ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/84

11.09.08

За позовом                    Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»

До відповідача          Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

Про                              вирішення переддоговірного спору за договором

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

Від позивача           Матвеєва В.П. (за дов. № 107/110 від 10.01.2008)

Від відповідача           Ніколаєнко О.В. (за дов. № 21 від 09.01.2008)

Володько В.О. (за дов. № 173 від 27.06.2008)

Обставини справи:

До господарського суду міста Києва звернулася з позовом акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго»до відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»про визнання договору про надання послуг з підвищення тиску холодної води № 03-013-1-1-1 укладеним в редакції позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок зміни обставин виникла потреба в укладенні нових договорів з надання послуг з підвищення тиску холодної води, і на стадії їх укладення існують розбіжності з приводу окремих умов. Основу розбіжностей становить предмет договору, в залежності від визначення якого покладено формування інших умов договору.

Зокрема, за твердженням позивача, запропонований договорів є договором про надання послуг, оскільки, відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 959 від 12.07.2006, до складу загальновиробничих витрат, що входять до тарифу на водопостачання, включаються витрати, пов’язані з оплатою послуг інших спеціалізованих підприємств та з виконання робіт, що віднесені до процесу виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Позивач є спеціалізованим підприємством, який надає послуги з підвищення тиску холодної види, а тому у їх вартість повинна включатись не тільки відшкодування понесених витрат, а й рентабельність. На думку позивача, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов’язку позивача надавати послуги з експлуатації насосного обладнання та підвищення тиску холодної води без отримання прибутку.

Відповідач позовні вимоги відхилив повністю, виклавши свої заперечення у поданому суду відзиві та поясненні. Зокрема, відповідач вважає, що оскільки правовідносини з підвищенням тиску води виникають безпосередньо з акту органу державного державної влади, сторони не мають права відступати від положень даного акту при укладенні договору. Таким актом, на його думку, є Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 65 від 01.07.1994, якими передбачено обов'язок водоканалу відшкодування теплопостачальним організаціям витрат на експлуатацію насосного обладнання, яке встановлене в котельнях, центральних теплових пунктах, прибудовах до них. Оскільки відшкодування полягає у виплаті реальних витрат, встановлення у договорі ціни з урахуванням прибутку є необґрунтованим. Отже, предметом договору повинно бути відшкодування витрат, а не оплата послуг з підвищення тиску холодної води.

Під час розгляду справи було направлено запит до виконавчого органу Київської міської державної адміністрації з метою витребування додаткових доказів, потрібних для вирішення спору по суті.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

28.12.2007 позивач надіслав відповідачу лист з пропозицією укласти договір № 03-013-1-1-1 про надання послуг з підвищення тиску холодної води. Разом з пропозицією позивач надіслав два примірники запропонованих умов договору, підписані зі сторони позивача.

За результатами їх розгляду відповідач не погодився з рядом запропонованих позивачем умов, у зв’язку з чим складено протокол розбіжностей, про що зроблено застереження у надісланому проекті договору. 10.01.2008 два примірника протоколу розбіжностей з підписаним договором відповідачем повернуто позивачу.

Правовідносини, які є предметом регулювання запропонованого позивачем договору, пов'язанні з вчиненням позивачем дій та їх оплатою відповідачем щодо підвищення тиску холодної води водопідкачувальними пристроями.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов’язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Підстави виникнення цивільних прав та обов’язків, серед яких вказано й договори, визначено також ст. 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України господарсько-договірними зобов’язаннями є майново-господарські зобов’язання, які виникають між суб’єктами господарювання або між суб’єктами господарювання і не господарюючими суб’єктами –юридичними особами на підставі господарських договорів. Частиною 7 вказаної норми передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення аналогічного змісту містяться й у Господарському кодексі України (ч. 2 ст. 180 вказаного нормативного акту). Пунктом 8 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. У даному випадку пропозиція позивача не була прийнята відповідачем в частині умов.

У той же час, відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особи, яка зробила попередню пропозицію, що передбачено ст. 646 Цивільного кодексу України.

Отже, відсутність між сторонами згоди щодо умов договору свідчить про відсутність між ними самого договору як правовстановлюючого документу, а відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах визнається відмовою від пропозиції і в той же час новою пропозицією.

Порядок укладення договорів, що породжують майново-господарські зобов’язання між суб’єктами господарювання, регулюється Господарським кодексом України (далі –ГК України).

Виходячи зі змісту глави 20 ГК України, в основу формування договірних зобов’язань покладений принцип вільного волевиявлення, відповідно до якого вирішення судом неврегульованих умов, що виникли при укладенні договору, можливо лише за спільною згодою усіх сторін. Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 181 ГК України, сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов’язана протягом двадцяти днів розглянути його. В цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Винятком з цього правила є порядок укладення договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом. Спори, що виникає при укладені даних договорів, вирішується судом (ч. 1 ст. 187 ГК України).

Як зазначено вище, предметом регулювання запропонованого позивачем договору, є правовідносини, що пов'язанні з вчиненням позивачем дій та їх оплатою відповідачем щодо підвищення тиску холодної води водопідкачувальними пристроями.

Дані договори не пов'язанні з державним замовленням та їх укладення не є обов’язковим на підставі закону.

За таких обстави, враховуючи, що позивач не надав суду доказів, які б свідчили про наявність до подачі позову згоди відповідача про передачу неврегульованих розбіжностей для вирішення до суду (ч. 5 ст. 181 ГК України), і спірні правовідносини не пов'язанні з державним замовленням та їх існування не є обов’язковим на підставі закону (ст. 187 ЦК України), правові підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, централізоване постачання холодної води та послуги з утримання будинків і споруд і прибудинкової території є комунальними послугами (ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») споживачами яких є фізичні чи юридичні особа, що їх отримують або мають намір отримати.

Саме на останніх, в силу ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», покладено обов’язок оплачувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п. 26 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 12.07.2005 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій»витрати на підкачування води є складовими тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

За таких обставин, оскільки послуги з підкачування води є складовою тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вони не можуть бути загальновиробничими витратами, що входять до тарифу на водопостачання, порядок формування якого затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 959 від 12.07.2006.

Подвійна оплата споживачами однієї послуги у складі різних тарифів є неприпустимою та чинним законодавством не передбачена.

Позивач не надав доказів, що відповідач надає зазначені послуги на об’єкти, для потреб яких здійснюється водопостачання за допомогою водопідкачувальних пристроїв у центральному тепловому пункті за адресою: м. Київ, вул. Беретті, 10.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя

С.А. Ковтун

Рішення підписано 14.10.2008