КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2008                                                                                           № 12/305/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Нерета А.Ю.(довіреність № б/н від 03.01.2008 р.)

відвідповідача -Підгорний К.Є. (довіреність № 23/11 від 23.11.2007 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгової фірми "Дайна"

на рішення Господарського суду м.Києва від 29.05.2008

у справі № 12/305/15

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгова фірма "Дайна"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Черешеньки"

про                                                  стягнення 87444,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгова фірма “Дайна” звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Черешеньки” про стягнення з відповідача суми боргу по договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 22.05.2007 р., яка складає 60000,05 грн., 973,57 грн. пені, 23719,58 грн. штрафу, 128,22 грн. відсотків за неправомірне користування чужими коштами.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції позивач неодноразово збільшував позовні вимоги.

27.05.2008 р. позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог, в якій позивач вказав на те, що оскільки 27.03.2008 р. Господарським судом Чернігівської області було винесено рішення у справі № 14/65, в мотивувальній частині якого суд дійшов висновку про те, що спірний договір від 22.05.2007 р. є неукладеним, тому він 13.03.2008 р. направив відповідачу претензію № 56-03/08 від 13.03.2008 р. про сплату у 7-ми денний термін вартості отриманих нафтопродуктів. Вимога була отримана відповідачем 14.03.2008 р., а оплата повинна бути здійснена 22.03.2008 р. Позивач просив стягнути з відповідача 60000 грн. 05 коп. боргу, 2643 грн. 29 коп. пені за період з 22.03.2008 р. по 27.05.2008 р., відповідно до Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, та 330 грн. 41 коп. відсотків за неправомірне користування чужими грошовими коштами за період з 22.03.2008 р. по 27.05.2008 р., відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, судом першої інстанції розглядались позовні вимоги з урахуванням заяви від 27.05.2008 р.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2008 р. позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача 43960,50 грн. боргу, 241,42 грн. – 3 % річних, 442,02 грн. державного мита, 82,83 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині в позові відмовлено.

Часткова відмова в задоволенні позовних вимог мотивована тим, що при дослідженні первинних документів – видаткових накладних № РН-001585 від 28.08.2007 р. на суму 7129,90 грн. та № РН-001601 від 30.08.2007 р. на суму 8909,60 грн. судовим експертом не визначено, що вони підписані уповноваженою особою на отримання паливно-мастильних матеріалів Потійко С.М, згідно довіреності серії ЯНД № 502122 від 20.08.2007 р. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що видаткові накладні № РН-001585 від 28.08.2007 р. на суму 7129,90 грн. та № РН-001601 від 30.08.2007 р. на суму 8909,60 грн. не можуть бути належним доказом, який підтверджує факт отримання відповідачем від позивача товару по вказаним накладним. Довіреність серії ЯНД № 502122 від 20.08.2007 р., видана на ім'я Потійко С.М. на отримання паливно-мастильних матеріалів, не може вважатись таким доказом, тому що довіреність є документом, що дає право на отримання матеріальних цінностей, а не який засвідчує факт їх отримання. Крім того, суд першої інстанції встановив, що оскільки письмовий договір між сторонами по справі не укладався, то підстава для нарахування пені відсутня.

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгова фірма “Дайна”, не погоджуючись з прийнятим рішенням, подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення.

Скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не розглянуто як доказ акт звірки взаєморозрахунків між сторонами, а також безпідставно визнано доручення № ЯНД 502122 від 20.08.2007 р., видане на ім’я Потійко С.М., таким, що не підтверджує отримання паливно-мастильних матеріалів по видатковим накладним № РН-1585 від 28.08.2007 р. та № РН-1601 від 30.08.2007 р.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її доводів, вважає їх необґрунтованими та такими, що не враховують суттєвих обставин справи.

В процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідачем подано клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи.

Вищезазначене клопотання колегією суддів відхилено, оскільки дослідження висновку експерта не викликає сумнів у його правильності, висновок є обґрунтованим, викладений чітко, носить певний, конкретний характер та не суперечить іншим матеріалам справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 22.05.2007 р. між сторонами по справі було укладено договір купівлі-продажу з відстроченням платежу, за умовами якого позивач (продавець) зобов’язується поставити товарно-матеріальні цінності, а відповідач (покупець) зобов’язується прийняти товар в домовленій кількості та асортименті для власних потреб, та провести його оплату. Кількість, ціна, асортимент паливно-мастильних матеріалів вказуються в видатковій накладній, а строки оплати вказуються в даному договорі (п. 1.1. Договору).

27.03.2008 р. Господарським судом Чернігівської області було винесено рішення у справі № 14/65 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Черешеньки” до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгової фірми “Дайна” про визнання недійсним договору купівлі-продажу з відстроченням платежу від 22.05.2007 р., в мотивувальній частині якого суд дійшов висновку про те, що спірний договір від 22.05.2007 р. є неукладеним.

Враховуючи вищевикладену обставину, позивач змінив підставу позову та просив стягнути заборгованість за товар, отриманий згідно видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи.

Про отримання відповідачем товару свідчать видаткові накладні та довіреності, виписані на отримання товарно-матеріальних цінностей згідно накладних. Зокрема, відповідачем отримано товару за накладними: № РН-000860 від 08.06.2007 р., № РН-000864 від 11.06.2007 р., № РН-000896 від 13.06.2007 р., № РН-000920 від 15.06.2007 р., № РН-000948 від 20.06.2007р., № РН-000978 від 26.06.2007 р., № РН-001016 від 02.07.2007 р., № РН-001063 від 06.07.2007 р., № РН-001120 від 12.07.2007 р., № РН-001144 від 16.07.2007 р., № РН-001171 від 18.07.2007 р., № РН-001204 від 20.07.2007 р., № РН-001263 від 26.07.2007 р., № РН-1291 від 30.07.2007 р., № РН-001228 від 23.07.2007 р., № РН-001329 від 02.08.2007 р., № РН-001360 від 06.08.2007 р., № РН-001364 від 06.08.2007 р., № РН-001378 від 07.08.2007 р., № РН-001389 від 08.08.2007 р., № РН-001417 від 09.08.2007 р., № РН-001427 від 10.08.2007 р., № РН-001445 від 11.08.2007 р., № РН-001461 від 13.08.2007 р., № РН-001484 від 16.08.2007 р., № РН-001508 від 18.08.2007 р., № РН-001510 від 20.08.2007 р., № РН-001525 від 21.08.2007 р., № РН-001537 від 22.08.2007 р., № РН-001644 від 03.09.2007 р., № РН-001645 від 03.09.2007 р., № РН-001657 від 04.09.2007 р., № РН-001674 від 06.09.2007 р., № РН-001717 від 10.09.2007 р., № РН-001724 від 11.09.2007 р., № РН-001753 від 12.09.2007 р., № РН-001782 від 14.09.2007 р., № РН-001819 від 18.09.2007 р., № РН-001845 від 20.09.2007 р. Всього відповідно до вищезазначених накладних відповідач отримав товару на суму 346989,35 грн.

В матеріалах справи знаходяться копії та оригінали довіреностей, на підставі яких уповноважена особа відповідача отримувала товар: ЯНД № 502031 від 08.06.2007 р., ЯНД № 502047 від 15.06.2007 р., ЯНД № 502071 від 01.07.2007 р., ЯНД № 502092 від 11.07.2007 р., ЯНД № 502093 від 21.07.2007 р., ЯНД № 502110 від 01.08.2007 р., ЯНД № 502121 від 10.08.2007 р., ЯНД № 502122 від 20.08.07р., НБД № 061469 від 01.09.2007 р., НБД № 061471 від 10.09.2007 р., НБД № 061472 від 20.09.2007 р.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Як встановлено ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Як правильно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, сторонами у видаткових накладних на відпуск паливно-мастильних матеріалів вказана їх вартість та кількість.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що угоди купівлі-продажу були укладені між сторонами шляхом передачі позивачем відповідачу товару та прийняття його останнім.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст. 530 Цивільного кодексу України 13.03.2008 р. позивачем була направлена на адресу відповідача вимога про оплату паливно-мастильних матеріалів, яка отримана відповідачем 14.03.2008 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 121934.

Відповідач зобов’язаний був виконати зазначену вимогу в строк до 21.03.2008 р.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач частково розрахувався за отримані паливно-мастильні матеріали (в справі наявні виписки з рахунку позивача, які свідчать про часткову оплату товару в сумі 303028,85 грн.).

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що розмір основного боргу відповідача за поставлений товар складає 346989,35 грн. – 303028,85 грн. = 43960,50 грн.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару.

В матеріалах справи відсутні докази повної оплати вартості товару, отриманого згідно видаткових накладних, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність задоволення судом першої інстанції вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 43960,50 грн.

Місцевий господарський суд правомірно не визнав обгрунтованим твердження позивача про те, що відповідно до видаткових накладних № РН-001585 від 28.08.2007 р. та № РН-001601 від 30.08.2007 р. та довіреності серії ЯНД № 502122 від 20.08.2007 р., виданої на ім’я Потійко С.М., представником відповідача було отримано також паливно-мастильні матеріали на загальну суму 16039,50 грн., з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 8 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” встановлено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до ст. 9 вищезазначеного закону, підставою для проведення бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов’язкові реквізити: назву документу (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, між сторонами по справі виникли розбіжності щодо підпису Потійко С.М. на видаткових накладних № РН-001585 від 28.08.2007 р. на суму 7129,90 грн. та № РН-001601 від 30.08.2007 р. на суму 8909,60 грн. Для з’ясування цього питання, Господарським судом Чернігівської області ухвалою від 19.12.2007 р. було призначено графологічну (почеркознавчу) експертизу.

На виконання вказаної ухвали, Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було проведено судово-почеркознавчу експертизу та складено висновок № 08Ц судово-почеркознавчої експертизи від 28.01.2008 р.

У вказаному висновку зазначено, що вирішити питання, чи виконані підписи від імені Потійко С.М. у видаткових накладних № РН-001585 і № РН-001601 у графі „Отримав (ла)" , Потійко Світланою Михайлівною або іншою особою, а також чи виконані вони спотвореним почерком не виявилось можливим.

Надані позивачем копії податкових накладних порядковий номер 08.285 від 28.08.2007 р. на суму 7129,90 грн. та № 08.301 від 30.08.2007 р. на суму 8909,60 грн. обґрунтовано не визнані судом першої інстанції доказом отримання позивачем товару, оскільки, податкова накладна не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує факт отримання товару, а є лише звітним податковим документом згідно податкового законодавства, що подається до податкової інспекції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт звірки розрахунків за період з 6 по 11 місяць 2007 р. не підтверджує факт отримання відповідачем товару згідно видаткових накладних № РН-001585 і № РН-001601, виходячи з наступного.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення.

Натомість, акт звірки взаєморозрахунків є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками.

Твердження відповідача про те, що підписи в усіх видаткових накладних ставила не Потійко С.М. правомірно відхилено судом першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до висновку № 08Ц судово-почеркознавчої експертизи від 28.01.2008 р., підписи від імені Потійко С.М., в графі „Отримав (ла)” у видаткових накладних № РН-000860 від 08.06.2007 р., № РН-000864 від 11.06.2007 р., № РН-000896 від 13.06.2007 р., № РН-000920 від 15.06.2007 р., № РН-000948 від 20.06.2007р., № РН-000978 від 26.06.2007 р., № РН-001016 від 02.07.2007 р., № РН-001063 від 06.07.2007 р., № РН-001120 від 12.07.2007 р., № РН-001144 від 16.07.2007 р., № РН-001171 від 18.07.2007 р., № РН-001204 від 20.07.2007 р., № РН-001263 від 26.07.2007 р., № РН-1291 від 30.07.2007 р., № РН-001228 від 23.07.2007 р., № РН-001329 від 02.08.2007 р., № РН-001360 від 06.08.2007 р., № РН-001364 від 06.08.2007 р., № РН-001378 від 07.08.2007 р., № РН-001389 від 08.08.2007 р., № РН-001417 від 09.08.2007 р., № РН-001427 від 10.08.2007 р., № РН-001445 від 11.08.2007 р., № РН-001461 від 13.08.2007 р., № РН-001484 від 16.08.2007 р., № РН-001508 від 18.08.2007 р., № РН-001510 від 20.08.2007 р., № РН-001525 від 21.08.2007 р., № РН-001537 від 22.08.2007 р., № РН-001644 від 03.09.2007 р., № РН-001645 від 03.09.2007 р., № РН-001657 від 04.09.2007 р., № РН-001674 від 06.09.2007 р., № РН-001717 від 10.09.2007 р., № РН-001724 від 11.09.2007 р., № РН-001753 від 12.09.2007 р., № РН-001782 від 14.09.2007 р., № РН-001819 від 18.09.2007 р., № РН-001845 від 20.09.2007 р. виконані особисто Потійко Світланою Михайлівною.

Судово-почеркознавча експертиза була проведена спеціалістом – судовим експертом старшим науковим співробітником Куратченко М.Є. Судовий експерт ухвалою суду від 19.12.2007 р., був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від надання висновку без поважних причин відповідно до ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Як вбачається із наданих позивачем виписок із рахунку про здійснення відповідачем оплати за отримані нафтопродукти, відповідач в призначеннях платежу посилався на вищевказані накладні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано неправомірними посилання відповідача на те, що у довіреностях серії ЯНД № 502122 від 20.08.2007 р., серії ЯНД № 502121 від 10.08.2007р. серії НБД № 061469 від 01.09.2007 р., серії НБД № 061471 від 01.09.2007 р., серії НБД № 061472 від 20.09.2007 р., серії ЯНД № 502110 від 01.08.2007 р., серії ЯНД № 502071 від 01.07.2007 р., серії ЯНД № 502031 від 08.06.07р., серії ЯНД № 502047 від 15.06.07р. в графі „Головний бухгалтер” підписи виконані не головним бухгалтером Дегтярьовою Г.В., оскільки порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей регулюється Інструкцією про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України 16.05.1996 р. за № 99 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 р. за № 293/1318.

Відповідно до вказаної Інструкції, бланки довіреностей є документами суворої звітності. Довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей підписується керівником, головним бухгалтером, або іншими уповноваженими на це особами.

Як вбачається із вищевказаних довіреностей, вони видані від імені Товариства з обмеженою відповідальністю “Черешеньки” , підписи осіб, які їх видали, скріплені печаткою відповідача. Доказів, які підтверджують те, що бланки вказаних довіреностей незаконно вибули із володіння відповідача чи були втрачені, відповідач суду не надав. Також не надано доказів відкликання відповідачем вказаних довіреностей.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2643,29 грн. пені за період з 22.03.2008 р. по 27.05.2008 р., та 330,41 грн. відсотків за неправомірне користування чужими грошовими коштами за період з 22.03.2008 р. по 27.05.2008 р., суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора повинен сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Розмір 3 % річних розраховується за наступною формулою: розмір заборгованості х 3% : 365 х кількість днів прострочки = 3 % річних.

Відповідно до розрахунку, зробленого судом першої інстанції та перевіреного судом апеляційної інстанції та, враховуючи, що сума основного боргу, яка підлягає стягненню становить 43960,50 грн., розмір 3 % річних становить 241,42 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 2643,29 грн. за період 22.03.2008 р. по 27.05.2008 р. є безпідставні і задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) – це грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов’язання.

Статтею 547 Цивільного кодексу України також передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється у письмовій формі.

Враховуючи, що письмовий договір на поставку паливно-мастильних матеріалів між сторонами не укладався, суд доходить висновку про відсутність досягнення між сторонами згоди щодо відповідальності у вигляді сплати пені за прострочку виконання зобов’язання по оплаті отриманих нафтопродуктів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в порушення зазначеної норми належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не навів.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст.103, ст.105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгової фірми “Дайна” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2008 р. у справі № 12/305/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 12/305/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді