ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.08.08 р.                     Справа № 26/48

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді - Приходько І. В.;

при секретарі судового засідання – Ярош В. В.;

за участю представники сторін:

від позивача – Хомовський С. М. - довіреність;

від відповідача – Сєверов М. І. - довіреність;

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м. Горлівка в особі структурної одиниці Краматорські електричні мережі м. Краматорськ,

до відкритого акціонерного товариства „Енергомашспецсталь” м. Краматорськ,

про стягнення інфляційних витрат у розмірі 223 343,35 грн. та 3 % річних в сумі 75 624, 65 грн. , -

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду звернувся позивач, Відкрите акціонерне товариство „Донецькобленерго” м. Горлівка в особі структурної одиниці Краматорські електричні мережі м. Краматорськ, з позовом до відповідача, Відкритого акціонерного товариства „Енергомашспецсталь” м. Краматорськ, про стягнення інфляційних витрат у розмірі 223 343,35 грн. та 3 % річних в сумі 75 624, 65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилається на договір про користування електричною енергією № 10 від 05.01.2000 р., рішення господарського суду Донецької області від 19.03.2007р. по справі № 5/42, розрахунок інфляційних витрат на 3 % річних.

Відповідач у судовому засіданні та відзиві №171/182 від 26.03.2008р. проти позову заперечував з підстав спливу стоку позовної давності.

Відповідно до положень статті 69 Господарського процесуального кодексу України термін розгляду справи продовжувався за клопотанням сторін.

Розглянув матеріали справи, додатково представлені документи, заслухав пояснення сторін, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно рішення господарського суду Донецької області від 19.03.2007р. по справі № 5/42, яке оскаржено не було та вступило у законну силу з 29.03.2007р., встановлено наступні факти.

Між сторонами було укладено договори на користування електричною енергією № 10 від 20.10.1997 року, № 10 від 05.01.2000 року, на підставі вказаних договорів позивач постачав відповідачу електроенергію.

Відповідно до п.4.1 договору № 10 від 20.10.1997 року розрахунки за активну та реактивну електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються платіжним документом. Пунктом 4.1.3 договору сторони передбачили порядок розрахунків, а саме: плата за електроенергію здійснюється у формі планових платежів 10 числа поточного розрахункового періоду –1-й плановий платіж у розмірі 50% вартості середньомісячного споживання електроенергії та остаточний розрахунок поточного періоду –ІІ-й плановий платіж у розмірі 50% вартості середньомісячної споживчої електроенергії. Пунктом 4.1.3 договору №10 від 05.01.2000 року сторони передбачили такий же порядок розрахунків, з визначенням першого платежу 16 числа поточного місяця.

Як убачається з вказаного рішення, позивачем заявлялись позовні вимоги за двома договорами на суму 6 334 302,72 грн. В подальшому позовні вимоги неодноразово уточнювались. Рішенням суду позов задоволено частково на суму 3 006 862,48 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на вищевказане рішення суду, положення статті 35 Господарського кодексу України та факт наявності заборгованості у відповідача за спожиту електроенергію за договорами № 10 від 20.10.1997 р. та № 10 від 05.01.2000 р. у розмірі 3 006 862,48 грн., що вставлений рішенням суду № 5/42.

На вказану суму боргу, що стягнута за рішенням суду, позивач нараховує інфляційні витрати у розмірі 223 343,35 грн. та 3 % річних в сумі 75 624, 65 грн. за період з лютого по грудень 2005 р. включно.

У поясненнях № 232-юр від 25.06.2008р. позивач уточнив, що заборгованість, що стягнута за рішенням суду від 19.03.2007 р. по справі № 5/42 утворилась за період з 01.12.1999 р. по 01.01.2003 р.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд виходив з наступного.

Положеннями статті 214 Цивільного кодексу України ( у редакції 1963 р.), на які посилається позивач, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Аналогічні положення містить статті 625 Цивільного кодексу України у редакції 2003 р.

З аналізу вказаних норм вбачається, що право вимоги по сплаті інфляційних витрат та 3 % річних виникає у кредитора у разі наявності прострочки виконання грошового зобов’язання перед останнім.

Відповідно до положень статті 151 Цивільного кодексу України (у редакції 1963 р.) зобов’язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалось раніше, суд дослідив, що рішенням суду по справі № 5/42 встановлений факт наявності договірних відносин між сторонами по постачанню (споживанню) електричної енергії на підставі угод № 10 від 20.10.1997 року та №10 від 05.01.2000 року та наявність заборгованості у відповідача за цими угодами у розмірі 3 006 862,48 грн.

Таким чином, суд вважає, що рішенням суду по справі № 5/42 встановлений факт наявності у відповідача грошового зобов’язання перед позивачем, а не виникнення строку по його сплаті.

Оскільки позивач заявив період позовних вимог з лютого по грудень 2005 р., а рішення по справі № 5/42, на яке він посилається, прийнято 19.03.2007 р., суд запропонував останньому додатково обґрунтувати підстави виникнення зобов’язання саме по сплаті інфляційних витрат та 3 % річних у період 2005 р., а також уточнити наявність заборгованості за кожним договором окремо, для перевірки розрахунку, який був наданий позивачем до позовної заяви.

Крім того, суд звернув увагу на те, що в рішенні по справі № 5/42 чітко не визначений період утворення основного боргу (з 01.12.1999 р. по 21.01.2003 р. (арк.2), з 01.12.1999 р. по 01.01.2003 р. (арк.3), з грудня 1999 р. по 01.12.2002 р.(арк.5)), що позбавило суд можливості самостійно перевірити суму заявлених позовних вимог.

З наданих до суду позивачем додаткових розрахунків не вбачається заборгованості, яка встановлена рішенням суду по справі № 5/42.Так за відомостями позивача у 2000 р. нараховано до сплати 5 521 711,56 грн., сплачено 5 821 526,17 грн.; у 2001 р. нараховано 11 081 905,10 грн., сплачено 8 767 877,41 грн.; в 2002 р. нараховано 17 825 886,05 грн., сплачено 15 764 352,16 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не було надано до суду документів (рахунки, акти приймання-передачі електроенергії тощо) у підтвердження наявності у відповідача прострочки виконання грошового зобов’язання у період 2005 р. за договорами № 10 від 20.10.1997 року та № 10 від 05.01.2000 року саме у сумі 3 006 862,48 грн.

Як встановлено у тому ж рішенні суду по справі № 5/42 позов задоволено частково, у період дії договорів та в подальшому, сторони здійснювали зарахування грошових зобов’язань шляхом передачі векселів та у іншій спосіб.

Отже, встановити, що відповідач прострочив сплату боргу у сумі 3 006 862,48 грн., що стягнутий за рішенням господарського суду Донецької області у березні 2007р. по справі № 5/42, саме у лютому – грудні 2005 р., з наданих до суду документів неможливо.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги недоведені належним чином та не підлягають задоволенню.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо спливу строку позовної давності, оскільки на час розгляду справи за наявними в ній документами не можливо встановити строк виконання грошового зобов’язаня за спожиту електричну енергію за договорами № 10 від 20.10.1997 року та № 10 від 05.01.2000 року

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у порядку передбаченому ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі статей 4, 151, 214 Цивільного кодексу України (у редакції 1963 р.) статей 11, 625 Цивільного кодексу України 9 у редакції 2003 р.), статей 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 22, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м. Горлівка в особі структурної одиниці Краматорські електричні мереж м. Краматорськ, заявлених до Відкритого акціонерного товариства „Енергомашспецсталь” м. Краматорськ, про стягнення інфляційних витрат в розмірі 223 343,35 грн. та 3 % річних в сумі 75 624, 65 грн.

У судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення підписано 01.09.2008р.

Суддя

Пом. с.: Давидовська Т.В.

Надруковано прим.:

2 прим. – позивачу;1 прим. – відповідачу;

1 прим. – у справу.