ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.09.08 Справа №16/240-0-08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Шевченко Т. М. судді Шевченко Т. М. , Колодій Н.А. , Мойсеєнко Т. В.

Секретар судового засідання Акімова Т.М.,

за участю представників: позивача: Димченко О.П., довіреність б/н від 20.08.08,

Горбунов І.М., директор (паспорт серія ЕХ №063364 від 01.12.95),

відповідача-1: Сипко С.П. (сільський голова),

відповідача-2: Вічна І.М., довіреність б/н від 17.03.08.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Родючість» (с. Нова Збру’ївка Голопристанського району Херсонської області)

на рішення господарського суду Херсонської області від 11.06.2008р. у справі № 16/240-О-08

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Родючість» (с. Нова Збру’ївка Голопристанського району Херсонської області)

до відповідача – 1 Рибальчеської сільської ради (с. Рибальче Голопристанського району Херсонської області),

до відповідача-2 Приватного підприємства «Зелений світ» (с. Рибальче Голопристанського району Херсонської області),

про визнання недійсним рішень та договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Родючість» звернулось до господарського суду Херсонської області з позовними вимогами про визнання недійсними рішень №№ 261, 263, 271, 272 від 30.11.2001р. Рибальчеської сільської ради в частині переведення земель, що належать ВАТ «Родючість» на праві постійного користування у кількості 405,1га, в землі запасу сільради та передачі цих земель в оренду приватному підприємству «Зелений світ», про визнання недійсним договору оренди землі, укладеному між ПП «Зелений світ» та Рибальчеською сільською радою, в частині передачі в оренду земельної ділянки, яку позивач має у постійному користуванні (том 1 а.с.2-5).

Рішенням господарського суду Херсонської області від 11.06.2008р. у справі №16/240-О-08 (суддя Немченко Л.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем факту наявності у нього в постійному користуванні спірної земельної ділянки, а відтак, недоведеності факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача спірними рішеннями, пропуском строків позовної давності, невизначеністю предмету спору стосовно вимоги про визнання недійсним договору оренди (а.с.133-134).

Не погоджуючись із прийнятим судовим актом, ВАТ «Родючість» (позивач у справі) звернулось до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду від 11.06.2008р. по даній справі і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Заявник вважає, що рішення господарським судом постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на наступне: не дотримано приписи ст. 42 ГПК України щодо рівності сторін перед законом і судом, а саме, в порушення ст. 38 ГПК України, суд не витребував додаткові докази, якщо прийшов до висновку про недостатність поданих позивачем доказів, не задовольнив клопотання позивача про витребування у відповідачів договору оренди землі, не відібрав пояснень у сторін щодо цього договору. Вказує, що господарський суд необґрунтовано не прийняв до уваги в якості доказів зазначення у статуті позивача про правонаступництво прав та обов’язків Голопристанського районного виробничого об’єднання «Сільгоспхімія». Вважає, що судом неправильно застосовані приписи закону щодо строків позовної давності. Позивач не погоджується з оцінкою судом доказів, що містяться в матеріалах справи стосовно правонаступництва. Стверджує, що договір оренди землі, укладений між відповідачами у справі, не відповідає положенням Закону України «Про оренду землі», нормам ЗК України, тому має бути визнаний судом недійсним.

Відповідач-1 у справі (Рибальчеська сільська рада) письмовий відзив суду не надав, голова сільради в судовому засіданні 25.09.2008 року пояснив, що спірні землі знаходились у постійному користуванні державного підприємства «Сільгоспхімія» та в 2001 році, відповідно до приписів ст. 80 Земельного Кодексу України, була зарахована до земель запасу Рибальчеської сільської ради і передана в користування ПП «Зелений світ» за договором оренди.

Представник відповідача-2 у справі (Приватне підприємство «Зелений світ») в судовому засіданні зазначив, що оскаржене рішення господарського суду є законним та обґрунтованим, вказує, що позивач не довів наявності у нього прав на спірну земельну ділянку, тому у нього відсутні правові підстави оспорювати рішення Рибальчеської сільської ради та укладений між нею та відповідачем-2 договір оренди землі, підтримав доводи, що були викладені ним у письмовому відзиві на позовну заяву (а.с.84).

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 28.07.2008 року апеляційну скаргу ВАТ «Родючість» прийнято до розгляду, слухання справи призначено на 21.08.2008 року.

В процесі розгляду справи за апеляційною скаргою суд у сторін витребував додаткові документи, у зв’язку з чим слухання справи відкладалося.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №1808 від 24.09.2008 року справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя – Шевченко Т.М. (доповідач), судді – Колодій Н.А., Мойсеєнко Т.В. Зазначеною колегією справу прийнято до свого провадження.

За клопотанням представників сторін судові засідання проводились без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. За їх згодою в судовому засіданні 25.09.2008 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб’єкти господарської діяльності, так як земля є об’єктом цивільних правовідносин і використовується в господарській діяльності на підставі цивільно-правових угод. Тому спори, що виникають з земельних відносин, в тому числі вимоги про визнання недійсними актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування, розглядаються за правилами ГПК України.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, додатково подані сторонами документи, вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування господарським судом норм чинного законодавства при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом і підтверджено матеріалами справи, на підставі рішення Голопристанської районної ради народних депутатів від 28 квітня 1992 року № 108 Голопристанському районному виробничому об’єднанню «Сільгоспхімія» видано Державний акт на право постійного користування землею у розмірі 1021,3 га, що знаходиться на території Рибальчеської сільської ради; землю надано для створення підсобного господарства (а.с.10-14).

30.11.2001року Рибальчеською сільською радою прийнято рішення №263 «Про надання земельної ділянки із земель запасу на умовах оренди», відповідно до якого вирішено надати із земель запасу, які знаходяться у віданні сільради, МП «Зелений світ» 1757,4 га землі в оренду для сільськогосподарського виробництва та для використання природних ресурсів.

Рішенням Рибальчеської сільської ради від 30.11.2001 року №271 погоджено надання МП «Зелений світ» в оренду мисливських угідь для ведення мисливського господарства площею 10119,5 га (в тому числі сушу та водно-болотні угіддя). Рішенням вказаної ради №272 від 30.11.2001 року вирішено внести зміни в договір оренди від 19 вересня 2001 року щодо передачі в оренду МП «Зелений світ» земель водного фонду. Виходячи зі змісту рішення №261 Рибальчеської сільської ради від 30.11.2001 року «Про перевід земель до земель запасу сільської ради», до земель запасу сільської ради переведені відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом - неугіддя (піски, болота, чагарник) загальною площею 1793,4 га, що колись були у користування або колективній власності (ВАТ «Дніпровське» - 1235,8га, ВАТ «Родючість - 405,1 га, КСП ім. Суворова-152,5 га) і не передані у власність або не надані у постійне користування (а.с.54-57).

12.12.2001 року між відповідачами у справі, на підставі рішення №263 від 30.11.2001 року, укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Орендодавець (Рибальчеська сільська рада передає, а Орендар (ПП «Зелений світ») отримує в оренду земельну ділянку площею 1757,4 га, строк дії договору – 49 років (нотаріально засвідчену копію договору відповідачем-2 надано для залучення до справи).

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звернутися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Стаття 20 ГК України, ст. 16 ЦК закріплюють, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним зі способів захисту цивільного права та інтересу є визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач маже вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною.

Отже, аналізуючи наведені вище норми права, колегія суддів відзначає, що позивачем у справі є особа, яка звертається до господарського суду з метою захистити або відновити своє порушене право, у даному випадку, право на земельну ділянку.

Як свідчать матеріали справи, з позовною заявою до господарського суду про визнання недійсними рішень Рибальчеської сільської ради звернулось ВАТ «Родючість», обґрунтовуючи позовні вимоги наступним.

Позивач стверджує, що він є правонаступником прав та обов’язків Голопристанського районного виробничого об’єднання «Сільгоспхімія», тому має право на постійне користування землею у розмірі 1021,3 га на підставі Державного акту № 108, виданого 28 квітня 1992 року Голопристанському районному виробничому об’єднанню «Сільгоспхімія», частиною якої, за твердженням позивача, незаконно розпорядилась Рибальчеська сільська рада шляхом прийняття рішень №№ 261, 263, 271, 272 від 30.11.2001 року та шляхом укладення з приватним підприємством «Зелений світ» договору оренди землі. ВАТ «Родючість» вказує, що переліченими рішенням Рибальчеська сільська рада порушила його право на постійне користування землею у розмірі 405,1 га, що є підставою для визнання цих рішень недійсними в частині розпорядження землями позивача, а також недійсним договору оренди землі в частині передачі в оренду приватному підприємству «Зелений світ» земель, що належать йому на праві постійного користування.

У зв’язку з тим, що частиною позовних вимог є оскарження рішень органу місцевого самоврядування, колегія суддів вважає за необхідне відзначити наступне.

Акт державного чи іншого органу – це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні та індивідуальні, тобто такі, які породжують права і обов’язки саме у того суб’єкта (чи визначеного ним кола суб’єктів), якому вони адресовані.

Виходячи зі змісту роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» (з наступними змінами) підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації – позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до земельного законодавства України (ст. ст. 78, 92, 93 Земельного кодексу України) земельні ділянки можуть перебувати у юридичних осіб у власності, у постійному або тимчасовому користуванні. Право власності на землю або право користування підтверджується відповідним документами (договором купівлі-продажу, державним актом про право власності на землю, державним актом про право постійного користування землею, договором оренди землі ).

Як свідчать матеріали справи, ВАТ «Родючість» не має жодного з перелічених вище документів, який би свідчив про знаходження у позивача на тій або іншій правовій підставі земельної ділянки площею 405,1 га, в тому числі на праві постійного користування.

За твердженням позивача, право на постійне користування земельною ділянкою площею 1021,3 га він отримав, як правонаступник Голопристанського районного виробничого об’єднання «Сільгоспхімія».

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до законодавства України, що діяло на час створення відкритого акціонерного товариства «Родючість» (ст.34 Закону України «Про підприємства в Україні») закон передбачав дві форми припинення підприємства: ліквідацію і реорганізацію.

Реорганізація, як один із способів припинення підприємства, являє собою виникнення на основі діючого підприємства одного або більше нових підприємств як суб’єктів права. У разі реорганізації підприємства усі його права та обов’язки переходять до правонаступника (правонаступників). Реорганізація може відбуватися способом злиття, приєднання, поділу, виділу, перетворення. Перетворення підприємства, як спосіб реорганізації, означає перетворення однієї форми власності на іншу; такий спосіб реорганізації, як правило, застосовувався у процесі приватизації майна державних підприємств.

Досліджені матеріали справи свідчать, що Відкрите акціонерне товариство «Родючість» було створено відповідно до рішення регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області від 06.07.1996 року №1321 та наказу РВ ФДМУ по Херсонській області №51 від 29.01.1997 року в процесі приватизації майна Голопристанського районного державного підприємства «Райагрохім» (а.с.15-17).

Статут ВАТ «Родючість» зареєстровано відповідно до чинного законодавства 31.01.1997 року, державну реєстрацію товариства проведено 31.01.1997р., що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.19, 58).

Відповідно до пункту 3.3 Статуту, ВАТ «Родючість» є правонаступником державного підприємства Голопристанський «Райагрохім» ( а.с.19).

В матеріалах справи відсутні докази того, що державному підприємству Голопристанський «Райагрохім» надавалась в постійне користування земельна ділянка площею 1021,3 га.

Матеріалами справи підтверджено, що статут Голопристанського районного державного підприємства по виконанню агрохімічних робіт «Райагрохім» був зареєстрований у 1994 р., відповідно до наказу №283 від 11.10.1993 р. Міністерства сільського господарства України «Про перейменування районних об’єднань по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства» та розпорядження Голопристанської райдержадміністрації «Про перереєстрацію районного виробничого об’єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Родючість» в «Райагрохім» (а.с.36 - 42).

Статут Голопристанського районного об’єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Родючість», який затверджено на загальних зборах трудового колективу у грудні 1991 року, зареєстровано відповідно до чинного законодавства на підставі рішення виконавчого комітету Голопристанської районної ради народних депутатів Херсонської області від 17.12.1991 р. № 206 (а.с.27-31).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, Державний акт на право постійного користування землею у розмірі 1021,3 га Голопристанському районному виробничому об’єднанню «Сільгоспхімія» був виданий на підставі рішення №108 Голопристанської районної ради народних депутатів від 28 квітня 1992 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 01.06.1993 року за №126 (а.с.12), тобто, вже після того, як у 1991 році було створене та зареєстроване Голопристанське районне об’єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Родючість».

Крім того, ані в Статуті Голопристанського районного об’єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Родючість» (а.с.31), ані в Статуті Голопристанського районного державного підприємства по виконанню агрохімічних робіт «Райагрохім» (а.с.40-41) не зазначено, що вони, або одне з них є правонаступником прав та обов’язків Голопристанського районного виробничого об’єднання «Сільгоспхімія».

Відповідно до роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 12.09.1996 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних із створенням, реорганізацією та ліквідацією підприємств» (з наступними змінами та доповненнями), вирішуючи питання про правонаступництво, слід мати на увазі, що запис в установчих документах про правонаступництво має істотне значення для визнання правонаступництва. Однак, суттєве значення мають також фактично здійсненні організаційно-економічні перетворення, з якими чинне законодавство пов’язує перехід прав та обов’язків, а саме: рішення власника, підписання передаточного балансу тощо. Такі докази в матеріалах справи відсутні, не надані вони і суду апеляційної інстанції.

Вищенаведене, вважає колегія суддів, спростовує твердження позивача про те, що ВАТ «Родючість» є правонаступником Голопристанського районного виробничого об’єднання «Сільгоспхімія» щодо права постійного користування земельною ділянкою 1021,3 га на підставі наведеного вище Державного акту на право постійного користування землею.

Посилання позивача на Статут ВАТ «Родючість» у новий редакції, зареєстрований Голопристанською райдержадміністрацією 11.03.2008 року, в статті 3 якого зазначено про те, що ВАТ «Родючість» є правонаступником Голопристанського районного виробничого об’єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Сільгоспхімія», колегією суддів не може бути прийнято до уваги, як належний доказ в підтвердження правонаступництва стосовно права постійного користування земельною ділянкою, з наведених вище підстав. Крім того, слід зауважити, що запис про правонаступництво з’явився у тексті Статуту ВАТ «Родючість» лише у 2008р. (у новій редакції), тобто, вже під час існування спору між сторонами (що підтверджується матеріалами справи). У попередніх редакціях Статуту позивача такого запису не було. Також слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 92 Земельного кодексу України (в редакції 25.10.2001) право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства, установи, організації. Господарські товариства (до яких відноситься позивач) не є таким підприємством.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач у рамках даної справи не довів, що він має право постійного користування земельною ділянкою (розташованою на землях Рибальченської сільської ради) на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого Голопристанському районному виробничому об’єднанню «Сільгоспхімія».

Відсутність у ВАТ «Родючість» права на користування спірною земельною ділянкою виключає можливість порушення цих прав з боку відповідачів, в тому числі шляхом прийняття Рибальчеською сільською радою рішень стосовно спірних земель.

Недоведеність факту порушення прав позивача на земельну ділянку, про яку йдеться в оспорюваних рішеннях сільради, є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання оспорюваних рішень недійсними.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 152 ЗК України, одним із способів захисту прав на земельну ділянку є вимога про визнання недійсним угоди . Недоведеність права на земельну ділянку, яка є предметом договору оренди землі, укладеного між відповідачами у справі, є також підставою для відмови у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між відповідачами у справі.

В матеріалах справи наявні документи, які свідчать про час, з якого позивачу стало відомо про існування оспорюваних рішень, тому колегія суддів вважає безпідставним посилання у рішення місцевого суду на пропуск позивачем строку позовної давності для пред’явлення позову. Крім того, колегія суддів зауважує, що у випадку відмови у задоволенні позову з причин його необґрунтованості, строки позовної давності, як ще одна підстава для відмови у позові, судом до уваги не повинні прийматися.

Інші доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в процесі апеляційного розгляду справи, спростовані вищенаведеним та наступним.

Зазначення у рішенні Рибальчеської сільської ради №261 від 30.11.2001 року «Про перевід земель до земель запасу сільради» про находження раніше земель у кількості 405,1 га у користуванні ВАТ «Родючість» не доводить факту знаходження цих земель у постійному користуванні позивача на підставі закону.

Наказ №146 від 21.07.1992 року про перенайменування Голопристанського районного виробничого об’єднання «Сільгоспхімія» до уваги судом не приймається, так як суду не наданий оригінал цього документу. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що оригінал наказу відсутній, в тому числі і в архівній установі. Копія наказу також не видавалась архівною установою.

Сплата позивачем у 2002-2005 року земельного податку з юридичних осіб (а.с.105) не доводить набуття позивачем в установленому законом порядку права на спірну земельну ділянку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність відмови господарського суду в задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів спірними рішеннями та договором оренди землі, укладеним між відповідачами у справі.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, судові витрати по сплаті держмита за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Родючість» (с. Нова Збру’ївка Голопристанського району Херсонської області) на рішення господарського суду Херсонської області від 11.06.2008р. по справі №16/240-О-08 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 11.06.2008р. по справі №16/240-О-08 залишити без змін.

Постанову оформлено відповідно до ст. 84 ГПК України 13.10.2008 р.

Головуючий суддя Шевченко Т. М.

судді Шевченко Т. М.

Колодій Н.А. Мойсеєнко Т. В.