ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№
5/369

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого,
судді

Дерепи
В.І.,

суддів

Грека
Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Оригінал"

на

ухвалу
господарського суду Львівської області від 18 грудня 2007 року та постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2008 року

у справі

№ 5/369

за
позовом

ОСОБА_1

до

товариства
з обмеженою відповідальністю "Оригінал"

про

виплату
дивідендів

за участю представників
сторін:

від позивача -не з'явився

відповідача -Шегинський Р.А.

ВСТАНОВИВ:

В
листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Львівської області
із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Оригінал" про
виплату дивідендів.

Одночасно
із позовом було подано заяву про забезпечення позову, зокрема, шляхом заборони
вчинення будь-яких дій щодо відчуження нежитлового приміщення, яке належить ТОВ
"Оригінал" і розташовано за адресою: м. Львів, вул. Котика, 1 (надалі
-нежитлове приміщення).

Ухвалою
господарського суду Львівської області від 18.12.2007 року (суддя І.Петрик),
залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від
12.02.2008 року (судді Г.Гнатюк, Н.Кравчук, О.Мирутенко), заяву про
забезпечення позову було задоволено і ухвалено заборонити відповідачу вчиняти
будь-які дії по відчуженню Нежитлового приміщення.

На
думку місцевого та апеляційного господарських судів, невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити в подальшому виконання рішення суду, з огляду
на те, що в силу статті 21 Статуту ТОВ "Оригінал", директор
розпоряджається майном і фінансами товариства без обмежень.

В
касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм
процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської
області від 18 грудня 2007 року та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 12 лютого 2008 року, в частині заборони вчиняти
будь-які дії по відчуженню нежитлового приміщення і ухвалити постанову, якою
заяву позивача про забезпечення позову залишити без задоволення.

Заслухавши
представника відповідача, розглянувши матеріали справи, доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом Львівської
області та Львівським апеляційним господарським судом норм
процесуального права у вирішенні даного питання, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає  частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ст.66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його
заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до
забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже,
умовою до застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване
припущення що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до
нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на
момент виконання рішення.

Однак,
при поданні заяви про забезпечення позову не було наведено достатнього
обґрунтування та не подано належних і допустимих доказів того, яким чином
невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити виконання судового
рішення.

Крім
того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести
адекватність засобу забезпечення позову.

Оскільки
заява про забезпечення позову розглядається судом без виклику сторін, тягар
доказування покладається на особу, яка таку заяву подала. Доказування повинно
здійснюватись за правилами відповідно до статті 33 ГПК України.

При
розгляді даного питання, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про
адекватність застосованого засобу забезпечення позову розміру заявленим
позовним вимогам.

Проте,
погодитись із таким висновком суду не можна, виходячи із наступного.

Адекватність
заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом,
визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з
вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Разом
з тим, як вбачається з матеріалів справи, судами питання ціни позову не
досліджувалось, тобто не було з`ясовано яку суму грошових коштів необхідно
стягнути в якості дивідендів з ТОВ "Оригінал".

Таким
чином, при вирішенні питання необхідності вжиття заходів до забезпечення
позову, були неповно з`ясовані фактичні обставини справи, внаслідок чого
висновки судів не є вичерпними і не підтверджуються належними і допустимими
доказами.

За
таких обставин судова колегія не може визнати переконливими висновки суду
першої та апеляційної інстанцій щодо необхідності забезпечення даного позову
шляхом заборони на вчинення будь-яких дій по відчуженню нежитлового приміщення,
а тому судові акти у даній справі підлягають скасуванню.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

касаційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Оригінал"
задовольнити частково.

Ухвалу
господарського суду Львівської області від 18 грудня 2007 року в частині
заборони відповідачу вчиняти будь-які дії по відчуженню нежитлового приміщення,
яке належить ТОВ "Оригінал", та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 12 лютого 2008 року у справі № 5/369 скасувати, а  справу передати на розгляд до господарського
суду Львівської області.

Головуючий,
суддя

В.Дерепа

Суддя

Б.Грек

Суддя

Л.Стратієнко