ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

29.09.2008                                                              Справа № 2/106

За первісним позовом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, м. Ужгород

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Ужгородської митниці, м. Ужгород

ДО військової частини 1493, м. Чоп

ПРО розірвання договору № 24-06/06-05 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.02.2006р. –нежитлового приміщення площею 179,8 кв.м. за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, МП „Ужгород” та повернення орендованого майна на користь балансоутримувача,

та за зустрічним позовом військової частини 1493, м. Чоп

до Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, м. Ужгород

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Ужгородської митниці, м. Ужгород

про визнання договору № 24-06/06-05 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.02.2006р. –нежитлового приміщення площею 179,8 кв.м. за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, МП „Ужгород” недійсним

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача –Продан О.С. –представник по довіреності № 7 від 09.09.2008р.

від відповідача – Сідак П.П. –представник за дорученням № 41/76 від 08.01.2008р.

від третьої особи –Дорофеєва Л.М. –представник по довіреності №11/25-3077 від 27.06.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Представник позивача за первісним позовом просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, у підтвердження своєї позиції вказує на порушення орендарем умов договору оренди державного майна, що полягає у недотриманні його істотної умови –здійснення страхування орендованого майна, що в свою чергу завдає істотної шкоди інтересам держави, як власника орендованого майна. Оскільки орендар після попередження орендодавця вимоги договору не виконав, страхування орендованого майна не здійснив, просить розірвати договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.02.2006р. –нежитлового приміщення площею

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 29.09.2008 року по справі №2/106

179,8 кв.м. за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, МП „Ужгород” та зобов’язати відповідача звільнити таке.

Заперечує обґрунтованість позиції відповідача щодо недійсності даної угоди з тих підстав, що позивач вправі передавати дане майно за договором оренди, що узгоджується з приписами статті 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, а посилання відповідача на норми Закону України „Про державну прикордонну службу України”, як підставу перебування в приміщенні, що знаходиться на балансі Ужгородської митниці є безпідставним, так як дана норма як по змісту так і за своєю природою не породжує правовідносин між Фондом державного майна України в особі Регіонального відділення та військовою частиною та не наділяє останню право користування майном.

Представник відповідача заперечує обґрунтованість доводів позивача за первісним позовом з підстав, наведених у поданому суду зустрічному позові, який просить задовольнити в повному обсязі. Зокрема, вказує на те, що статтею 4 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” визначено, яке майно не може виступати об’єктом оренди, в тому числі об’єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України „Про приватизацію державного майна”, в тому числі майно Державної прикордонної служби, правоохоронних і митних органів. Відповідно, заперечує можливість передачі в користування на умовах оренди таке майно та правомірність укладеного сторонами договору оренди, його чинність.

Представник третьої особи позицію позивача за позовом підтримує в повному обсязі та підтверджує невиконання орендарем умов договору оренди в частині забезпечення страхування орендованого майна, що в свою чергу також на його думку підтверджує завдання майновим інтересам держави істотної шкоди.

Водночас, третя особа письмово викладеної позиції з приводу зустрічного позову не подала, однак, представник в засіданні суду вказав на необхідності визначення сторонами даного спору правової підстави подальшого використання відповідачем орендованого майна та перебування в зоні митного контролю для забезпечення реалізації завдань, покладених на митну та пограничну служби. Вважає неможливим звільнення відповідачем займаного ним приміщення в силу обов’язків, покладених на нього Законом України „Про державну прикордонну службу України”.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Між сторонами, а саме Регіональним відділенням ФДМУ по Закарпатській області, м. Ужгород та військовою частиною 1493, м. Чоп 21.02.2006 року було укладено договір №24-06/06-05 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.02.2006р. –нежитлового приміщення площею 179,8 кв.м. за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, МП „Ужгород”, що також знаходиться на балансі Ужгородської митниці, м. Ужгород. Згідно вимог пункту 1.2 та 9.1 договору орендарю передане дане майно з метою забезпечення здійснення пропуску через Державний кордон України осіб, транспортних засобів та іншого майна та їх відповідне оформлення строком дії договору на 11 місяців, тобто з 21.02.2006р. по 20.01.2007р. включно.

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 29.09.2008 року по справі №2/106

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.05.2008р. у справі №15/3 встановлено, що дія даного договору оренди є пролонгованою на той же строк, тобто до 20.11.2008р.

Орендодавець звернувся з вимогою про розірвання даного договору оренди з підстав невиконання орендарем істотних умов договору (пункту 4.5 договору), що полягає у нездійсненні страхування відповідачем орендованого майна не менше ніж на його балансову вартість на свою користь як сторони, що несе ризик випадкової загибелі в порядку, визначеному законодавством, а також звільнення орендарем орендованого майна за відповідним рішенням суду.

Орендар заперечує правомірність укладеного між сторонами договору оренди з тих підстав, що передане орендодавцем орендарю майно підпадає під ознаки майна, визначеного ст. 5 Закону України „Про приватизацію державного майна” та не може виступати предметом такої угоди, оскільки за його призначенням воно відноситься до майна загальнодержавного значення. А відтак, подав зустрічний позов до Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, м. Ужгород за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Ужгородської митниці, м. Ужгород про визнання договору № 24-06/06-05 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.02.2006р. –нежитлового приміщення площею 179,8 кв.м. за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, МП „Ужгород” недійсним.

Позивач за зустрічним позовом мотивує останній тим, що підставою перебування підрозділів Чопського прикордонного загону в приміщеннях, що знаходяться на балансі Ужгородської митниці та розташовані в пункті пропуску через державний кордон України „Малий Березний”, є не оспорюваних договір оренди, а норми ст. 17 Конституції України, ЗУ „Про державну прикордонну службу України” від 03.04.2003р., Постанови КМУ від 30.08.2000р. № 1203 „Про затвердження Положення про пункти пропуску через державний кордон”, Постанови КМУ від 22.02.1994р. № 100 „Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства”.

Аналізуючи позицію сторін з приводу спірних правовідносин, суд констатує наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 29.09.2008 року по справі №2/106

учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб.

Згідно вимог ст.ст. 2 та 4 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Не можуть бути об’єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

В свою чергу, нормою статті 5 даного Закону передбачено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення. Загальнодержавне значення мають об'єкти, які забезпечують виконання державою своїх функцій, забезпечують обороноздатність держави, її економічну незалежність, та об'єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема: майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, майно Збройних Сил України (крім майна, щодо якого цим Законом встановлено особливості приватизації), Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, правоохоронних і митних органів.

Як вбачається з матеріалів справи, об’єктом оренди за договором №24-06/06-05 від 21.02.2006р. виступає індивідуально визначене нерухоме майно, що належить до державної власності та знаходиться на балансі Ужгородської митниці, використовується сторонами виключно з метою здійснення орендарем пропуску через Державний кордон України осіб, транспортних засобів та іншого майна та їх відповідне оформлення, тобто дій, покладених на нього чинним законодавством, в тому числі ст. 17 Конституції України, ЗУ „Про державну прикордонну службу України” від 03.04.2003р., Постановою КМУ від 30.08.2000р. № 1203 „Про затвердження Положення про пункти пропуску через державний кордон”, Постановою КМУ від 22.02.1994р. № 100 „Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства”.

Вищенаведене дає підстави стверджувати про невідповідність укладеного сторонами договору вимогам чинного законодавства, а саме в частині визначення об’єкту оренди, оскільки орендоване за оспорюваних правочином майно не може виступати предметом договору оренди. Відтак, вимога про визнання недійсним договору №24-06/06-05 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.02.2006р. –нежитлового приміщення площею 179,8 кв.м. за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, МП „Ужгород” підлягає задоволенню.

В свою чергу, вимога Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області про розірвання договору оренди з наведених заявником підстав задоволенню не підлягає. Що стосується позиції сторін з приводу наявності підстав у відповідача користування займаними ним приміщеннями, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що сторонами таке питання може бути вирішено шляхом подання відповідного позову в окремому визначеному законодавством порядку з відповідним його нормативним обгрунтуванням, оскільки вирішення такого питання в

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 29.09.2008 року по справі №2/106

даному судовому засіданні без наявності відповідного додаткового обгрунтування підстав заявлених позовних вимог є неможливим.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Водночас, відповідно до статей 32, 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, в задоволенні первісного позову слід відмовити у зв’язку з задоволенням зустрічних позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити повністю.

2.1 Визнати недійсним договір № 24-06/06-05 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 21.02.2006р. –нежитлового приміщення площею 179,8 кв.м. за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, МП „Ужгород”, укладений між Регіональним відділенням ФДМУ по Закарпатській області та військовою частиною 1493, м. Чоп.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Ф. Ремецькі