ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2008 р.

№ 7/248-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Українського державного підприємства поштового

зв'язку "Укрпошта" в особі Вінницької дирекції УДППЗ "Укрпошта"

на рішення господарського суду Вінницької області від 15.05.2008р. та

постанову Житомирського апеляційного господарського суду

від 10.07.2008р.

у справі №7/248-07

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Вінницької філії

ВАТ "Укртелеком"

до            Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в

особі Вінницької дирекції УДППЗ "Укрпошта"

про           зобов'язання повернути майно,

за участю представників сторін:

від позивача: Гавриш В.Ф., Ковальова Н.С. (довіреності у справі),

від відповідача: Берднікова О.А. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Вінницької філії ВАТ "Укртелеком" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Вінницької дирекції УДППЗ "Укрпошта" і просило суд зобов'язати останнього повернути 18 934 кг бензину А-76 вартістю 94 670,0 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані відмовою відповідача повернути зі зберігання бензин у зв'язку із закінченням 31.12.2006р. терміну дії договору від 05.01.1995р., укладеного сторонами. Також позивач зазначає, що він є відповідальним за зберігання бензину, закладеного в ємкості відповідача як матеріальні цінності державного резерву.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що спірне майно обліковується на балансі Автобази зв'язку як структурного підрозділу ОППЗ "Вінницяпошта", а відтак є власністю Вінницької дирекції УДПЗ "Укрпошта".

Рішенням господарського суду Вінницької області від 15.05.2008р. (суддя Курко О.П.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 10.07.2008р. (головуючий, суддя Майор Г.І., судді Будішевська Л.О., Горшкова Н.Ф.), позов задоволено: зобов'язано відповідача повернути позивачу 18 934 кг бензину А-76.

Вказані рішення та постанова мотивовані обґрунтованістю позовних вимог та наявністю правових підстав для їх задоволення.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати, як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення.

Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому просить оскаржувані рішення та постанову залишити без змін, а скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відзиві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. При цьому, господарський суд повинен створювати сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судами двох інстанцій використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з’ясування обставин справи, пов’язаних з предметом доказування у даній справі.

Так, предметом позову у даній справі є вимога позивача щодо виконання відповідачем зобов'язання, яке виникло в силу договору від 05.01.1995р., повернути зі зберігання бензин автомобільний марки А-76 другої групи у кількості 18934 кг, який був закладений на зберігання в окрему ємкість, належну зберігачу, яка знаходиться на його території, згідно актів Вінницького обласного виробничо-технічного управління зв'язку від 29.11.1988р. №82/2, від 16.06.1989р. №58/2, від 26.12.1990р. №94/2.

Підставою позову є невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повернення вказаного бензину зі зберігання.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, судами двох інстанцій встановлено, що згідно актів від 29.11.1988р. №82/2, від 16.06.1989р. №58/2, від 26.12.1990р. №94/2 на збереження Обласного виробничо-технічного управління зв'язку "Вінницязв'язок" було закладено 18934 кг бензину марки А-76, як матеріальні цінності державного резерву. Закладка бензину проводилась в спеціальні ємкості Автобази управління (а.с.9-12 т.1).

У 1995 році, на підставі Наказу Міністерства зв'язку України "Про реформу організаційної служби Вінницького обласного підприємства зв'язку" №169 від 29.11.1994р. (а.с.98-103 т.1), Наказу обласного підприємства "Вінницязв'язок" №183 від 17.12.1994р. (а.с.107-111 т.1), відбулась реорганізація Вінницького обласного підприємства зв'язку і створено на його базі два підприємства: Вінницьке обласне підприємство поштового зв'язку (ОППЗ "Вінницяпошта") та Вінницьке обласне підприємство зв'язку (ОПЕЗ "Вінницятелеком"). При цьому філія Автобази зв'язку увійшла до складу ОППЗ "Вінницяпошта" та закладений у 1988-1990 роках спірний бензин при передачі майна залишився зберігатись в ємкостях Автобази та увійшов до складу майна зведеного балансу Вінницької дирекції УДППЗ "Укрпошта".

05.01.1995р. між сторонами укладено договір, за умовами якого зберігач (відповідач) зобов'язався зберігати переданий йому бензин марки А-76 другої групи у кількості 18 934 кг та повернути цей бензин в тій кількості та якості.

27.08.1995р. комісія у складі представників позивача та відповідача склали акт №71/2 про те, що комісія перевірила наявність бензину А-76 другої групи, переданого на зберігання Автобазі у кількості 18 934 кг по акту від 25.01.1994р. №11/2 після освіження та договору від 05.01.1995р. між позивачем та відповідачем. Цим актом комісія встановила, що в ємкості №2 є у наявності 20519,2 кг бензину А-76, з яких 18 934 кг –другої групи ОПЕЗ "Вінницятелеком" (позивача) (а.с.58-60 т.2).

Також із змісту іншого акта від 22.05.2003р. вбачається, що комісія у складі представників позивача та відповідача провела освіження бензину державного резерву у кількості 18934 кг, який знаходиться на обліку матеріалів другої групи Вінницької дирекції ВАТ "Укртелеком" і зберігається, згідно з договором від 05.01.19995р. в ємкості №3 (а.с.50 т.2).

Додатковою угодою від 01.04.2002р. сторонами внесено зміни до преамбули договору від 05.01.1995р. щодо назв сторін та продовжено термін дії договору до 31.12.2006р. (а.с.16).

Наявність кількості та якості бензину, а також його освіження періодично перевірялись комісією у складі представників позивача та відповідача, про що свідчать акти перевірки (а.с.19-30 т.1), як то передбачено умовами пункту 4.3 договору.

Оскільки закінчувався термін дії договору зберігання, позивач своїм листом-вимогою №16/206 від 30.11.2006р. просив відповідача повернути до 15.01.2007р. спірний бензин, який рахується на позабалансовому обліку позивача, є власністю держави та знаходиться на обліку в Державному комітеті України з державного матеріального резерву (а.с.31 т.1).

Неповернення відповідачем всупереч умовам договору від 05.01.1995р. спірного бензину державного резерву, стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву є зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Частинами першою та другою статті 11 названого Закону встановлено, що запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Для підприємств, установ і організацій, заснованих повністю або частково на державній власності (державні підприємства, установи і організації, акціонерні товариства, у статутному фонді яких контрольний пакет акцій належить державі, орендні підприємства, засновані на державній власності), а також для суб'єктів господарської діяльності всіх форм власності, визнаних відповідно до законодавства України монополістами, відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву є обов'язковим, якщо це не завдає їм збитків.

У підтвердження того, що саме позивач є відповідальним зберігачем матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (спірного бензину), він також надав лист Державного комітету України з державного матеріального резерву від 31.01.2008р. №5-2/464, де зазначено, що матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які зберігає позивач, є власністю держави і знаходиться на балансі Держкомрезерву, позивач є відповідальним зберігачем, а бухгалтерський облік матеріальних цінностей мобілізаційного резерву підприємством-відповідачем зберігачем ведеться на позабалансовому рахунку. Цим же листом Держкомрезерв просив відповідача не перешкоджати йому у реалізації розброньованих матеріальних цінностей, які знаходяться на відповідальному зберіганні позивача (а.с.61-62 т.2).

Доводи скаржника про необхідність дослідження факту належності спірного бензину Держкомрезерву, колегія суддів відхиляє, як безпідставні з огляду на те, що право власності на спірний бензин не є предметом спору у даній справі. Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача щодо виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором від 05.01.1995р. щодо повернення переданого йому на збереження бензину. При цьому, розрахунки за такі послуги також не є предметом розгляду у даній справі. Порядок оплати витрат зберігача за цим договором врегульований безпосередньо розділами 4 та 5 договору, а відтак вимоги відповідача про оплату наданих ним послуг можуть бути предметом розгляду в іншій справі з інших підстав. Оспорення скаржником хто саме є відповідальним зберігачем спірного бензину, також не є предметом розгляду, враховуючи предмет і підстави позову у даній справі. Тим більше, що як підтверджує скаржник у своїй касаційній скарзі, переоформлення відповідального зберігача в Держкомрезерві на відповідача немає.

Натомість у матеріалах справи містяться докази того, що саме позивач є відповідальним зберігачем матеріальних цінностей мобілізаційного резерву і саме у нього існують правовідносини з Держкомрезервом (а.с.8-20, 56-57 т.2).

Порушені відповідачем у даній справі питання щодо особи, яка є відповідальним зберігачем спірного бензину (позивач чи відповідач), і яка має право на відшкодування збитків Держкомрезервом, стосуються виключно господарських відносин Держкомрезерву з відповідальними зберігачами, а тому підставно не розглядалися судами у даній справі з огляду на встановлену статтею 6 Господарського кодексу України заборону незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Відповідно до ст.949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої властивості. Такий же обов'язок покладений на відповідача й пунктом 1.2. договору від 05.01.1995р.

Враховуючи встановлений судами факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором від 05.01.1995р. щодо повернення спірного бензину, переданого йому позивачем на зберігання, колегія суддів погоджується з висновком судів про наявність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин, оскаржувані рішення та постанова відповідають нормам матеріального та процесуального права, ґрунтуються на встановлених обставинах справи, а тому підстав для їх зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Вінницької дирекції УДППЗ "Укрпошта" залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 10.07.2008р. у справі №7/248-07 –без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій