ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2008 р.

Справа № 03/83-5А.

за позовом Приватного підприємства “Антон-Плюс”, с. Зміїнець Луцького району

до відповідача Управління пенсійного фонду України в Луцькому районі, м. Луцьк

про визнання протиправною та скасування вимоги №Ю-21 від 27.01.2008р.

Суддя Сініцина Л.М.

При секретарі Сівак А.М.

Представники:

від позивача: Хохлов В.О. –адвокат, дов. в справі

від відповідача: Падко Н.О. –заст. начальника управління, дов. в справі

В судовому засіданні 27.10.2008р. відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) було оголошено перерву до 28.10.2008р.

Суть спору: Приватне підприємство «Антон-Плюс»просило суд визнати протиправною та скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі №Ю-21 від 27.01.2000р. про сплату 13 303,50 грн. недоїмки зі страхових внесків. Свої вимоги обґрунтувало тим, що ще з 17.05.2001р. обрало спрощену систему оподаткування та зареєструвалося в органах ПФУ. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України). Вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дія Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»не має зворотної сили відносно дії Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва». Указ Президента діє на даний час. В державі фактично і юридично було створено дві системи загальнообов’язкового державного страхування, в т.ч. пенсійного –загальна і спрощена. Закон України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»регулює відносини, які виникають в загальній системі. Сплата підприємством єдиного податку, який перераховується Держказначейством України до Пенсійного фонду України в розмірі –42% від суми єдиного податку, є незаперечним підтвердженням того, що ПП «Антон-Плюс»є і страхувальником і платником внесків. Спрощена система оподаткування бухгалтерського обліку та звітності може застосовуватися поряд з діючою загальною системою оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності на вибір суб’єкта підприємництва. Суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов’язкових платежів). Сплачуючи єдиний податок, частина суми від нього поступає на пенсійне забезпечення. Розпорядженням КМУ №58-р від 10.03.2005р. «Про деякі питання спрощеної системи оподаткування»тимчасово припинено перевірки юридичних та фізичних осіб –платників єдиного та фіксованого податку щодо сплати страхових внесків, стягнення з них заборгованості за цими платежами, яка утворилася у 2004р. –І кварталі 2005р., застосування пов’язаних з цим санкцій до остаточного законодавчого врегулювання функціонування спрощеної системи оподаткування. Однак, саме у вказаний період платіжною вимогою №Ю-21 від 27.01.2008р. позивачем була нарахована заборгованість зі сплати страхових внесків в сумі 13 303 грн. 50 коп., що суперечить вимогам Розпорядження КМУ.

В заяві про уточнення позовних вимог представник позивача посилається на статті 1 та 2 Закону України «Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року –І кварталу 2005року»і наполягає на тому, що оскільки в 2004-2005 роках ПП «Антон-Плюс»перебувало на спрощеній системі оподаткування, управління пенсійного фонду не мало права донараховувати страхові внески та застосовувати фінансові санкції за період з 01.01.2004р. по 31.12.2005р. Ігнорування та невиконання вимог закону відповідачем є порушенням вимог ч.2 ст. 19 Конституції України. Просить скасувати вимогу Управління пенсійного фонду України в Луцькому районі №Ю-21 від 27.01.2008р. про сплату ПП «Антон-Плюс»боргу в сумі 13 303,50 грн.

Відповідач в запереченнях на позовну заяву не погоджується з нею та вважає вимогу №Ю-21 від 27.01.2008рю законною, посилається на те, що з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», яким визначено виключне коло осіб, котрі підлягають загальнообов’язковому державному пенсійному страхуванню, платників страхових внесків, їхні права та обов’язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків. ПП «Антон-Плюс»є страхувальником (п.1 ст. 14 Закону), тому відповідно до ч.1 ст. 19 Закону зобов’язане нараховувати на суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників страхові внески по тарифу 32%,32,3%, проводити утримання із заробітку у розмірі 1-2% та сплачувати їх за відповідний базовий період не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (ст.20). На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування», яким не встановлено такої пільги як звільнення від сплати збору. Згідно з вимогами ст. 15 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону. Висновок позивача про те, що Указ Президента України має пріоритетне значення по відношенню до Закону суперечить конституційному принципу верховенства права. З набранням чинності з 01.01.2004р. Закону, виключно цим Законом врегульовано відносини, що виникають між суб’єктами загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Відповідно до п.1 ст.5 цього Закону дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених вищезгаданим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Закон «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»є спеціальним законом. Розпорядження КМ України від 10.03.2005р. є безпідставним, оскільки поширюється на правовідносини щодо сплати внесків, тоді як п.2 ст. 106 Закону передбачає застосування фінансових санкцій за своєчасно не нараховані та / або не сплачені страхувальником суми страхових внесків, які виникли при прийнятті Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік»для вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України. Законом «Про внесення змін та доповнень до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»та Законом №3583-ІV від 16.03.2006р. відновлено перерозподіл частини єдиного та фіксованого податків до Пенсійного фонду. З метою уникнення надмірної сплати страхових внесків за найманих працівників платниками єдиного та фіксованого податків, сума коштів, що справляється до Пенсійного фонду у вигляді частини ставки єдиного та фіксованого податків у 2004 році зарахувалися в рахунок сплати страхових внесків. Даний порядок сплати та зарахування відновлено з 31 березня 2005 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», отже, законодавчо було врегульовано функціонування спрощеної системи оподаткування на 2005 рік на підставі чого територіальними органами Пенсійного фонду України відновлено перевірку суб’єктів підприємницької діяльності, які перебувають на спрощеній системі оподаткування. Вимога № Ю-21 від 23.01.2008р. про сплату боргу прийнята правомірно.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог; представники відповідача позов заперечили, з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву.

Із досліджених матеріалів справи, пояснень представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Актом Управління пенсійного фонду України Луцькому районі №3 позапланової перевірки правильності обчислення повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування Приватного підприємства «Антон-Плюс»від 22.01.2008р. донараховано страхові внески по тарифу 32%, 32,3%, 4% за період з 01.01.2004р. по 31.12.2005р. в сумі 13 303,50 грн. (а.с.29-36). Від підписання акту перевірки керівник ПП «Антон-Плюс»відмовився, про що складено акт від 22.01.2008р. (а.с.37). Акт перевірки надіслано ПП «Антон-Плюс»рекомендованим листом 22.01.2008р. та отримано адресатом 29.01.2008р. (а.с.28).

Вимогою № Ю-21 від 22.01.2008р. про сплату боргу Управління ПФУ в Луцькому районі зобов’язано ПП «Антон-Плюс»сплатити недоїмку зі страхових внесків в сумі 13 303,50 грн. (а.с.7,23).

Як вбачається з матеріалів справи, акту перевірки (а.с.30) Приватне підприємство «Антон-Плюс»(далі ПП «Антон-Плюс») з 2001 року по 2008 рік, тобто у період з 2004 року по грудень 2005 року (за який донараховані страхові внески) та станом на сьогоднішній день –перебуває на спрощеній системі оподаткування –платник єдиного податку (а.с.76-77).

В розрахунках суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за січень-жовтень 2004 року, позивач розраховував і зазначав суми страхових внесків, які належали до сплати (а.с.38-50), а в розрахунку за листопад 2004 року показав завищення зобов’язань на 10 145,69 грн. (а.с.51-52). В розрахунках за грудень 2004 року та січень –березень, листопад 2005 року ПП «Антон-Плюс»зазначає суми страхових внесків, що підлягають до сплати (а.с.53-57, 67-68). Розрахунки за квітень –жовтень та грудень 2005 року подані з прочерками (а.с.58-66; 69-71).

Відповідно до абзаців 1,2,3 статті 3 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»від 03.07.1998р. із подальшими змінами та доповненнями, суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, який перейшов на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, самостійно обирає ставку єдиного податку; сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України; відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України - 20 відсотків; до місцевого бюджету - 23 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки…

Статтею 6 зазначеного вище Указу Президента України передбачено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003р. №1058-ІV з подальшими змінами та доповненнями, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат…

Загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру (пункт 1 статті 11 вищезазначеного Закону).

Пунктом 1 статті 14 вказаного Закону передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону…

Згідно пункту 6 частини 2 статті 17 цього ж Закону, страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону України N 1058-ІV зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство; законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" N 400/97-ВР, яким як і Законом України N 1058-ІV не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Отже, страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Тобто, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Указ Президента України N 727/98 регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва.

Згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону N 1058-ІУ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування суперечать Закону №1058-ІV і застосуванню не підлягають.

Абзацами 1,2 частини 1 статті 19 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»передбачено, що страхові внески до солідарної системи нараховуються: для роботодавця - на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

З метою уникнення надмірної сплати страхових внесків на найманих працівників платниками єдиного та фіксованого податків у зв'язку з одночасною дією Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" та Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" сума коштів, що спрямовуються до пенсійного фонду у вигляді частини ставки єдиного та фіксованого податків у 2004 році, зараховувалася в рахунок сплати страхових внесків.

Даний порядок сплати та нарахування відновлено з 31.03.2005р, Законом України "Про внесення змін до Закону України "'Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України" (пункт 2 статті 48 Закону).

Згідно абзацу 1 частини 4 статті 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік"' (редакція чинна до 31.03.2005 р.) встановлено, що до набрання чинності законом про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності платники єдиного податку сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне та пенсійне страхування у порядку та на умовах, визначених спеціальним законодавством з питань справляння таких внесків, із сплатою юридичними особами єдиного податку у розмірі 50 відсотків діючих ставок.

Закон України «Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного Фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу 2005 року»від 16.03.2006р. не містить норм, які б звільняли платника єдиного податку від сплати страхових внесків до пенсійного фонду і стосується тільки частини податків неперерозподілених Державним казначейством України протягом 2004р. –І кварталу 2005р.

Таким, чином суб’єкти підприємницької діяльності, які знаходяться на спрощеній системі оподаткування зобов’язані сплачувати страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування починаючи з дня набрання чинності (01.01.2004р.)Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

До такого висновку дійшов Львівський апеляційний адміністративний суд у постанові від 01.10.2007р. у справі №22-а-2285/07 та Верховний суд України в постанові від 27.05.2008р. №08/49 (а.с. 78-81).

Частиною 2 статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»передбачено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Тобто, вимога № Ю-21 від 27.01.2008р. відповідає вимогам чинного законодавства. Позовні вимоги позивача є необґрунтованими і до задоволення не підлягають.

Керуючись Законами України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», «Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року –І кварталу 2005року», «Про державний бюджет України на 2005 рік», «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік та деяких інших законодавчих актів України», Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва», статтями 70,71,86,94,158-163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В позові Приватного підприємства “Антон-Плюс” до Управління пенсійного фонду України в Луцькому районі про скасування вимоги №Ю-21 від 27.01.2008р., відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20 денний строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього 20 денного строку. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Заява про апеляційне оскарження постанови може бути подана до адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                             Л.М.Сініцина

В повному обсязі постанову складено 10.2008р.