ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2008 Справа № 16/216-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Закритого акціонерного товариства "Кримська фруктова компанія"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Краса"

за первісним позовом про стягнення 52734,76 грн,

за зустрічним позовом про стягнення збитків 64215,86 грн,

за участю представників сторін:

від позивача –Кучина Ю.І. (представник за дорученням),

від відповідача - Бойко Н. П. (представника за дорученням),

в с т а н о в и в:

Позовної вимоги за первісним позовом ґрунтуються на факті невиконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором оренди щодо своєчасної та повної сплати орендної плати в розмірі 37500 грн, у зв’язку з чим позивачем нараховані штрафні санкції –пеня в розмірі 15234,76 грн.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на відсутність заборгованості за договором, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Натомість відповідачем за зустрічним позовом заявлено вимоги про стягнення 64215,86 грн, з яких 61374,80 грн сума недоотриманого прибутку та 2841,06 грн витрат на виплату заробітної плати. В якості підстав стягнення цієї суми відповідачем зазначається про спричинення позивачем збитків в процесі договірних відносин оренди майна, які виявилися в недопущенні до об’єкту оренди в грудні 2006 року.

Позивачем вимоги за зустрічним позовом не визнаються з посиланням на недоведеність самого факту наявності збитків.

Розгляд даної справи проведено в судових засіданнях, що відбулися 9, 23 жовтня та 4 листопада 2008 року. За результатами розгляду справи судом оголошено повний текст даного рішення.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що 1 листопада 2006 року між сторонами укладено договір оренди нежилих приміщень та обладнання № 438 (а.с. 6-9), за умовами якого позивач передав відповідачу в тимчасове платне користування частину будівель комплексу фруктосховища і обладнання, яке знаходиться по вулиці Софронова, 3 в с. Роздольне Каховського району Херсонської області. Зокрема, згідно до пункту 1.1. договору нежилі приміщення представляють собою 6 низькотемпературних камер і технологічний коридор площею 3010 м2 з обладнанням змішування та фасування, а також виробничий цех з переробки сировини з обладнанням загальною площею 1368 м2.

Відповідно до пункту 4.1. договору термін оренди сторонами обумовлено з моменту прийняття об’єкту за актом приймання-передачі до 31 березня 2007 року для 6 камер та технологічного коридору і до 31 грудня 2006 року –для виробничого цеху з переробки сировини. Крім того, з урахуванням додаткової угоди до договору від 30 березня 2007 року (а.с. 108) строк оренди технологічного коридору, камер № 4 та 5 визначено сторонами до 15 квітня 2007 року. Поряд з цим, пунктом 4.3. договору сторонами досягнуто згоди щодо можливості дострокового повернення об’єктів оренди з попередженням про це протягом 5 діб.

У відповідності до пунктів 5.1.- 5.3. договору сторонами визначено розмір орендної плати та порядок її сплати, а саме розмір орендної плати за оренду 6 низькотемпературних камер і технологічний коридор з обладнанням змішування та фасування становить 150000 грн на місяць, за оренду виробничого цеху з переробки сировини з обладнанням –30000 грн на місяць. Орендна плата за перший місяць сплачується до 20 листопада 2006 року, всі наступні місяці –в безготівковому порядку не пізніше 5 числа кожного місяця. При цьому орендна плата вноситься відповідно фактично зайнятим камерам у розрахунку 25000 грн за одну камеру.

На виконання умов договору між сторонами 1 листопада 2006 року складено акт приймання-передачі (а.с. 10), з якого вбачається, що позивач передав відповідачу обумовлене в договорі майно в оренду, а останній прийняв його.

Протягом дії договору позивач нарахував орендну плату в розмірі 480000 грн, зокрема: за листопада 2006 року –180000 грн, за грудень 2006 року –75000 грн, за січень 2007 року –75000 грн, за лютий 2007 року –75000 грн, за березень 2007 року –50000 грн за квітень 2007 року –25000 грн.

В свою чергу відповідач сплатив позивачу за оренду 442500 грн. А саме за платіжними дорученнями сплачено: № 1390 від 17.11.2006 р. –180000 грн (а.с. 109); № 1404 від 05.12.2006 р. –75000 грн (а.с. 28); № 1445 від 29.12.2006 р. –75000 грн (а.с. 29); № 28 від 05.02.2007 р. –37500 грн (а.с. 30); № 75 від 05.03.2007 р. –3000 грн (а.с. 31); № 129 від 05.04.2007 р. –25000 грн (а.с. 32). Крім того, між сторонами проведено залік однорідних зустрічних вимог на суму 47000 грн, що слідує з акту заліку (а.с. 27).

Таким чином різниця сум нарахування орендної плати позивачем та сплати її відповідачем складає 37500 грн (480000 грн –442500 грн = 37500 грн).

Враховуючи існуючі між сторонами правовідносини, які виникли на підставі укладеного договору, суд констатує, що за своєю юридичною природою цей договір є договором оренди, а тому самі правовідносини підлягають регулюванню статтями 283-291 Господарського кодексу України.

Так, за змістом статті 283 названого Кодексу за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно до частини 6 цієї ж статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За статтею 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

В свою чергу приписами названої статті 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Крім того, частиною 4 статті 284 ГК України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

В даному випадку під час дії договору оренди сторонами узгоджувалась оренда конкретного майна в сторону зменшення кількості оренди такого майна. Зокрема, свідченням чому є, як положення названого пункту 4.3. договору, відповідно до якого орендар має право достроково повернути об’єкти оренди, так і листи відповідача про відмову від оренди частини майна, а саме лист № 87 від 24.11.2006 р. (а.с. 21), лист № 90 від 28.11.20067 р. (а.с. 23), лист № 7 від 23.01.2007 р. (а.с. 25). Таке зменшення необхідно розцінювати як припинення договору оренди в певних частинах оренди.

Судом під час судового розгляду справи встановлено, що, фактично, спір між сторонами виник за оренду майна в грудні 2006 року та в лютому 2007 року. Так, позивач вважає, що в грудні 2006 року ним надано послуг з оренди на суму 75000 грн –у зв’язку з орендою 3 камер, а відповідач вважає, що ним отримувались послуги лише на суму 62500 грн, що вбачається зі складеного між сторонами акту надання послуг № 742 від 31 січня 2007 року (а.с. 26). У своїх поясненнях відповідач зазначає, що нарахування саме такої (зменшеної) суми пов’язано із вчиненням позивачем перепон в користуванні орендованим майном. Водночас позивач заперечує проти цього. За таких обставин суд враховує, що розмір орендної плати за грудень 2006 року необхідно враховувати як 62600 грн, а не 75000 грн, оскільки складення вказаного акту узгоджується з положеннями статей 11 та 509 Цивільного кодексу України, за якими зобов’язання виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також серед інших випадків із правочинів.

Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості з орендної плати за лютий 2007 року судом констатується, що ним нараховано до сплати 75000 грн за оренду 3-х камер, проте в лютому 2007 року відповідач, фактично, орендував лише 2 камери, оскільки від оренди однієї камери відмовився листом за вихідним № 7 від 23 січня 2007 року (а.с. 25), який ним був направлений позивачеві в той же день та отриманий останнім згідно до поштового повідомлення про вручення № 326833 (а.с. 25) 25 січня 2007 року. Оренда в період з 1 лютого по 15 квітня 2007 року лише 2-х камер підтверджується і самим нарахуванням позивачем орендної плати в березні та квітні 2007 року, а саме 50000 грн в березні (за оренду 2-х камер) та 25000 грн в квітні (за половину місяця за оренду 2-х камер).

У зв’язку з викладеним нарахування позивачем орендної плати в грудні 2006 року в розмірі 75000 грн та в лютому 2007 року в розмірі 75000 грн є неправомірним, у зв’язку з чим суд зазначає про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за договором оренди, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з орендної плати та нарахованої пені є необґрунтованими.

Водночас, позовні вимоги відповідача про стягнення збитків також задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

У відповідності до положень статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Поряд з цим за статтею 225 того ж Кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб’єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Наявність спричинених збитків відповідач пов’язує з неможливістю доступу до орендованих приміщень 27 листопада та в період з 8 по 16 грудня 2006 року, про що свідчать акти, складені представниками відповідача та іншими сторонніми особами (а.с. 55-63), в результаті чого він не зміг реалізувати власну продукцію, яка знаходилась в орендованих приміщеннях, на загальну суму 61374,80 грн, а також ним виплачена заробітна плата працівникам в розмірі 8523,17 грн в той час, коли вони не працювали через не доступ до об’єктів оренди.

Згідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зокрема, відповідач зобов’язаний довести неможливість реалізації продукції саме через не доступ до об’єкту оренди, а не з інших причин, а також про вимушений прогул працівників, яким виплачено заробітну плату. Проте таких доказів ним не надано, а тому ним не доведено самого факту спричинення збитків у вказаній сумі.

За таких обставин, оскільки позовні вимоги за первісним позовом та за зустрічним задоволенню не підлягають, судові витрати покладаються на сторони відповідно до заявлених вимог.

На підставі вказаних правових норм і керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в :

1.          В задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити.

2.          В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

Суддя М.К. Закурін