналізації позивач посилається на акт огляду автомобіля, складений за участю інспектора служби безпеки та представника позивача.

При цьому, обставини - факт незабезпечення автомобіля передбаченими додатковою угодою № 2 до договору технічними пристроями та сигналізацією, є імовірним, не ґрунтується на беззаперечних доказах, а, отже, не може бути визнаний доведеним.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із вимогами ст.36 цього Кодексу, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Акт від 02.10.2007р. (а.с.40 т.1), на який посилається позивач в якості доказів порушення відповідачем умов договору, не може бути прийнятий колегією суддів в якості належного доказу по справі, оскільки зазначений акт був складений за відсутності представника відповідача, підписаний інспектором служби безпеки та директором ТОВ “Сучасні миючі системи”, без визначення повноважень щодо складання такого акту, та наданий в незасвідченій належним чином копії.

Напроти, матеріали справи містять належним чином засвідчений акт приймання-передачі виконаних робіт від 20.08.2007р. (а.с.129 т.1), згідно з яким позивачем були прийняті роботи по установці автомобільної сигналізації на автомобілі Мерседес 1823 державний реєстр. номер АР5109АР.

Щодо відсутності гідроборту, на що також посилається позивач в якості порушення відповідачем умов договору, слід зазначити, що, як свідчить технічний паспорт автомобіля, гідроборт є частиною кузову, який виготовляється заводом виробником (а.с.131 т.1).

Також, за умовами укладеного між сторонами договору передбачено обов’язок замовника надати експедитора з метою супроводження вантажу (п. 2.4 договору).

Згідно із ст.134 Статуту автомобільного транспорту автотранспортне підприємство або організація звільняються від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, в тому числі у разі, коли вантаж перевозився у супроводі експедитора вантажовідправника (вантажоодержувача). В зазначених випадках автотранспортне підприємство або організація несе відповідальність за незбереження вантажу, якщо замовник доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталося з вини автотранспортного підприємства або організації.

Як встановлено матеріалами справи, 19.10.2007р. підчас виконання ПП Тищенко А.А. перевезення мав місце випадок крадіжки, внаслідок якого невідомими особами було викрадено частину вантажу, що підтверджується постановою Прокуратури Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 29.10.2007р. про порушення кримінальної справи № 03071441 за фактом крадіжки товарно-матеріальних цінностей з автомобіля Мерседес реєстр. номер АР5109АР на автошляху Бориспіль – Дніпропетровськ - Запоріжжя в районі села Павлівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, які належали ТОВ “Нова Пошта”, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. На запит Запорізького апеляційного господарського суду Прокуратурою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області листом від 10.09.2008р. № 1450/15 повідомлено, що досудове слідство по кримінальній справі зупинено на підставі ч.3 ст.206 КПК України.

Наведене свідчить про відсутність вини відповідача у втраті вантажу, оскільки втрата вантажу сталася внаслідок дій третіх осіб, яким перевізних не міг запобігти і усунення яких від нього не залежало.

За правилами статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками та вини.

При цьому стаття 614 Цивільного кодексу України визначає вину як обов'язкову підставу відповідальності за завдані збитки.

Матеріалами справи доведено, що Приватним підприємцем Тищенко А.А. належно виконані зобов'язання за укладеним з позивачем договором перевезення, відсутність вини відповідача у завданих позивачеві збитках, виключає підстави для стягнення з перевізника суми збитків.

При цьому, суд зазначає, що позивач жодним чином не спростував доводи відповідача щодо відсутності його вини у втраті вантажу внаслідок розбійного нападу на транспортний засіб, не зазначив та не довів за яких умов (а саме з застосуванням яких заходів схоронності) вантаж міг бути збережений та які саме дії стосовно цього не були здійснені експедитором та перевізником.

Окрім викладеного, розмір понесених збитків позивач обґрунтовує актом документальної ревізії, який складено позивачем на підставі претензій вантажовідправників та вантажоодержувачів недоставленого вантажу. Розрахунок заявлених до стягнення сум здійснено згідно експрес-накладних №№ 0159409/2, 0159494/2, 3, 6, 8, 7, 97, 8, 8, 2, 4, згідно з якими загальна сума нестачі вантажу складає 134866,65 грн., (з них, експрес-накладні за №№ 0159409/2, 0159494/2, 6, 8 до матеріалів справи позивачем не надані). На думку позивача, зазначеними претензіями, експрес-накладними, актами нестачі вантажу, видатковими накладними підтверджується сума збитків, яку позивач компенсував власникам недоставленого товару.

При цьому, наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог Актом документальної ревізії засвідчено тільки факт недоотримання вантажу.

Додатково на виконання вимог суду ТОВ “Нова Пошта” в якості доказів відшкодування вантажовідправникам та вантажоодержувачам вартості викраденого вантажу надано копії платіжних доручень, згідно з якими позивачем відшкодовано збитків згідно претензій замовників на загальну суму 54970,00 грн. Крім того, на вимогу суду позивачем надано на підтвердження спричинених підприємству збитків копію платіжного доручення №14581 від 08.02.2008р. та протоколи заліку взаємних вимог від 05.11.2007р., 05.11.2007р., 10.12.2007р., 19.05.2008р., 11.09.2008р., всього на загальну суму 65716,01 грн. Слід зазначити, що копії зазначених документів не були завірені належним чином, представником позивача копії платіжного доручення та протоколи заліку взаємних вимог завірені у судовому засіданні, відбиток печатки підприємства на копіях наданих позивачем документах відсутній.

Щодо наданих позивачем в обґрунтування понесених збитків додаткових доказів, колегія суддів вважає необхідним вказати на наступне.

Згідно наданих позивачем платіжних доручень №13347 від 04.12.2007р., №13348 від 11.12.207р., №13349 від 19.12.2007р., №13350 від 25.12.2007р., № 13351 від 16.11.2007р., №13346 від 19.11.2007р. ТОВ “Нова Пошта” перераховано ТОВ “Хамстер Клаб Інтернешнл” коштів на загальну суму 30000,00 грн., призначення платежу – відшкодування збитків згідно претензії № 272 від 14.11.2007р. Вказаної претензії матеріали справи не містять, тому визначити за що саме ТОВ “Нова Пошта” відшкодовуються збитки неможливо, а тому не має підстав вважати перераховані суми відшкодуванням збитків за вантаж, втрачений внаслідок крадіжки при здійснені відповідачем перевезення.

Також, колегія суддів вважає недоведеним той факт, що за платіжними дорученнями №861 від 05.2008р. на суму 8000,00 грн. (отримувач - ТОВ “Еверест”), №13323 від 14.11.2007р. на суму 90,00 грн. (отримувач – ТОВ “Альфа Сервіс”), №13322 від 14.11.2007р. на суму 500,00 грн. (отримувач – ПП Накішева Ю.Г.), № 13077 від 05.11.2007р. на суму 16380,00 грн. (отримувач – ТОВ “Інстор”), суми перераховані позивачем саме в рахунок відшкодування вартості втраченого вантажу при перевезенні 18.10.2007р. відповідачем вантажу на виконання умов договору № 143-П, оскільки претензії отримувачів платежу або відсутні, або номера їх не співпадають із зазначеними у платіжному дорученні.

Відносно наданих позивачем в якості обґрунтування заявлених до відшкодування сум протоколів заліку взаємних вимог слід зазначити, що із змісту вказаних протоколів також неможливо визначити, що взаємні вимоги погашаються внаслідок зарахування заборгованості за викрадений 18.10.2007р. вантаж: протокол заліку взаємних вимог з ПП “Матюк” від 19.05.2008р. містить посилання на претензію від 22.10.2007р. по експрес-накладній № , яка у матеріалах справи відсутня; протокол заліку взаємних вимог з ТОВ “Елітех” взагалі датований 11.09.2008р., тобто після прийняття господарським судом рішення; протокол заліку взаємних вимог з ПП “Астелком” містить посилання на претензію № 5207 від 29.10.2007р. по експрес-накладній № 0159494/2 від 18.10.2008р., яка у матеріалах справи відсутня, і не зрозуміло, як може бути виставлена претензія у 2007 році по накладній, датованій 2008 роком; згідно протоколу заліку взаємних вимог з ПП “Мобілочка” зараховуються зобов’язання по претензії від 30.10.2007р. та експрес-накладній №0159409, які також не надані позивачем до матеріалів справи.

На підставі викладеного вищезгадані платіжні доручення та протоколи заліку взаємних вимог не можуть вважатися належним доказом відшкодування позивачем власникам вартості недоставленого товару, та відповідно, не можуть бути прийняті в якості доказів понесення позивачем збитків.

З огляду на наведене та на вищевикладені законодавчі норми судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності суми збитків, оскільки надані позивачем документи не відповідають вимогам, які визначені законодавством в якості доказів збитків, вчинених перевізником вантажовідправнику.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування вартості несанкціоновано використаного дизельного палива слід зазначити, що термін дії договору № 143-П від 19.09.2007р. встановлено до 19.09.2008р., по закінченню дії договору, його умови залишаються дійсними до остаточного розрахунку. За поясненнями, наданими представниками сторін у судовому засіданні, остаточного розрахунку по договору між сторонами не проведено, докази протилежного відсутні. Паливна картка надана позивачем відповідачу для виконання договору перевезення (п.1.1 додаткової угоди). Листом від 14.12.2007р. ПП Тищенко А.А. було повідомлено позивачу про кількість використаного дизельного пального і підстав для висновків щодо його несанкціонованого використання не має.

За таких обставин висновки господарського суду Запорізької області щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог є правомірними.

Відносно доводів позивача щодо недоцільності застосування господарським судом до спірних взаємовідносин положень Статуту автомобільного транспорту УРСР, слід зазначити, що згідно із Свідоцтвом про державну реєстрацію Тищенко Артур Анатолійович зареєстрований в якості суб’єкта підприємницької діяльності і ліцензія АБ № 151450, терміном дії до 29.03.2010 року, надає йому право на надання послуг з перевезення. Отже, на нього також розповсюджуються положення Статуту автомобільного транспорту УРСР, якими регулюються правила та умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, тощо.

Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеним.

Таким чином, господарським судом з’ясовані всі обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення господарського суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Судові витрати за позовом та апеляційною скаргою відносяться на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.99,101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова Пошта”, м. Полтава, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 01.07.2008 року у справі №7/230/08 залишити без змін.

Постанову у повному обсязі підготовлено та підписано 23.10.2008 року.

Головуючий суддя Кагітіна Л.П.

судді Кагітіна Л.П.

Колодій Н.А. Коробка Н.Д.