ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.04.08
Справа  № 10/240

м. Львів

м. Львів

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів
Городечної М.І.

Кузя В.Л.

при
секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянувши           у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) “Агропромислова група
“Закарпатський сад” від 15.02.2008р. № 39

на рішення          Господарського суду Закарпатської області
від 28.01.2008р.

у справі           № 10/240

за позовом           Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1,
м. Виноградів Закарпатської області

до відповідача          ВАТ “Агропромислова група
“Закарпатський сад”, смт. Королево Виноградівського району Закарпатської
області

про           стягнення 12500 грн. боргу

за
участю представників:

від
позивача -ОСОБА_2.
-представник;

від
відповідача -не
з'явився.

Представнику
позивача права і обов'язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу
України (далі ГПК України), роз'яснено.

Учасники
судового процесу належним чином повідомлені про час, дату і місце судового
засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення
(рекомендованої кореспонденції -листів, якими надіслано ухвалу апеляційного
господарського суду про призначення розгляду справи у судовому засіданні на
22.04.2008р.), які є в матеріалах справи.

Рішенням
Господарського суду Закарпатської області від 28.01.2008р., суддя Івашкович
І.В., позов задоволено повністю, стягнуто з ВАТ “Агропромислова група
“Закарпатський сад” на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 12500 грн. боргу
за виконані роботи та 243 грн. відшкодування судових витрат.

Рішення
суду першої інстанції мотивоване положеннями норм ст.ст. 526 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України), ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК
України), а також зокрема тим,  що у
даному випадку відповідачем не виконано в повному обсязі зобов'язання по сплаті
виконаних робіт, як це передбачено умовами договору від 21.06.2006р., тому
заборгованість в розмірі 12500 грн. підлягає стягненню в судовому порядку.

Не
погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВАТ “Агропромислова група
“Закарпатський сад”, відповідач у справі, подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від
28.01.2008р. у справі № 10/240.

Скаржник
посилається зокрема на те, що при розгляді справи Господарським судом  Закарпатської області було порушено його
права та норми процесуального права, вказані у ст.ст.22, 77 ГПК України, що є
підставою для скасування рішення на підставі ст.104 ГПК України, оскільки
порушення норм призвело до прийняття неправильного рішення.

Представник
позивача у судовому засіданні заперечив вимоги апеляційної скарги.

Відповідачем
в апеляційній скарзі було подано клопотання про розгляд справи без участі
представника відповідача; за таких обставин колегія суддів вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши
матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представника
позивача у судовому засіданні, суд встановив наступне.

Фізична
особа -підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до ВАТ
“Агропромислова група “Закарпатський сад” про стягнення з нього 12500 грн.
основного боргу за виконані роботи по договору на виконання робіт від
21.06.2006р.

Згідно
з ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх
подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і
перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у
повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються
вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як
встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи,
21.06.2006р. між ВАТ “Агропромислова група “Закарпатський сад” (Замовник) та
Приватним підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) було укладено договір на виконання
робіт (а.с.16), у зв'язку з чим між позивачем та відповідачем виникли договірні
зобов'язання (далі Договір).

Відповідно
до умов вищезгаданого договору Виконавець бере на себе зобов'язання своїми
силами і засобами виконати роботи для Замовника, а Замовник зобов'язується
прийняти виконану роботу і сплатити Виконавцю вартість виконаних робіт згідно з
актом приймання-здачі робіт (п.1.1 Договору).

Згідно
з п.4.2 Договору Замовник зобов'язується оплатити виконані роботи на протязі 3
(трьох) банківських днів після підписання акту виконаних робіт.

Відповідно
до умов Договору позивачем, як виконавцем за договором, було виконано роботи
для відповідача, як Замовника за договором, на суму 90250 грн., які за актом
прийняття виконаних робіт від 12.08.2006р. (а.с.18) було здано Виконавцем та
прийнято Замовником.

Як
встановлено судом першої інстанції, відповідачем виконані роботи було оплачено
частково, на загальну суму 77750 грн., внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість перед позивачем на суму 12500 грн., що підтверджується
двостороннім актом звірки розрахунків (а.с.17).

Відповідачем
не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів, які
б спростовували наявність заборгованості у розмірі 12500 грн. за вищезгаданим
Договором. Також, не заперечує проти цієї заборгованості скаржник і в
апеляційній скарзі, вказуючи лише про порушення судом першої інстанції норм
процесуального права.

Згідно
з ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання
його обов'язку.

Згідно
з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно
з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно
із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно
з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України  суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться.

До
виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами
або договором.

Не
допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з
мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано
належним чином.

Відповідно
до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно
до з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З
огляду на викладене, матеріали справи місцевий господарський суд правомірно
задоволив позовні вимоги фізичної особи -підприємця щодо стягнення з ВАТ
“Агропромислова група” “Закарпатський сад” 12500 грн. суми основного боргу.

Щодо
посилань скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції
норм процесуального права щодо розгляду справи і прийняття рішення за його
відсутності, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Ухвалою
Господарського суду Закарпатської області від 18.12.2007 року у цій справі
порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16 січня 2008 року.

У
матеріалах даної справи є докази повідомлення належним чином про місце
засідання суду учасника судового процесу, сторони у справі -відповідача
(“повідомлення про вручення поштового відправлення” -ухвали суду першої
інстанції про призначення справи до розгляду з відміткою про її одержання
представником або уповноваженою особою відповідача, у цьому випадку бухгалтером
Фончікі (а.с.14)).

Вищезгадану
ухвалу місцевого господарського суду про призначення справи до розгляду на
16.01.2008р. відповідач отримав 21.12.2007р.

Крім
того, 16 січня 2008 року розгляд цієї справи було відкладено ухвалою на 28
січня 2008р.

Скаржник
посилається на перебування його представника (юрисконсульта) у відрядженні з 15
по 17 січня 2008р. (копія Записки № 3 про відрядження, яка додана до
апеляційної скарги), як на підставу для відкладення розгляду справи.

Проте,
такі твердження скаржника є безпідставними з огляду на наступне.

По-перше,
з моменту отримання (21.12.2007р.) скаржником ухвали про призначення цієї
справи до розгляду на 16.01.2008р. до моменту першого засідання (16.01.2008р.)
у відповідача було достатньо часу щоб здійснити усі дії (подати докази,
клопотання тощо), які він вважав за необхідне щодо даного спору.

По-друге,
суд першої інстанції не знав і не міг знати про наявність причин (відрядження
представника) для відкладення розгляду справи, оскільки відповідачем жодних
клопотань щодо розгляду справи не заявлялось, а копію наказу про відрядження
скаржник подав лише суду апеляційної інстанції.

По-третє,
цей спір не був вирішений у судовому засіданні 16.01.2008р., а розгляд справи
було відкладено на 28.01.2008р. і доказів неможливості прийняття участі у
судовому засіданні, призначеному на 28.01.2008р., скаржник не подав, зазначивши
лише, що 16.01.2008р. його представник був у відрядженні, а 28.01.2008р. суд
першої інстанції виніс рішення, не зазначаючи при цьому, що стало причиною
неявки його представника у судове засідання 28.01.2008р. та того, що у нього
(відповідача) було достатньо часу з 21.12.2007р. (час отримання ухвали про
призначення справи до розгляду на 16.01.2008р.) до 28.01.2008р., щоб здійснити
усі дії (подати докази, клопотання тощо), які він вважав за необхідне щодо
даного спору.

Згідно
із ч.2 ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм
процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише
за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Згідно
із ч.ч.1, 2 ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь
у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно
із ч.1 ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно
із ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Згідно
із ч.1 ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Згідно
з ч.ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись
законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої
сили.

Скаржник
не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б
з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтували неправомірність і безпідставність судового рішення.

Враховуючи
все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав
для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 43,32,
33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

1.          Залишити рішення Господарського суду
Закарпатської області від 28.01.2008 року у справі № 10/240 без змін, а
апеляційну скаргу ВАТ “Агропромислова група “Закарпатський сад” - без
задоволення.

2.          Судові витрати покласти на скаржника.

Ця
постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова
оформлена і підписана 30.05.2008р.

Головуючий
суддя
Процик Т.С.

Суддя
Городечна М.І.

Суддя                                                                                                 Кузь
В.Л.