ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2008 р.

№
16/276пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка
І.А. -головуючого,

Разводової
С.С.,

Самусенко
С.С. -доповідача,

розглянувши
матеріали касаційної скарги

СПД -фізичної особи ОСОБА_1

на
постанову

Донецького
апеляційного господарського суду  від
13 листопада 2007 року

у
справі

№
16/276пд

господарського
суду

Донецької
області

за
позовом

ТОВ
"Домотехніка-Норд"

до

СПД
-фізичної особи ОСОБА_1

про

визнання
недійсною додаткової угоди

В С Т А Н О В И В:

ТОВ
"Домотехніка-Норд" звернулося
до господарського  суду  Донецької області  із
позовом  до  СПД  -
фізичної  особи ОСОБА_1 про визнання
недійсною додаткової угоди від 31.01.2006 до договору оренди нежитлового
приміщення № 55/ДМ-2006 від 10.01.2006.

В
обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ "Домотехніка-Норд"
посилається на недійсність вищезазначеної додаткової угоди до договору з огляду
на те, що вона підписана не уповноваженим на це представником, оскільки замість
директора Карасева Д.М. підпис на додатковій угоді поставлено комерційним
директором Макухіним О.І., строк доручення якого на момент підписання
додаткової угоди закінчився.

Рішенням
господарського суду Донецької області від 02.10.2007 у справі №16/276пд  (суддя Манжур В.В.) в задоволенні позовних
вимог ТОВ "Домотехніка-Норд" відмовлено.

Місцевий
господарський суд в рішення по справі посилається на п.12.1 Статуту ТОВ
"Домотехніка-Норд", відповідно до якого, за відсутності директора
товариства керівництво поточною діяльністю товариства здійснює комерційний
директор, який має всі повноваження директора товариства у разі відсутності
останнього.

Постановою  Донецького
апеляційного  господарського суду
від 13.11.2007 у справі № 16/276пд
(колегія суддів: головуючий Діброва Г.І, судді Стойка О.В., Шевкова
Т.А.)   господарського суду Донецької
області від 02.10.2007 скасовано, позовні вимоги ТОВ
"Домотехніка-Норд" задоволено.

У
касаційній скарзі СПД -фізична особа ОСОБА_1 просить скасувати постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 13.11.2007, а рішення
господарського суду Донецької області від 02.10.2007 у справі № 16/276пд
залишити без змін.

Вищим
господарським судом України ухвалою від 15.04.2008 у справі №16/276пд порушено
касаційне провадження.

Сторони
процесуальним правом участі їх повноважних представників в судовому засіданні
касаційної інстанції не скористалися.

Заслухавши
суддю-доповідача з дотриманням меж перегляду справи в касаційній інстанції,
обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування
норм матеріального та процесуального права місцевим та апеляційним
господарськими судами, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтєю  203
ЦК  України  встановлені
загальні   правила,   дотримання
яких  необхідно для  дійсності
угоди.

Стаття
1117 ГПК України передбачає, що переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно
до встановлених обставин у справі судами попередніх інстанцій 10.01.2006   між
позивачем  та  відповідачем
укладено     договір  оренди
нежитлового  приміщення   № 55/ДМ -2006,  за
яким   позивач  отримав
в  строкове    платне
користування    від  відповідача нежитлові   приміщення, що  знаходяться
АДРЕСА_1, загальною  площею    530 кв. м.

31.01.2006    між
сторонами  укладено  додаткову
угоду  до  договору оренди     нежитлового  приміщення
№  55/ДМ -2006  від
10.01.2006.

Замість    директора
Карасева   Д.М.    підпис
на  додатковій    угоді
поставлено   комерційним  директором
Макухіним   О.І.

На   час
підписання      додаткової  угоди
на 31.01.2006 у комерційного
директора     Макухіна  О.І.
збіг строк  доручення   №
1623   від   12.07.2004, який     закінчився   12.01.2006.

Місцевим господарським судом
визначено, що спірна   додаткова  угода
від 31.01.2006 до  договору
оренди     нежитлового  приміщення
№55/ДМ -2006  від   10.01.2006
є підписаною   уповноваженими  представниками  сторін, оскільки    позивач
в розумінні  ст.ст. 33-34  ГПК
України  не  довів
свої  ствердження  щодо
підписання  угоди  не уповноваженим   представником з огляду на положення    п.12.1
Статуту  товариства, згідно
якого   керівництво    поточною
діяльністю    товариства    і
виконання  зборів     здійснює
директор  товариства, а  в
його   відсутність   -
комерційний     директор    на
підставі  Статуту.

З  огляду
на  зазначений  пункт
Статуту,  на думку місцевого
господарського суду, комерційний
директор  Макухін  О.І.
мав     відповідні     повноваження  на
підписання    замість  директора
Карасева   Д.М.    спірної
угоди   без
доручення.

З
такою позицією місцевого господарського суду апеляційний господарський суд не
погодився.

Апеляційною
інстанцією враховано, що за статтею 181
Господарського кодексу  України
господарський  договір  за
загальними  правилами  викладається
у  формі  єдиного
документа,  підписаного  сторонами
та  скріпленого  печатками. За такими ж правилами укладається
і додаткова угода до господарського договору.

Відповідно до ст. 92 ЦК України,
яка регламентує цивільну дієздатність юридичної особи, юридична особа набуває
цивільні права та обов'язки та здійснює їх через свої органи, які діють у
відповідності із установчими та статутними документами або законом.

Права
та обов'язки для юридичної особи можуть створювати її представники, які діють
на підставі довіреності, виданої органами юридичної особи.

Відповідно
до ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа,  підписується
особами, уповноваженими  на  це
її  установчими документами,  довіреністю, законом   або
іншими   актами
цивільного   законодавства,   та скріплюється печаткою.

Згідно
приписів статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є  недодержання
в  момент вчинення  правочину
стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті  203 цього Кодексу.

В
обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав Статут ТОВ “Домотехніка-Норд”,
наказ № 237а/к від 23.11.04 про призначення Макухіна О.І. на посаду
комерційного директора товариства та довіреність № 1623а від 12.07.2004 на ім`я
Макухіна О.І.

Апеляційною
інстанцією встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення № 55/ДМ -2006
від 10.01.2006 підписано комерційним директором Макухіним О.І., який на момент
підписання договору 10.01.2006 мав повноваження укладати, підписувати будь-які
господарські та цивільні договори та угоди за довіреністю № 1623а, виданою
12.07.2004 строком до 12.01.2006.

З
урахуванням того, що строк дії вищезазначеної довіреності, виданої на ім`я
Макухіна О.І., закінчився 12.01.2006, та інших довіреностей в матеріалах справи
не існує, апеляційна інстанція вcтановила, що комерційний директор не мав
повноважень підписувати 31.01.2006 додаткову угоду до договору оренди
нежитлового приміщення № 55/ДМ -2006.

На
додатковій угоді вказано прізвище директора товариства Карасева Д.М.

Проте,
як встановлено апеляційним господарським судом, з матеріалів справи вбачається
і свідчить з пояснень сторін, що на обох документах, на договорі та додатковій
угоді, міститься підпис однієї особи - Макухіна О.І.

Апеляційна
інстанція дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково визнав, що
комерційний директор  Макухін О.І. мав
відповідні повноваження на  підписання
замість директора Карасева Д.М. угод без належного доручення відповідно до
пункту 12.1 Статуту товариства, згідно якого керівництво поточною  діяльністю товариства здійснює директор
товариства, а в його відсутність - комерційний
директор на підставі Статуту.

Апеляційним
господарським судом встановлено, що з матеріалів справи не вбачається, що
директор Карасев Д.М. був відсутній на момент укладання додаткової угоди
31.01.2006, тобто відсутні належні докази наявності перешкод директору Карасеву
Д.М. особисто підписати спірну угоду, враховуючи той факт, що позивачем
підтверджено знаходження директора Карасева Д.М. на робочому місці 31.01.2006.

Апеляційний
господарський суд вказує, що за змістом пункту 12.3 Статуту товариства тільки
директор має право підпису без довіреності, а всі інші особи мають діяти від
імені товариства тільки при наявності належної довіреності, підписаної
директором.

Апеляційна
інстанція звернула увагу, що на момент підписання спірної додаткової угоди діяв
Статут товариства в редакції від 26.03.1997, зареєстрований розпорядженням
№172/1р Виконкому Ленінського районної Ради народних депутатів.

Пунктом
6.13 цього Статуту передбачено, що керівництво діяльністю підприємства здійснює
директор, який представляє інтереси підприємства і діє без довіреності у
взаємовідносинах з іншими підприємствами, установами, організаціями тощо та від
імені підприємства укладає договори, що стосуються діяльності підприємства.

З
огляду на зазначене Донецький апеляційний господарський суд вважає, що
позивачем доведено належними засобами доказування, що додаткова угода від
31.01.2006 до договору оренди нежитлового приміщення № 55/ДМ -2006 від
10.01.2006 підписана не уповноваженим на те представником товариства, тому є
недійсною.

Згідно
ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими
інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або
додатково перевіряти докази.

Приймаючи
до уваги встановлені апеляційною інстанцією обставини у даній справі,  Вищий господарський суд України встановив, що
її рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю „Домотехніка-Норд” про визнання недійсною додаткової угоди від
31.01.2006 до договору оренди нежитлового приміщення № 55/ДМ -2006 від
10.01.2006  відповідає матеріалам і
встановленим обставинам у справі та законодавству.

Апеляційним
господарським судом дано вірну правову оцінку встановленим обставинам та
доказам у даній справі та прийнято вірне рішення у відповідності до норм статей
203, 207, 215 ЦК України.

Доводи
касаційної скарги не спростовують правомірних висновків апеляційного
господарського суду.

Приймаючи
до уваги вищевказане, колегія суддів Вищого господарського суду України
встановила постанову апеляційного господарського суду такою, що відповідає
нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для задоволення
касаційної скарги відсутні.

Враховуючи
вказане, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119,
11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу СПД -фізичної особи
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову  Донецького
апеляційного  господарського  суду
від  13.11.2007 у справі
№16/276пд  залишити  без
змін.

Головуючий
суддя
І. Плюшко

Судді:
С. Разводова

С. Самусенко