ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№
6/681

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.
Дроботової - головуючого

Н.
Волковицької Л. Рогач

за
участю представників:

позивача

ОСОБА_4
-довіреність від 05.04.2007 р.

відповідача

ОСОБА_7
-довіреність від 03.01.2008 р.; ОСОБА_5 -довіреність від 10.12.2007 р.

третьої
особи

ОСОБА_6
-довіреність від 10.12.2007 р.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на
постанову від
03.04.2008 р. Київського апеляційного господарського суду

у
справі

№ 6/681
господарського суду міста Києва

за
позовом

ОСОБА_1

до

1.
Відкритого акціонерного товариства Готельний комплекс "Русь";  2. ОСОБА_2

третя
особа

ОСОБА_3

про

визнання
недійсним наказу

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1
звернулась до господарського суду м. Києва з позовом до ВАТ Готельний комплекс
"Русь" та ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу виконуючого обов'язки
генерального директора ВАТ Готельний комплекс "Русь" від 24.11.2007
р. № 20-К, виданий ОСОБА_2 в частині передачі виконання обов'язків генерального
директора на заступника генерального директора ВАТ Готельний комплекс
"Русь" ОСОБА_3 з 26.11.2007 з наданням повноважень генерального
директора товариства, передбачених Статутом товариства, включаючи право підпису
без довіреності договорів, угод, права першого підпису фінансових та розрахункових
документів товариства тощо (з урахуванням заяви про зміну предмету позову а.с.
101).

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ в.о. генерального директора ВАТ
Готельний комплекс "Русь" ОСОБА_2 від 24.11.2006 р. суперечить
законодавству та Статуту товариства, оскільки генеральний директор є виконавчим
органом товариства, призначення і звільнення якого, відповідно до статті 159
Цивільного кодексу України та статуту ВАТ Готельний комплекс "Русь",
віднесено до виключної компетенції загальних зборів акціонерів, а спірний наказ
прийнятий з перевищенням повноважень та є таким, що порушує права та законні
інтереси позивача як акціонера на управління товариством.

У
відзивах на позовну заяву відповідачі ВАТ Готельний комплекс "Русь"
та ОСОБА_2 просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючи на те, що
спірний наказ було прийнято у межах повноважень та у відповідності з нормами
законодавства та Статутом товариства.

Крім
того, відповідачами зазначалось, що твердження позивача про порушення його прав
як акціонера у зв'язку з виданням оскаржуваного наказу необґрунтовані, оскільки
видання даного наказу жодним чином не впливає на право позивача брати участь у
загальних зборах акціонерів і голосувати при обранні генерального директора ВАТ
Готельний комплекс "Русь".

Ухвалою
господарського суду м. Києва від 04.12.2007 р. ОСОБА_3 залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору.

Рішенням
господарського суду м. Києва від 20.12.2007 р. (суддя Ковтун С.А.) у задоволенні
позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Мотивуючи
рішення господарський суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог,
оскільки внаслідок призначення генеральним директором виконуючого обов'язки
генерального директора до останнього переходять у повному обсязі як зовнішні,
так і внутрішні функції, у тому числі й повноваження щодо призначення
виконуючого генерального директора, тому оскаржуваний наказ було прийнято в
межах повноважень та відповідно до вимог Статуту та законодавства.

За апеляційною
скаргою ОСОБА_1 Київський апеляційний господарський суд (судді: Зеленін В.О.
Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.), переглянувши рішення господарського суду м. Києва
від 20.12.2007 р. в апеляційному порядку, постановою від 03.04.2008 р. залишив
його без змін з тих же підстав.

ОСОБА_1
подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
м. Києва від 20.12.2007 р. та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 03.04.2008 р. та прийняти нове рішення яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги
неправильним застосуванням та порушенням судами норм матеріального права.

Скаржник,
зокрема, зазначає, що господарські суди першої та апеляційної інстанції
неправильно застосували частину 3 статті 92, частину 1 статті 99, частини 2
статті 159 Цивільного кодексу України, що визначають порядок обрання та
повноваження виконавчого органу у відкритому акціонерному товаристві, не
застосувавши приписи зазначених норм до спірних відносин, у той час як такі
приписи Закону підлягали застосуванню.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні
представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Статтею
15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого
права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист
свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно
з частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають
право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Статтею
20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист
прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний
суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:
визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування,
актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні
інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке
існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;
припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;
присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування
адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення
господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок
захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

Статтею
16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися
до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та
інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує
право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення;
відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій
чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд
може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Статтею
167 Господарського кодексу України встановлено, що корпоративні права -це права
особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської
організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні
господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а
також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної
інстанції, ВАТ "Готельний комплекс "Русь" засновано шляхом
поділу ВАТ "Готельний комплекс "Київська Русь" на дві окремі
юридичні особи -ВАТ "Готельний комплекс "Русь" та ВАТ
"Готельний комплекс "Київський".

Державну
реєстрацію ВАТ "Готельний комплекс "Русь" було здійснено
10.08.1998 р.

27.12.2002
р. було зареєстровано нову редакцію статуту ВАТ "Готельний комплекс
"Русь", зміни та доповнення якої зареєстровані 08.04.2004 р.

На
даний час діяльність ВАТ “Готельний комплекс “Русь” регламентується статутом
від 27.12.2002 р. зі змінами та доповненнями 08.04.2004 р., відповідно до якого
ВАТ "Готельний комплекс "Русь" є юридичною особою, створеною у
організаційно-правовій формі -відкрите акціонерне товариство.

Відповідно
до статті 159 Цивільного кодексу України вищим органом акціонерного товариства
є загальні збори акціонерів, до виключної компетенції яких належить утворення і
відкликання виконавчого та інших органів товариства.

За
приписами пункту 1 статті 161 вказаного кодексу виконавчим органом акціонерного
товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або
інший орган, визначений статутом, який діє від імені акціонерного товариства у
межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом.

Виконавчий
орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) чи
одноособовим (директор, генеральний директор) (пункт 2 даної норми).

Дані
норми кореспондуються з приписами статей 41 та 47 Закону України "Про
господарські товариства".

Як
встановлено судами під час розгляду справи, згідно пункту 13.3.1  статуту ВАТ "Готельний комплекс
"Русь" в редакції змін від 08.04.2004 р., виконавчий орган товариства
є одноособовим -в особі генерального директора, який обирається загальними
зборами акціонерів терміном на три роки (пункт 12.3.3 статуту).

Пунктом
12.3.9 Статуту відповідача передбачено, що рішення генерального директора
товариства оформляються наказами.

Згідно
пункту 12.3.13 Статуту, у разі відсутності голови правління право виступати від
імені товариства без доручення має призначений наказом генерального директора
виконуючий його обов'язки.

На
підставі рішення загальних зборів ВАТ "Готельний комплекс "Русь"
№ 7 від 25.03.2004 р. на посаду генерального директора зазначеного товариства
було призначено ОСОБА_8, а наказом № 29-к генерального директора ВАТ
"Готельний комплекс "Русь" ОСОБА_8 від 12.08.2004 р. виконуючим
обов'язки генерального директора ВАТ "Готельний комплекс "Русь"
з 17.08.2004 р. було призначено ОСОБА_2

Наказом
виконуючого обов'язки генерального директора ВАТ "Готельний комплекс
"Русь" від 17.08.2004 р. № 30-к ОСОБА_8 було звільнено з роботи на
підставі її заяви про звільнення за власним бажанням.

Крім
того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами під час розгляду
справи, з 17.08.2004 р. по 24.11.2006 р. неодноразово, а саме чотири рази,
скликались збори акціонерів, на які виносилось питання стосовно  призначення генерального директора. Однак
збори проведені не були.

24.11.2006
р. ОСОБА_2. було видано наказ № 20-К, яким у зв'язку з неможливістю продовження
виконання нею обов'язків генерального директора ВАТ "Готельний комплекс
"Русь" на підставі повноважень, наданих Статутом, покладено виконання
обов'язків генерального директора на заступника генерального директора ВАТ
"Готельний комплекс "Русь" ОСОБА_3 з 24.11.2006 р. з наданням
повноважень генерального директора товариства, передбачених статутом
товариства, включаючи право підпису без довіреності договорів, угод, права
першого підпису фінансових та розрахункових документів товариства тощо.

Одночасно
вказаним наказом ОСОБА_2 звільнилась з роботи з ВАТ "Готельний комплекс
"Русь" з 24.11.2006 р. за власним бажанням.

Як
вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є заявлена
вимога ОСОБА_1 до ТОВ Готельний комплекс "Русь" про визнання
недійсним наказу виконуючого обов'язки генерального директора ВАТ Готельний
комплекс "Русь" від 24.11.2007 р. № 20-К, виданий ОСОБА_2 в частині
передачі виконання обов'язків генерального директора на заступника генерального
директора ВАТ Готельний комплекс "Русь" ОСОБА_3, з посиланням на
порушення норм чинного законодавства та Статуту товариства, а також прав
позивача як акціонера товариства при прийнятті спірного наказу.

Здійснюючи
судовий розгляд справи суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної
інстанції, зазначив, що здійснення генеральним директором керівництва поточною
діяльністю товариства полягає у виконанні зовнішніх та внутрішніх функцій
товариства. Зовнішні функції товариства спрямовані на виникнення правовідносин
з третіми особами, внутрішні функції -на забезпечення адміністративно-господарської
діяльності по управлінню товариством.

Представництво
товариства перед третіми особами може здійснюватись одночасно як генеральним
директором, так і будь-якою іншою особою на підставі делегованих генеральним
директором від імені товариства повноважень.

Водночас,
внутрішні функції товариства є нерозривно пов'язаними з посадою генерального
директора, які не можуть бути делеговані на підставі правочину. Не допускається
їх одночасне здійснення двома або декількома особами. Дані функції можуть
здійснюватись тільки генеральним директором або призначеним на підставі його
наказу виконуючим обов'язки генерального директора. До вказаних повноважень
віднесено і повноваження щодо призначення виконуючого генерального директора.

Оскільки
у статуті не передбачені обставини відсутності генерального директора, при яких
може бути призначено ним виконуючого обов'язки, останній може бути призначений
при будь-якій відсутності генерального директора.

Термін
виконання обов'язків генерального директора залежатиме від підстав його
призначення.

У
разі звільнення генерального директора термін виконання обов'язків призначеним
ним виконуючим обов'язки генерального директора буде пов'язаний з призначенням
постійного виконавчого органу товариства у порядку, передбаченому Статутом та
законодавством.

Суди
першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що призначення виконуючого
обов'язки генерального директора, в першу чергу, спрямовано на забезпечення
здійснення адміністративно-господарських функцій по управлінню товариством, які
нерозривно пов'язані з генеральним директором як виконавчим органом товариства.

Таким
чином, внаслідок призначення генеральним директором виконуючого обов'язки
генерального директора до останнього переходять у повному обсязі як зовнішні,
так і внутрішні функції, у тому числі й повноваження щодо призначення
виконуючого генерального директора.

Враховуючи
встановлені судами під час розгляду справи обставини, судова колегія
погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції стосовно того,
що оскільки внаслідок призначення генеральним директором виконуючого обов'язки
генерального директора до останнього переходять у повному обсязі як зовнішні,
так і внутрішні функції, у тому числі й повноваження щодо призначення
виконуючого генерального директора, колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ було прийнято в межах
повноважень та відповідно до вимог Статуту та законодавства.

Відповідно
до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної  інстанції норм
матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Викладені
у касаційній скарзі доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та
такими, що зводяться до оцінки доказів у справі, розгляд яких за приписами
статті 1117 Господарського процесуального кодексу України виходить
за межі повноважень касаційної інстанції.

Враховуючи
викладене, касаційна інстанція вважає прийняті у справі рішення та постанову
такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав
для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись
пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110,
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення
господарського суду м. Києва від 20.12.2007 р. та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 03.04.2008 у справі  № 6/681 господарського суду м. Києва залишити
без змін, а касаційну скаргу   ОСОБА_1 -
без задоволення.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л.
Рогач