РІШЕННЯ

"23" жовтня 2008 р.

Справа № 18/18-3133

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Охотницької Н.В.

Розглянув матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон», м. Рівне, вул. Гагаріна, 30

до відповідача: Приватного підприємства «Лотос –Шумськ», с. Потуторів Шумський район Тернопільська область

про стягнення заборгованості у сумі 216 304,21 грн.

За участю представників:

Позивача: Саюка Юрія Віталійовича –адвоката, довіреність від 21.09.2008 р.

Відповідача: Погонець Ігоря Володимировича –представника, довіреність № 5 від 01.09.2008 р.

В судовому засіданні представникам позивача та відповідача роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22, 81 –1 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутністю відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового засідання не здійснюється.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон», м. Рівне, вул. Гагаріна, 30 звернулось до господарського суду з позовною вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Лотос –Шумськ», с. Потуторів Шумський район Тернопільська область заборгованості за отриманий товар в сумі 159 915 грн.

23.10.2008 р. позивач, в порядку ст. 22 ГПК України, звернувся до господарського суду із клопотанням № 203 від 21.10.2008 р. про збільшення розміру позовних вимог, а саме просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 216 304,21 грн. (в тому числі 206 699,07 грн. –основний борг; 4 831,24 грн. –проценти за користування кредитом; 4 773,90 грн. –пеня), обґрунтовуючи тим, що збільшилася сума заборгованості за отриманий товар по черговим платежам в зв’язку з тим, що відповідачем в строк до 20.09.2008 р. не здійснено черговий платіж –20 % від вартості товару, що становить 51 674,77 грн. Крім того, відповідачу нараховано проценти за користування кредитом в сумі 4 831, 24 грн. та пеню в сумі 4 773,90 грн.

Враховуючи вказане, позивач просить стягнути з відповідача 216 304,21 грн. заборгованості, в тому числі: 206 699,07 грн. –основний борг, 4 831,24 грн. –проценти за користування кредитом, 4 773,90 грн. –пеня (розрахунки заборгованості в матеріалах справи).

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено право позивача до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Беручи до уваги дану норму Господарського процесуального кодексу України, суд задовольняє клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон», м. Рівне, вул. Гагаріна, 30 про збільшення позивачем розміру позовних вимог, оскільки остання не суперечить чинному законодавству України, не порушує чиїх –небудь прав та охоронюваних законом інтересів, а отже, предметом даного позову є стягнення з відповідача заборгованості в сумі 216 304,21 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором купівлі –продажу на умовах товарного кредиту № 11 від 12.03.2008 р., зокрема не проведенням в повному обсязі оплати за отриманий товар, внаслідок чого виникла заборгованість в заявленій сумі.

В підтвердження викладеного додає договір купівлі –продажу на умовах товарного кредиту № 11 від 12.03.2008 р., видаткову накладну № РН-0000032 від 28.03.2008 р., довіреність серії ЯОТ № 372512 від 27.03.2008 р., специфікацію № 1 від 12.03.2008 р., інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться у матеріалах справи.

В судовому засіданні 23.10.2008 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з врахуванням клопотання про збільшення розміру позовних вимог, з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 23.10.2008 р. прибув, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представників позивача та відповідача, оцінивши представлені докази в їх сукупності господарський суд встановив:

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності.

12.03.2008 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон», як продавцем та приватним підприємством «Лотос –Шумськ», як покупцем, був укладений договір купівлі –продажу на умовах товарного кредиту № 11 (надалі –Договір), предметом якого є купівля –продаж товарно –матеріальних цінностей, конкретний асортимент, кількість, ціна, термін поставки та розмір попередньої оплати кожної партії наведені в специфікаціях до даного договору, які є його невід’ємною частиною (п. п. 1.1., 3.1. договору).

Загальна сума договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору (п. 3.2. договору).

Покупець повинен до дати передачі товару перерахувати на поточний рахунок продавця суму попередньої оплати у розмірі вказаному у специфікації (ях). На залишок заборгованості продавець надає покупцю товарний кредит з наступними термінами оплати товару: 30 % - до 20.08.2008 р., 30 % - до 20.09.2008 р., 20% - до 20.10.2008 р. на умовах оплати 0,01 % річних за кожен день користування товарним кредитом та здійснює нарахування відсотків на фактичну суму заборгованості, у день остаточного погашення основного боргу. У випадку, якщо в зазначений термін оплата не буде проведена, у силу вступають положення про санкції, передбачені розділом 7 даного договору. Товар вважається оплаченим в момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. 4.1. договору).

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов’язання з договору купівлі –продажу, згідно якого, в силу ст. 655 Цивільного Кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, і у відповідності із ст. 11 цього кодексу –однією з підстав виникнення зобов'язань.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов’язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько – господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На виконання п. 2.1. договору 12.03.2008 р. товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон»та приватним підприємством «Лотос –Шумськ»підписано Специфікацію № 1, якою, власне, визначено перелік товарно –матеріальних цінностей, що постачаються продавцем загальною вартістю 258 373,83 грн., в тому числі 43 062,31 грн. ПДВ.

Згідно видаткової накладної № РН –0000032 від 28.03.2008 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон»передало, а приватне підприємство «Лотос –Шумськ»через Байрак С.Н. по довіреності серії ЯОТ № 372512 від 27.03.2008 р., отримало товарно –матеріальні цінності вартістю 258 373,84 грн.

Таким чином, зобов’язання приватного підприємства «Лотос –Шумськ»по сплаті отриманих від товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон»товарно –матеріальних цінностей за договором становить 258 373,84 грн.

Проте, всупереч умов даного договору, а саме п. 4.1., відповідачем окрім попередньої оплати 20% від вартості товару, що становить 51 674,77 грн. (банківська виписка з особового рахунку в матеріалах справи), не здійснено оплату за отримані товарно –матеріальні цінності, яка мала бути проведена в порядку:

-          30 % вартості товару, що становить 77 512, 15 грн. –до 20.08.2008 р.;

-          30 % вартості товару, що становить 77 512,15 грн. –до 20.09.2008 р.;

-          20% вартості товару, що становить 51 674,77 грн. –до 20.10.2008 р.

Надіслану позивачем претензію про сплату чергових платежів № 171 від 23.09.2008 р. відповідач залишив без відповіді.

Так, станом на 21.10.2008 р. відповідачем не сплачено чергові платежі за серпень, вересень та жовтень 2008 року, а відповідно допущено заборгованість в сумі 206 699, 07 грн., наявність якої визнана приватним підприємством «Лотос –Шумськ», а відтак позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача даної суми заборгованості підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 7.2. договору у разі несвоєчасного погашення заборгованості за товарним кредитом у відповідності з п. 4.1. даного договору, з дати виникнення простроченої заборгованості, на суму заборгованості продавець має право нараховувати відсотки за користування товарним кредитом з розрахунку 25 % річних.

У відповідності п. 7.2. договору відповідачу нараховано 25 % річних за період з 20.08.2008 р. по 21.10.2008 р. в сумі 4 831, 24 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Договором визначено, що у випадку порушення покупцем терміну оплати, згідно цього договору він оплачує продавцю штрафну неустойку у вигляді пені у розмір подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми заборгованості, включаючи суму відсотків по товарному кредиту, за кожен день прострочення оплати (п. 7.1. договору).

Позивачем до матеріалів справи долучений розрахунок, згідно з яким він просить суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків оплати у сумі 4 831,24 грн., що нарахована за період з 20.08.2008 р. по 21.10.2008 р.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 25 % річних в сумі 4 831, 24 грн. та пені в сумі 28 697,05 грн.

Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3000 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Статтю 49 Господарського процесуального кодексу України визначений порядок розподілу господарських витрат, зокрема визначено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов’язані з розглядом справи, покладаються, зокрема при задоволенні позову – на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

21.09.2008 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон»(клієнт) та адвокатом Саюк Юрієм Віталієвичем (адвокат) був укладений договір про надання правової допомоги (ведення справи в суді).

За надання правової допомоги згідно цього договору клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 10 % від суми заборгованості на дату підписання цього договору (155 024,30 грн.), що становить 15 502, 43 грн.

Згідно видаткового касового ордеру № 216 від 22.10.2008 р. товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон»видано 3 000 грн. Саюку Юрію Віталійовичу, як оплату за договором про надання правової допомоги від 21.09.2008 р.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

На день розгляду справи докази погашення відповідачем решти частини заборгованості в вищезазначеній сумі за договором купівлі –продажу на умовах товарного кредиту № 11 від 12.03.2008 р. в матеріалах справи відсутні, заявлені позивачем вимоги визнані відповідачем в повному обсязі, а відтак позов підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст. ст. 44 –49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита в сумі 2 163,05 грн., витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн., витрати за послуги адвоката в сумі 3 000 покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд ,-

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з приватного підприємства «Лотос –Шумськ»(с. Потуторів Шумський район Тернопільська область, ідентифікаційний код 34043141) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон»(м. Рівне, вул. Гагаріна, 30, ідентифікаційний код 32940365):

-          206 699 (двісті шість тисяч шістсот дев’яносто дев’ять) грн. 07 коп. боргу;

-          4 831 (чотири тисячі вісімсот тридцять одну) грн. 24 коп. процентів за користування кредитом;

-          4 773 (чотири тисячі сімсот сімдесят три) грн. 90 коп. пені;

-          3 000 (три тисячі) грн. витрат на правову допомогу адвоката;

-          2 163 (дві тисячі сто шістдесят три) грн. 05 коп. в повернення сплаченого позивачем державного мита;

-          118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу;

3.          Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня підписання рішення 27 жовтня 2008 року.

Сторони вправі подати апеляційну скаргу, а прокурор внести апеляційне подання на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його підписання, через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          Н.В. Охотницька