ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.09.2008

Справа №2-27/5222-2006А

За позовом Сімферопольське Учбово – виробниче підприємство Українського товариства глухих, м. Сімферополь, вул.. Крилова, 133.

До відповідачів: 1. ДПІ в м. Сімферополь АР Крим, м. Сімферополь, вул.. М. Залкі, 1/9.

2. Головне Управління Державного казначейства України АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Севастопольська, 19.

Третя особа – ПП “Містраль Р К. Б.”, м. Сімферополь, вул. Ростова, 8, кв. 31.

Про визнання нечинним податкового повідомлення – рішення та стягнення бюджетної заборгованості.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідачів – 1. Щербіна, дор. у справі.

2. Єфремов, дор. у справі.

Від третьої особи - не з’явився.

Сутність спору:

Позивач звернувся до Господарського суду з позовною заявою до відповідача про визнання нечинним податкового повідомлення – рішення №/0 від 16.12.2005 р. Також просить стягнути з держаного бюджету України 57632 грн. бюджетної заборгованості по податку на додану вартість за серпень 2005 р.

Відповідач проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у запереченнях на позов. Зокрема вказав, що законодавцем чітко передбачено, що з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України. Оскільки відсутні докази сплати до бюджету податку на додану вартість контрагентом позивача - ПП “Містраль Р К. Б.”, який виступав продавцем, то, відповідно позивач не має права на отримання заявленого бюджетного відшкодування.

24.03.2006 р. суд ухвалив залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПП “Містраль Р К. Б.”, яка виступала контрагентом позивача і по результатам взаємовідносин з яким позивачем було сформовано податковий кредит.

Позивачем було заявлено клопотання від 01.06.2006р., відповідно до якого він просить провадження по справі зупинити, вказане обґрунтовує тим, що 24.05.2006 р. робітниками податкової міліції у приміщенні Сімферопольського УВП УТОГ, розташованого за адресою: м. Сімферополь, вул. Крилова, 133, були вилучені копії первинних документів по взаєморозрахункам позивача з підприємством “Містраль” . За словами оперуповноваженого податкової міліції, що проводив вилучення, вданий час вирішується питання в порядку ст.. 97 КПК України про порушення кримінальної справи по ст.. 212 КК України у відношенні посадових осіб підприємства “Містраль”. У відповідності до ч. 4 ст. 212 КК України передбачено припинення кримінальної справи у разі сплати підприємством сум податкових платежів, вказаний факт має суттєве значення для встановлення факту віднесення суми до податкового забовязання підприємства “Містраль”.

При таких обставинах справи, суд ухвалою від 01.06.2006 р. провадження по справі зупинив до прийняття рішення слідчими органами податкової міліції в порядку ст.. 97 КПК України.

Відповідач листом повідомив про те, що відповідно до відповіді Сімферопольського відділу податкової міліції УПМ ДПА в АР Крим у порушенні кримінальної справи щодо посадових осіб ПП «Містраль Р. К. Б.» було відмовлено. В зв’язку з вказаним просив провадження по справі поновити.

В зв’язку з вказаним, суд ухвалою від 31.01.2008 р. провадження по справі поновив.

Також судом було встановлено, що в частині позовних вимог, а саме, стягнення з Державного бюджету України 57632 грн. бюджетної заборгованості по податку на додану вартість за серпень 2005 р., відповідачем є органи Державного казначейства України – в даному випадку Головне Управління Державного казначейства України АР Крим.

З урахуванням викладеного, суд ухвалою від 04.03.2008 р., в порядку ст.. 52 КАСУ, залучив до участі у справі як другого відповідача - Головне Управління Державного казначейства України АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Севастопольська, 19.

На адресу суду надійшло пояснення від гр. Барбаховської О. М., яка в період з 02.02.2004 р. по 30.12.2005 р. займала пост директора ПП «Містраль Р. К. Б.». Відповідно до вказаних пояснень вбачається, що на даний час не має можливості надати відомості про постачальників обладнання, яке було продане третьою особою позивачу по справі, оскільки ці відомості знаходилися у комп’ютерах, що були пізніше вкрадені. Документи на придбання даного обладнання були знищені 15.12.2005 р. в процесі ліквідації ПП «Містраль Р. К. Б.».

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Третя особа явку представника в судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином.

Відповідачі проти позовних вимог заперечують.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників відповідача №1 і №2, суд, -

В С Т А Н О В И В :

В період з 07.11.2005 р. по 09.12.2005 р., у відповідності з направленням ДПІ в м. Сімферополь №2049 від 07.11.2005 р. та згідно з Планом проведення перевірки, відповідачем була проведена виїзна позапланова документальна перевірка позивача з питання правомірності заявленого бюджетного відшкодуванням з ПДВ за липень, серпень 2005 р.

По результатам перевірки було складено акт №295/23-4/03972643 від 09.12.2005 р.

В ході проведення перевірки відповідачем було встановлено порушення п. п. 7.4.1 п. 7.4, п. п. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Закону України «Про податок на додану вартість», а саме завишення податкового кредиту на 57167 грн. по декларації за серпень 2005 р. В результаті зменшено сума бюджетного відшкодування на 465 грн. і складає за серпень 2005 р. 495 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення – рішення №/0 від 16.12.2005 р., відповідно до якого було зменшено суму бюджетного відшкодування за серпень 2005 р. на 465, 00 грн.

Вказане податкове повідомлення – рішення позивачем в адміністративному порядку, відповідно до ст.. 5 Закону України «Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами», оскаржене не було.

При таких обставинах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відношенні позивача по справі була проведена позапланова виїзна перевірка.

У ст.. 11 –1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” вказано, що позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і наведено обставини для її проведення.

Відповідно до норм Закону України “Про державну податкову службу в Україні” позапланова виїзна перевірка може здійснюватися лише на підставі рішення суду. Орган державної податкової служби, який ініціює проведення позапланової виїзної перевірки, подає до суду письмове обґрунтування підстав такої перевірки та дати її початку і закінчення, склад осіб, які будуть проводити таку перевірку, документи, які свідчать про виникнення підстав для проведення такої перевірки, інформацію про вид та кількість перевірок, проведених органами державної податкової служби щодо суб'єкта господарської діяльності та наслідки таких перевірок за попередні три роки, а також на вимогу суду - інші відомості. У розгляді питання про надання дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки мають право брати участь представники суб'єкта господарської діяльності. Повідомлення про місце, дату та час розгляду питання про надання дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки направляється не пізніше ніж за три робочі дні до дати такого розгляду.

Відповідно до п. 2.6 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженого наказом ДПА України №253 від 21.06.2001 р. податкове повідомлення-рішення (далі - податкове повідомлення) - це рішення керівника податкового органу (його заступника) щодо виявленого перевищення (заниження) бюджетного відшкодування або відмови у наданні бюджетного відшкодування, а також обов'язку платника податків: сплатити нараховану або донараховану суму податкового зобов'язання; сплатити суми застосованих штрафних (фінансових) санкцій (у тому числі пеню за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності) за порушення податкового законодавства та інших нормативно-правових актів, що приймаються за результатами перевірок платника податків (у т.ч. камеральних); сплатити суми штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання; сплатити штраф за самостійне відчуження активів, які перебувають у податковій заставі та потребують обов'язкової попередньої згоди податкового органу на таке відчуження.

Сторонами по справі не представлено суду яких - небудь доказів про прийняття судом рішення про проведення позапланової виїзної перевірки у відношенні позивача по справі, як і відсутнє посилання в акті перевірки №295/23-4/03972643 від 09.12.2005 р. на наявність такого рішення суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вищевказана позапланова виїзна перевірка позивача по справі була проведена безпідставно, а на підставі даної перевірки був складений акт №295/23-4/03972643 від 09.12.2005 р., який є незаконним.

Також судом встановлено, що відповідно до поданої позивачем до відповідача податкової декларації по податку на додану вартість за серпень 2005 р. позивачем було визначено податковий кредит у розмірі 57167 грн.

Вказане мало місце в зв’язку з тим, що 29.12.2004 р. між третьою особою по справі ( Продавець ) і позивачем по справі ( Покупець ) було укладено договір купівлі – продажу №27.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Продавець забовязався передати Покупцю обладнання для розфасовки чаю в одноразові пакетики відповідно до специфікації або накладним, а Покупець забовязався прийняти і оплатити вказане обладнання у відповідності до умов даного договору.

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору загальна вартість обладнання складає 285833,00 грн., ПДВ 57166,00 грн. Загальна сума продажу з урахування ПДВ склала 343000 грн.

Відповідно до п. 1. 7 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закон України “Про податок на додану вартість” платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити певні реквізити, передбачені цим підпунком.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Відповідно до п. 7.2.3. п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. п. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

В матеріалах справи наявна податкова накладна від 30.12.2004 р. №8275, в якої вказана сума податку на додану вартість у розмірі 57166,67 грн. Дослідивши вказану податкову накладну, суд дійшов висновку вона складена у чіткої відповідності до вимог п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закон України “Про податок на додану вартість”. При цьому вказаний факт відповідачем №1 по справі не заперечується.

Однак відповідач №1 наполягає на тому, що законодавцем чітко передбачено, що з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України. Оскільки відсутні докази сплати до бюджету податку на додану вартість контрагентом позивача - ПП “Містраль Р К. Б.”, який виступав продавцем за договором купівлі – продажу №27 від 29.12.2004 р., то, відповідно позивач не має права на отримання заявленого бюджетного відшкодування.

З вказаним суд не може погодитися в зв’язку з наступним.

Пунктом 7.4.1. ст..7 Закону України „Про податок на додану вартість” №168 (далі –Закон України №168) встановлени норми та правила стосовно формування податкового кредиту, а саме: податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.7.5.1 ст.7 Закону України №168 датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Платником податку є особа, яка згідно із Законом України №168 зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку зобов’язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком. Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма та порядок заповнення яких визначаються відповідно до Закону України №168.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця у двох примірниках та видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту (п.п.7.2.3, 7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України №168).

Згідно із п.7.3.1 ст.7 Закону України №168 датой виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) –дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду (п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України №168).

Відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” №168/ВР-97 від 03.04.1997 р. зі змінами та доповненнями бюджетне відшкодування –це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, з урахуванням всього вищевикладеного, суд вважає, що висновок відповідача про право на відшкодування, яке виникає лише при фактичній сплаті податку на додану вартість є безпідставним.

Також треба вказати на той факт, що договір купівлі – продажу обладнання №27 від 29.12.2004 р., укладений між позивачем і третьою особою по справі, у встановленому законом порядку недійсним не визнаний як і не надано доказів того, що було подано позов про визнання даної угоди недійсною.

Також під час укладення вказаного договору держана реєстрація третьої особи по справі не була скасована як і не була скасована реєстрація третьої особи як платника податку на додану вартість.

Також позивач просить суд стягнути з держаного бюджету України 57632 грн. бюджетної заборгованості по податку на додану вартість за серпень 2005 р.

Однак суду не представлено доказів того, що вказана сума була заявлена позивачем до бюджетного відшкодування, а оскільки вказана сума не заявлялася до відшкодування, то і відповідно не могло бути відмови позивачу у вказаному.

При таким обставинах, суд дійшов висновку, що позивач з вказаною вимогою звернувся до суду передчасно без додержання встановленої законодавством процедури і спору з даного питання фактично ще не виникло.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадовці зобов'язані діяти тільки в межах повноважень і способом, які передбачені Конституцією України і Законами України.

Згідно ст. 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», посадовці органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватись положень Конституції і Законов України, іншіх нормативно-правових актів, прав та інтересів громадян, що охороняються законом, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, і повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов’язку і витребовує необхідні докази. Суб’єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов’язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади , який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії

Відповідачем вказане належним чином зроблено не було.

Відповідно до п. 11 ст. 171 КАСУ резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

В даному випадку, приймаючи до уваги той факт, що опублікуванню належить постанова суду, яка виноситься по справі, результати якого зачіпають права і інтереси широкого кола осіб, суд дійшов висновку про те, що спор, який виник між сторонами по справі зачипає тільки їх інтереси. Результат розгляду даного спору носить локальний характер. Таким чином, суд не баче ніякої необхідності в опубліковані результатів розгляду даної справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 1,70грн. з Державного бюджету України на підставі ст. 94 КАС України.

Постанову проголошено 17.09.2008 р.

Постанову у повному обсязі складено 22.09.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним податкове повідомлення – рішення державної податкової інспекції в м. Сімферополь АР Крим №/0 від 16.12.2005 р.

3. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405 ) на користь Сімферопольського Учбово – виробничого підприємства Українського товариства глухих, м. Сімферополь, вул.. Крилова, 133, ( р/р 001 в КРФ АКБ «УСБ», м. Сімферополь, МФО 324010, ЗКПО 03972643 ) 1,70 грн. судового збору.

4. В іншій частині у позові відмовити.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу, за заявою особи на користь якої воно винесено.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.