ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.05.08 р.                     Справа № 17/1

Господарський суд Донецької області у складі судді Татенко В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу, порушену:

за позовом: Приватного підприємства “Поштовий Експрес”, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Делівері”, м. Донецьк

про стягнення 9 138,57 грн.

за участю представників сторін

від позивача: Марченко О.С. – довіреність, Самойлович Є.М. - довіреність

від відповідача: Суханов С.В. - довіреність

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне підприємство “Поштовий Експрес”, м. Київ звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Делівері”, м. Донецьк про стягнення збитків у сумі 9 138,57 грн. пов’язаних з нестачею товару при перевезенні.

В обґрунтування вимог позову представник позивача посилається на квитанцію про прийняття вантажу № 768069 від 06.07.07р., акт прийняття вантажу за кількістю та якістю від 10.07.07р., видаткові накладні №№06/07/07-1, 10/07/07-1-Н, 06/07/07-2, 10/07/07-2-Н, претензію, відповідь на претензію та інші докази.

Представник відповідача у своєму відзиві (а.с. 29) проти позову заперечує, посилаючись на порушення позивачем Правил транспортного експедирування вантажу, Статуту автомобільного транспорту та наполягає на тому, що даний спір не підвідомчий господарському суду, адже відправником та одержувачем за спірним перевезенням були фізичні особи, а позивач до спірного перевезення аж ніякого відношення не має.

Розгляд справи був закінчений 21.04.2008р. У судовому засіданні оголошувалась перерва до 12.05.2008р. для підготовки рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, встановив:

06.07.07р. працівник позивача Самойловича Є.Н., керуючись розпорядженням ПП «Поштовий експрес» № 1/06-07 від 06.07.2007р. (а.с. 40), передав відповідачу вантаж – п’ять коробок № Д/К-ИИ5, для подальшого перевезення відповідачем автомобільним транспортом до м. Київ.

Прийняття вантажу та його перевезення відбулись на підставі квитанції про приймання вантажу № 768069 від 06.07.07р. (а.с. 16), відповідно до якої вантаж мав бути доставлений до місця призначення 08.07.07р.; відправник за квитанцією – Самойлович Є.Н. м. Донецьк, одержувач – Москаленко м. Київ; місцем одержання вантажу зазначено “…вул. Червонопрапорна, 135…”; вартість вантажу у квитанції не зазначена; відомості про пломбування – відсутні.

За додатковою інформацією, що вміщена у квитанції зазначено, що транспортування вантажу здійснюється на підставі “Правил транспортного експедирування вантажів(багажу)” розроблених ТОВ “Делівері”.

09.07.07р. вантаж прибув до місця призначення до був виданий одержувачу вантажу – Москаленко О.С., про що свідчить акт про отримання багажу від ТОВ «Делівері» (а.с. 64). При цьому, прийняття вантажу відбулося без будь-яких застережень з боку одержувача щодо цілісності, кількості та товарного виду вантажу, що підтверджує відповідний припис на акті.

10.07.07р. працівниками відповідача був складений акт про приймання вантажу (багажу) за кількістю та якістю (а.с. 17). За даними акту він був складений у м. Київ, вул. Червонопрапорна, 135, склад № 1 ТОВ “Делівері”; складання акту було зроблено комісією у складі працівників відповідача, а саме керуючого Барсука О.В., комірника Мундирова Ю.О., завскладом Царенко О.В. та директора Приватного підприємства “Поштовий Експрес” (позивача) Москаленко О.С. відповідно акту маркірування вантажовідправника на вантажі – немає; у трьох коробках із п’яти порушена цілісність упаковки, відповідно до внутрішнього опису виявилось, що в одній із коробок речей менш вказаного в описі на 8 одиниць, а в другій – на 17; оцінка збитку провадилася за внутрішньою накладною позивача, з якої вбачається, що проти даних накладної № 06/07/07-2 відсутній товар під порядковими номерами 1, 4, 6, 10, 11, 12, 14, 20, 23, 24, 25, 26, 35, 37, 38, 41, 48, проти даних накладної № 06/07/07-1 відсутній товар під порядковими номерами 1, 4, 6, 7, 9, 14, 16, 17; загальна вартість відсутнього вантажу склала 9’138,57 грн..

Акт був підписаний тільки трьома представниками відповідача, підпис директора Москаленко О.С. на акті відсутній. У своєму письмовому поясненні (а.с. 41) Москаленко О.С. зазначив, що під час підписання акту його повідомили про те, що згідно існуючої інструкції відповідача такий акт має підписуватись лише не менш ніж двома представниками відповідача і підпис Москаленко є не потрібним.

Згідно доданих позивачем документів товар, що знаходився у п’яти коробках був придбаний позивачем за видатковими накладними №№ РН-000297 від 18.05.07р., РН-000282 від 21.05.07р., РН-000291 від 21.05.07р., РН-000297 від 21.05.07р. та РН-000298 від 21.05.07р. (а.с. 11-15) відповідно до договору купівлі-продажу товарів від 30.03.2007р., укладеного позивачем та СПД Сєкарєв В.В.

Зважаючи на те, що:

-          відповідно до ст. 306 Господарського кодексу (ГК) України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом;

-          за ст..908 Цивільного кодексу (ЦК) України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них;

-          згідно ст..909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату;

-          за ст..2 Закону України “Про транспорт” відносини, пов'язані з діяльністю транспорту, регулюються цим Законом, кодексами (статутами) окремих видів транспорту, іншими актами законодавства України;

-          виходячи зі ст.13 Закону України “Про транспорт” відповідальність підприємств транспорту за невиконання або неналежне виконання зобов'язань щодо перевезення пасажирів, багажу, а також відповідальність перед пасажиром за несвоєчасне подання транспорту визначається кодексами (статутами) окремих видів транспорту та іншими законодавчими актами України;

-          стаття 50 Закону України “Про автомобільний транспорт” передбачає, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами такого договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами;

-          виходячи із змісту квитанції про прийняття вантажу № 768069 транспортування вантажу здійснюється на підставі “Правил транспортного експедирування вантажів(багажу)” розроблених ТОВ “Делівері”;

-          виходячи з вимог «Правил транспортного експедирування вантажів (багажу)», затверджених наказом ТОВ «Делівері» № 39 від 20.22.2002р. (а.с. 56-63) (далі – «Правила ТЕО») транспортне експедирування вантажів здійснюється на підставі договору (яким у даному випадку є квитанції), укладеного між замовником (вантажовідправником, вантажоодержувачем) та експедитором або заявці вантажовідправника на перевезення вантажу;

-          відповідно до п.п.3.3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N 128/2568 (далі – «Правила перевезення») - ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник;

-          відповідно до п.п.1.1 п.1 Правил ТЕО вантаж здається вантажовідправником до перевезення у затареному, упакованому, опломбованому (опечатаному), промаркірованому виді з вказівкою точної ваги (об’єму), кількості місць багажу та з супроводжуючими документами;

-          за п.п.1.2 п.1 Правил ТЕО вантажовідправник зобов’язаний вказувати повне найменування вантажоодержувача та задеклорувати вартість зданого до перевезення вантажу;

-          у квитанції № 768069 від 06.07.07р. у графі “відправник” значиться Самойлович Є.Н м. Донецьк у графі “одержувач” – Москаленко м. Київ, тобто, сторонами договору перевезення є саме ці особи. Відтак – позивач ніякого відношення до спірного перевезення не має;

-          вантажу був зданий Самойловичем Є.Н. до перевезення відповідачу у неопломбованому (неопечатаному) стані, а відповідно до п.п 2.2 та 2.3 Правил ТЕО замовник відповідає за всі наслідки неналежного упакування та опломбування вантажу. У разі не виконання відправником вимоги щодо опломбування (опечатування) усі багажні місця Експедитор (відповідач) не несе відповідальності за збереження вантажу у неопломбованих (не опечатаних) місцях;

-          з пп. 5.5 Правил ТЕО вбачається, що коли немає можливості, у даному випадку у квитанції, перелічити все найменування вантажу, до квитанції додається документ вільної форми з обов’язковим зазначенням відомостей про вантаж, а у даному випадку таких документів до квитанції не додавалось;

-          згідно ст. 158. Статуту автомобільного транспорту УРСР (далі – «Статут»), затвердженого Постановою Ради міністрів УРСР від 27 червня 1969 р. № 401 обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми. Обставини, які можуть служити основою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми;

-          виходячи з пп.15.1. Правил перевезення у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою;

-          виходячи з розділу 15 Правил перевезення обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4, який підписується водієм, та представниками вантажоодержувача (вантажовідправника);

-          у даному випадку про недостачу застереження у перевізному документі не зазначене, акт про неохоронне перевезення – не складався;

-          за ст. 160 Статуту при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом право на пред'явлення автотранспортному підприємству або організації позовів у порядку, встановленому Правилами, мають в разі недостачі, псування або пошкодження вантажу – вантажоодержувач;

-          позивач за спірним перевезенням не є вантажоодержувачем,

господарський суд вважає, що:

по-перше, позивач не мав права звертатися до господарського суду з вимогою про стягнення збитків пов’язаних з нестачею вантажу при перевезенні;

по-друге, вимоги до відповідача є не обґрунтовані, відтак – задоволенню не підлягають.

Судові витрати покласти на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82 – 84 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя