ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"10" квітня 2008 р.

справа № 5020-2/097

За позовом приватного підприємства „Нафтозбутбуд”

(99011, м. Севастополь, вул. Надеждінцев, 1/5, кв. 22)

до відповідачів комунальна установа „Севастопольська станція швидкої медичної допомоги” (99003, м. Севастополь, вул. Пугачева, 28)

про стягнення 10998,55 грн.,

Суддя Шевчук Н.Г.

Представники:

позивача –Калягін В.В., довіреність № 185 від 10.04.2008;

відповідача - Ананьін О.Г., наказ 5-Л від 20.01.2000;

Зубанюк Н.В., довіреність б/н від 20.03.2008.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство „Нафтозбутбуд” звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до комунальної установи „Севастопольська станція швидкої медичної допомоги” про стягнення штрафних санкцій у сумі 10998,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов’язань та норми статті 231 Господарського кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує повністю з посиланням на те, що затримка оплати за отриманий товар виникла з вини позивача (арк.с.60-61).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін суд -

В С Т А Н О В И В :

25.06.2007 між приватним підприємством „Нафтозбутбуд” (Постачальник) та комунальною установою „Севастопольська станція швидкої медичної допомоги” (Платник) був укладений договір поставки нафтопродуктів № 25/07.

Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник зобов’язується систематично поставляти Покупцеві продукти нафтопереробки рідкі, а Платник зобов’язується приймати нафтопродукти та своєчасно здійснювати за них оплату на умовах цього договору.

Відповідно до вказаного договору та додаткових угод до нього від 30.07.2007, 21.09.2007, 18.10.2007, 29.10.2007, 01.11.2007, 09.11.2007 позивач поставив відповідачу відповідно до витратних накладних, які долучені до матеріалів справи, нафтопродукти на загальну суму 494735,00 грн.

Зобов’язання з постачання товару позивачем виконувались належним чином, та своєчасно, але оплата за отриманий товар відповідачем здійснювалась несвоєчасно та не повному об’ємі, у зв’язку з чим його заборгованість перед позивачем станом на 10.12.2007 складала 494735,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 10.12.2008 у справі № 20-5/551 позовні вимоги позивача про стягнення вказаної заборгованості були задоволені у повному обсязі. Рішення не оскаржувалось та набрало законну силу (арк.с. 48-50).

Але позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції у сумі 10 998,55 грн., які нараховані відповідно до пункту 8.1 Договору та статті 231 Господарського кодексу України.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що у разі невиконання своїх зобов’язань по договору сторони несуть відповідальність, яка передбачена статтею 231 Господарського кодексу України. Але статтею 231 вказаного кодексу передбачений порядок визначення розміру штрафних санкцій:

1. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

2. У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

3. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

4. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

5. У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов'язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

6. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

7. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов'язань, визначається відповідним суб'єктом господарювання - господарською організацією.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статті 546 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 виконання зобов’язань може забезпечуватися пенею.

Відповідно до статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Таким чином, у зв’язку з тим, що договором поставки нафтопродуктів № 25/07 від 25.06.2007 не визначений розмір штрафних санкцій, які сплачуються відповідачем у разі порушення ним строків оплати за отримані нафтопродукти, позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій у сумі 10 998 грн. 55 коп. необґрунтовані та зазначена заборгованість стягненню не підлягає.

Витрати позивача по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові у позові покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 82, 84-85 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

У позову відмовити повністю.

Суддя Н.Г.Шевчук

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України і підписано 15.04.2008.