ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2008 р.

15:40

Справа № 3/138/08

м. Миколаїв

За позовом: Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, 54001, м.Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2

До відповідача: Комунального підприємства «Доманівське», 56400, Миколаївська область, смт. Доманівка, вул. Леніна, 32

Про: стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 3670,84 грн. та 60,27 грн. пені.

Суддя Смородінова О.Г.

При секретарі судового засідання Вязовському М.А.

Представники:

Від позивача

Щукін І.І., дов. № 03-487/726 від 10.06.2008 р.

Від відповідача

Рудницький Н.В., дов. від 14.07.08 р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 3670,84 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2007 році та 60,27 грн. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

22.07.2008 р. відповідач у судовому засіданні проти наявності заборгованості у зазначеному розмірі не заперечує та згідно заяви від 22.07.2008 року просить надати відстрочку виконання судового рішення до 1 листопада 2008 року. у зв’язку з важким фінансовим становищем.

Представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти відстрочення виконання судового рішення у справі.

15.07.2008 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 22.07.2008 р.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд –

в с т а н о в и в:

Позивач зазначає, що на підставі п. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", відповідач повинен був створити робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, що складає у даному випадку 1 місце і працевлаштувати на ньому інваліда.

Статтею ч. 10 ст.19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон зобов’язує відповідача виділяти та створювати відповідно до 4 % нормативу робочі місця для інвалідів, інформувати центри зайнятості, та звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідачем не було доведено належними засобами доказування наявність фактичних обставин щодо інформування ним відповідних органів про вільні вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

За даними наданого відповідачем "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік" (форма 10-ПІ, рядок 3) взагалі відсутній запис про наявність місць працевлаштування інвалідів.

Крім того, в тексті колективного договору не містяться положення про працевлаштування інвалідів.

Отже, відповідач не виконав встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів і не створив 1 таке робоче місце.

Згідно з ч 1 ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Середньорічна заробітна плата на підприємстві у 2007 році складала 7341,67 грн., тому сума адміністративно-господарських санкцій становить 3670,84 грн.

Частиною 1 ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, п. 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 року (Далі Порядок) передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний день прострочення.

За несвоєчасну сплату відповідачем адміністративно-господарських санкцій позивачем нарахована пеня в розмірі 60,27 грн.

Згідно п. 2 Порядку - роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідач суму заборгованості у розмірі 3731,11 (3670,84+60,27) грн. у встановлені строки добровільно не сплатив.

За таких обставин позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Розглянувши заяву відповідача щодо відстрочення виконання судового рішення у зв’язку з тяжким фінансовим становищем підприємства, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти відстрочення виконання судового рішення до 01 листопада 2008 року, суд вважає за необхідне відстрочити виконання постанови до 01.11.2008 року.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Доманівське», (56400, Миколаївська область, смт. Доманівка, вул. Леніна, 32, ) на користь Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46 під. № 2; Одержувач: Держбюджет Центрального району 50070000, , МФО 826013, р/р 0006 Банк одержувача: УДК у Миколаївській області, Призначення платежу: *;101;-; код платника; платежі до Фонду інвалідів за нестворені робочі місця за 2007р.) адміністративно-господарські санкції в розмірі 3670,84 грн. та пені в розмірі 60,27 грн.

3.Відстрочити виконання постанови на користь Державного бюджету України заборгованості в сумі 3731,11 грн. до 01.11.2008 року.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

О.Г. Смородінова