ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.10.08 р.                     Справа № 40/196пн

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Рожковій А.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Виконавчого комітету Слов’янської міської ради м. Слов”янськ

до відповідача закритого акціонерного товариства „ Славнерудпром” с. Макатиха

про виконання певних дій

за участю:

представників сторін:

від позивача не з’явився

від відповідача Липова Т.А. – начальник юридичного відділу

Суть спору: виконавчий комітет Слов’янської міської ради звернувся до господарського суду з позовом до закритого акціонерного товариства ”Славнерудпром” зобов’язати останнього виконати рішення виконкому Слов’янської міської ради від 19.04.06р. за №256/1 „Про розгляд заяви ЗАТ Славнерудопром” та передати виконавчому комітету Слов’янської міської ради 316,7 кв. м. загальної площі у 72 –квартирному житловому будинок, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Слов’янськ, вул. К. Маркса, 22.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючи їх тим, що підстав для передачі частки загальної площі в розмірі 316,7 кв. м у 72-квартирному житловому будинку не існує за законом, так як спірний об’єкт незавершеного будівництва придбано та добудовано на підставі договору купівлі-продажу, у зв’язку з чим отримано свідоцтво про право власності на об’єкт нерухомості. А тому, доводи позивача про неотримання частини житла є хибними.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Тому неприбуття у судове засідання позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, вислухавши доводи та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що           у 2006 році до виконкому Слов’янської міської ради звернулося керівництво закритого акціонерного товариства” Славнерудпром” з проханням надати дозвіл на продовження будівництва недобудованого 9-ти поверхового житлового будинку на 72 квартири по вул. К. Маркса, 22 в м. Слов’янську Донецької області.

Недобудований житловий будинок А-8-9 за місцезнаходженням та готовністю 73%-76 % належав ЗАТ ” Славнерудпром” згідно договору купівлі-продажу від 16.03.06р.

Територіальним проектним інститутом по плануванню та забудові міст Донецької області ЗАТ ”Донбассгражданпроект” було проведено обстеження зазначеного житлового будинку, загальною площею 4449,6 кв. м та надані рекомендації та висновки про можливість продовження будівництва недобудованого житлового будинку по вул. К. Маркса, 22 в місті Слов’янську Донецької області.

Рішенням виконкому Слов’янської міської ради від 19.04.06р. №256/1 „ Про розгляд заяви ЗАТ „ Славерудпром” було дозволено продовжити будівництво житлового будинку №22 по вул. К.Маркса в місті Слов’янську, з урахуванням виконання рішення виконкому Слов’янської міської ради від 18.05.05р. №298 „ Про нормативне відрахування на соціальне житло”.

На підставі рішення виконкому Слов’янської міської ради від 18.05.05р. №298 „Про нормативне відрахування на соціальне житло”, ця норма становить 5% загальної площі на соціальне житло та 2% на службове житло або в грошовому виразі з розрахунку вартості одного квадратного метру, встановленого в Донецької області на час введення житла до експлуатації. Підприємством відповідача було отримано дане рішення виконкому на підставі платіжного доручення від 26.04.06р. №152.

Втім, рішенням виконкому Слов’янської міської ради від 26.12.06р. №796-р” Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття до експлуатації 9-ти поверхового житлового будинку на 72 квартири по вул. К.Маркса, 22 в місті Слов’янську”, вказаний будинок був введений до експлуатації загальною площею 4523,67 кв. м. За змістом акту державної приймальної комісії про прийняття до експлуатації зазначеного будівництва об’єкту від 25.12.06р. також зазначено, що будівництво будинку №22 по вул. К.Маркса здійснено на підставі рішення міськвиконкому від 19.04.06р. №256/1.

Таким чином, на думку позивача, відповідач погодився з таким рішенням та добудував зазначений будинок.

З метою спонукання до належного виконання рішення виконкому Слов’янської міської ради від 09.04.06р. №256/1 на адресу відповідача було надіслано претензії щодо нормативного відрахування житла, однак до наступного часу відповіді не отримано, а частка загальної площі не передано.

Тобто, до наступного часу відповідач не виконав взяті на себе зобов’язання щодо нормативного відрахування житлової площі у розмірі 7% від загальної площі квартир, що відповідно складає 316,7 кв. м від загальної площі будинку 4523,67 кв. м., або в грошовому вирізі 988 104 грн. ( 316,7 кв. м * 3120 грн.). Згідно листа КП „Регіональне управління капітального будівництва” м. Слов’янську зазначено, що вартість одного квадратного метра житла станом на 25.12.06р. в місті Слов’янську становила 3120 грн.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги законодавства, зокрема ст. 73 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” та ст. 23 ГК України, оскільки за вимогою закону ці акти органів виконавчої влади та місцевого самоврядування є обов’язковими.

В результаті неправомірних дій позивач не отримав частину житла, яка обумовлена рішенням міськвиконкому або грошові кошти з метою придбання житла, для подальшого надання соціально незахищеним категоріям громадян, що в свою чергу порушує інтереси держави, а тому способом захисту порушеного права, позивачем обрано - примусове виконання обов’язку в натурі.

Надавши правову кваліфікацію правовідносинам сторін, з’ясувавши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах, суд вважає доводи позивача необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню з наступних підстав:

Предмет спору пов’язаний з встановленням органами місцевого самоврядування нормативів відрахуванням на соціальне житло та передачу частини житла, які встановлені рішенням виконавчого комітету ради. За законом виконавчий комітет ради є підконтрольним та підзвітним відповідної місцевої раді та утворений відповідної радою на строк її повноважень в розумінні ст. ст. 11, 51 Закону України „ Про місцеве самоврядування в Україні”.

Обов’язковість актів і законних органів та посадових осіб місцевого самоврядування знайшло своє відображення у пункті 1 статі 73 Закону України „ Про місцеве самоврядування в Україні”. Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до пункту 3 ст. 23 ГК України правові акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, є обов'язковими для виконання усіма учасниками господарських відносин, які розташовані або здійснюють свою діяльність на відповідній території.

Пункт 3 статі 73 закону України „ Про місцеве самоврядування” встановлює, що місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.

Докази по справі свідчать про те, що відповідачем було придбане незавершене будівництво житлового будинку, розташоване по вул. К. Маркса, буд.22 у місті Слов’янську Донецької області.

Рішенням колегії Держбуду України від 04.07.03р. №45 було видане наказ №119 від 24.07.03р. „Про організацію роботи щодо скорочення обсягів незавершеного будівництва” з метою забезпечення ефективної підтримки інвестиційного процесу з боку органів місцевого самоврядування.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України „ Про порядок передачі права на завершення припинених будівництвом об’єктів житла” від 30.01.2000р. за №168, місцевим органам виконавчої влади забороняється вимагати від замовників-інвесторів об’єкта будь-яких грошових виплат або пайової участі в розвитку соціальної та інженерно – транспортної інфраструктури населених пунктів.

Рішення виконкому №298 від 18.05.05р., на яке посилається позивач, відноситься до нового будівництва і це підтверджено державними будівельними нормами.

Відповідач не здійснював нове будівництво, отже і не повинен виконувати рішення виконавчого комітету Слов’янської міської ради №289 від 18.05.05р.

Пункт 5 ст. 28 закону України „Про місцеві самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об'єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.

У той же час згідно ст. 29 Закону України „ Про планування і забудову територій” передбачає, що дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі проектної та технічної документації. За вимогами ст. ст. 27, 28 цього закону проектна документація на будівництво об’єктів містобудування розробляється згідно вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку.

Стаття 27 вказаного закону встановлює, що вихідними даними можуть визначатися також вимоги до пайової участі замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів.

Обов’язковість укладення суб’єктами господарювання договору про сплату залучених коштів інвесторів одночасно з отриманням вихідних даних чинним законодавством були не передбачені.

Сплата залучених коштів інвесторів відповідно до вимог пункту 2.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000р. №273.

З метою розвитку інженерно – транспортної та соціальної інфраструктури міста відповідачем було виконанні роботи, що знайшло відображення у матеріалах справи і підтверджено листом №126 від 13.02.07р., також не передбачено.

Органами місцевого самоврядування не розроблено механізму залучення коштів замовників на розвиток інженерно – транспортної та соціальної інфраструктури міста Слов’янська, не визначено порядок та умови розрахунку внесків замовників на розвиток інженерно – транспортної та соціальної інфраструктури, відсутня методика розрахунків розмірів залучення коштів замовників з визначенням коефіцієнтів, що мали б врахувати обсяг інвестицій, соціально – економічні можливості об’єкта, територіальне розміщення, кількість збережених та додатково робочих міст, які будуть створюватися, не розроблено договір про залучення коштів замовників на розвиток інфраструктури. Тобто, органи місцевого самоврядування відносно вказаних питань повинні діяти, як суб’єкти владних повноважень.

Повноваження органів місцевого самоврядування встановлені Законом України „ Про місцеве самоврядування в Україні”. Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Слов’янською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Слов’янської міської ради №796 від 26.12.06р. про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта закритому акціонерному товариству „ Славнерудпром” були видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме: на нежилі приміщення та квартири №№ 1-72 у будинку під №22 по вул. К. Маркса у місті Слов’янську Донецької області. З боку Слов’янської міської ради не було висунуто жодних вимог щодо нормативного відрахування на соціальне житло., заперечень та пропозицій.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що закрите акціонерне товариство” Славнерудпром” у встановленому законодавством України порядку отримало у власність об’єкти нерухомого майна, а саме квартири та нежилі приміщення №№1-72, що знаходяться у б. 22 по вул. К. Маркса у місті Слов’янськ Донецької області.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Слов’янської міської ради про зобов’язання закритого акціонерного товариства „Славнерудпром” виконати рішення виконкому Слов’янської міської ради від 19.04.06р. №256/1 „ Про розгляд заяви ЗАТ „ Славнерудопром” та передати виконавчому комітету Слов’янської міської ради 316,7 кв. м. загальної площі у 72 – квартирному житловому будинку, який розташований за адресою: Донецька область, м. Слов’янськ, вул. К. Маркса, 22 слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Витрати по державному миту та забезпеченню судового процесу відносяться на позивача згідно вимог ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Слід звернути увагу сторін на те, що предмет спору повинен відповідати способу захисту порушеного права. У вирішенні наведеного питання господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви .

Так, законодавець визначає, що предмету позову належить – матеріально-правова вимога до відповідача, щодо якої суд повинен винести рішення. Ця вимога повинна нести правовий характер, тобто бути урегульована нормами матеріального права, а також бути підвідомчою суду. В процесі розгляду справи по суті позивач має право змінити предмет позову. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на підставу позову;

У той же час, підстава позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правових відносин. Це не є доказами у справі. Підставу позову теж можна змінити.

Позивач неправильно зазначив предмет спору, оскільки примусове виконання обов’язку в натурі, відрізняється за своїми правовими ознаками від поняття виконати рішення (акт) органу місцевого самоврядування та передати певну частину житлової площі.

В даному випадку потрібно шукати інші способи захисту порушеного права передбачені законодавством.

Крім того, позивач допустив описку відносно дати прийняття спірного рішення виконкому Слов’янської міської ради, зазначивши у позовній заяві 09.04.06р., тоді як потрібно було вказати 19.04.06р.

Втім, на час звернення до господарського суду за захистом свого порушеного права, ним не були прийнято до уваги наступне:

У господарських судах мають вирішуватися усі спори, що виникають з господарських договорів між суб'єктами господарювання і органами державної влади і місцевого самоврядування, включаючи угоди, які укладаються шляхом проведення конкурсу, біржових торгів, аукціонів тощо. До таких договорів відносяться, зокрема, угоди: про відчуження об'єктів приватизації (крім приватизації державного житлового фонду); передачу державного або комунального майна в оренду; закупівлю товарів (робіт, послуг) для державних потреб.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач належить до "суб'єкту владних повноважень".

Так, поняття "справа адміністративної юрисдикції" визначено у статті 3 КАС України, і під такою справою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Статтею 17 КАС України встановлено категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ. З господарськими спорами можуть пересікатися категорії спорів, визначені в пунктах 1, 3, 4 частини першої зазначеної статті, а саме:

а) спори суб'єкта господарювання із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності останнього;

б) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

в) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено статтею 3 КАС України, згідно з якою це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює зазначених владних управлінських функцій (щодо іншої особи, яка є учасником спору), то такий суб'єкт не перебуває "при здійсненні управлінських функцій" і не має встановлених нормами КАС України ознак суб'єкта владних повноважень і, отже, спір за участю останнього повинен вирішуватися господарським судом.

Таким чином, від справ господарської юрисдикції за участю суб'єктів господарської діяльності і суб'єктів владних повноважень адміністративні справи відрізняються особливим змістом правовідносин між сторонами та предметом позовних вимог.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні за згодою відповідача було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення згідно частини другої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.4-2, 4-3, 33, 34, ч.3 ст. 43, ст. 82, 84, ч.2, 3 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Слов’янської міської ради про зобов’язання закритого акціонерного товариства” Славнерудпром” виконати рішення виконкому Слов’янської міської ради від 19.04.06р. №256/1 „ Про розгляд заяви ЗАТ „ Славнерудопром” та передати виконавчому комітету Слов’янської міської ради 316,7 кв. м. загальної площі у 72 – квартирному житловому будинку, який розташований за адресою: Донецької області, м. Слов’янськ, по вул. К. Маркса, 22, відмовити.

2. Витрати по державному миту та забезпеченню судового процесу відносяться на позивача - виконавчий комітет Слов’янської міської ради.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України, 03.11.08р.