ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2008 р.

№ 32/56-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грека Б.М.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Криворіжхліб"

на постанову

від 12.08.08 Дніпропетровського апеляційного господарського суду

та на рішення

від 29.05.08

у справі

№32/56-08

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Прокурора м. Кривого Рогу в інтересах держави в особі Криворізької міської ради

до

Відкритого акціонерного товариства "Криворіжхліб"

третя особа

Державна екологічна інспекція в Дніпропетровській області

про

стягнення 260226 грн.

за участю представників сторін

від позивача:

у засідання не прибули

від відповідача:

Горюнова Д.В., Долін О.О., дов.

від третьої особи:

у засідання не прибули

від ГПУ:

Івченко О.А., посв.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Кривого Рогу звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до Відкритого акціонерного товариства "Криворіжхліб" за участю в якості третьої особи Державної екологічної інспекції в Дніпропетровській області про стягнення на користь позивача шкоди в розмірі 260266 грн.

Позов мотивовано виявленням порушення відповідачем вимог ст. 96 ЗК України та ст. 35 Закону України "Про охорону земель" у зв'язку з засміченням земель будівельними відходами.

Позивач та третя особа позов підтримали, підтвердивши обставини виявлення факту порушення.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що засмічення здійснено ним не будівельними відходами, а цеглою, яка залишилась після перепланування (реконструкції) виробничої будівлі. До того ж відповідач зазначив про необґрунтованість розрахунку шкоди за відсутності визначення класу небезпеки відходів.

Рішенням від 29.05.08 господарського суду Дніпропетровської області (суддя Васильєв О.Ю.), яке залишено без змін постановою від 12.08.08 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Кузнєцової І.Л. –головуючого, Верхогляд Т.А., Чоха Л.В.), позов задоволено.

Судові рішення мотивовані встановленням факту спірного порушення як підстави для відшкодування шкоди, розрахованої позивачем у встановленому законом порядку.

Ухвалою від 01.10.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, в якій заявлено вимоги про скасування рішення і постанови в справі та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована невстановленням під час проведення перевірки факту заподіяння відповідачем шкоди навколишньому природному середовищу, коефіцієнту небезпеки відходів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 18.06.07 Державною екологічною інспекцією в Дніпропетровській області проведена перевірка додержання відповідачем вимог природоохоронного законодавства. В ході проведення перевірки території хлібозаводу №3 виявлено факт засмічення земельної ділянки площею 60 м2 відходами об'ємом 12 м3. Складеним за результатами перевірки актом, який підписано представниками відповідача без заперечень, зокрема, приписано ліквідувати виявлене засмічення. Проте проведеною 05-06.01.08 повторною перевіркою встановлено, що вказане засмічення не ліквідовано.

Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора м. Кривого Рогу до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього середовища.

Земельний кодекс України у ст.ст. 90, 95, 152 та главі 24 передбачає відшкодування збитків власникам земельних ділянок та землекористувачам.

Згідно зі ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Застосування цивільної відповідальності шляхом відшкодування шкоди передбачено також Законами України "Про відходи", "Про охорону навколишнього природного середовища" стосовно осіб, винних у її заподіянні такої шкоди внаслідок порушення законодавства про відходи, охорону навколишнього природного середовища.

Зокрема, відповідно до ст. 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення; розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

При цьому згідно зі ст.ст. 1, 16, 17 Закону України "Про відходи" відходами є будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення та яких їх власник повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Підприємства, установи та організації мають право на зберігання відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах відповідно до санітарних норм і правил утримання територій та зобов'язані не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах.

Дослідивши надані сторонами докази, суди першої та апеляційної інстанції визнали доведеними обставини засмічення відповідачем вищевказаної земельної ділянки. Відповідачем при розгляді справи судами такі обставини не спростовано відповідно до вимог ст. 33 ГПК України шляхом подання відповідних доказів відсутності факту, зафіксованого в акті перевірки, підписаному його представником без зауважень. Також відповідачем не надавались докази щодо неправильності віднесення вказаних ним залишків цегли до відходів та правомірності їх розміщення у відповідному місці. У касаційній скарзі відсутні посилання на надання відповідачем певних доказів, які не були оцінені судами при розгляді справи.

В силу ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене судова колегія погоджується з висновком про застосування до відповідача цивільної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди за забруднення земельних ресурсів, визнане доведеним при розгляді справи на підставі наданих сторонами доказів, які не можуть бути переоцінені касаційною інстанцією.

У відповідності з вимогами ч. 4 ст. 68 та ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України; така шкода підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Відповідно до цього закону Міністерством охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України розроблено та затверджено наказом №171 від 27.10.97 Методику визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (надалі –Методика).

Проаналізувавши надані прокурором розрахунки спірної шкоди, суди дійшли визнали обґрунтованою суму в розмірі 260266 грн. Звертаючись з касаційною скаргою, відповідач доводить, що при розрахунку розміру шкоди належним чином не визначено клас небезпеки спірних відходів.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.6, 4.8 Методики розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення земель, за відповідною формулою, однією з складових якої є коефіцієнт забруднення земельної ділянки, що характеризує кількість забруднюючої речовини в об'ємі забрудненої землі залежно від глибини просочування. При цьому в разі, якщо за наявною інформацією розрахувати коефіцієнт забруднення землі (КЗ) неможливо, він приймається рівним 1,0.

З огляду на такі положення судова колегія погоджується з висновком судів про відхилення викладених доводів відповідача через недоведеність наявності підстав для застосування іншого коефіцієнту забруднення, ніж застосовано позивачем –1.

Виходячи з вказаних положень закону та встановлених судовими інстанціями при розгляді справи обставин, судова колегія не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.08.08 у справі №32/56-08 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                Б.Грек

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький