ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"11" червня 2008 р.

Справа
№  4/101

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/101

за
позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,               м. Світловодськ Кіровоградської
області

до
відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Світловодськ
Кіровоградської області

про
стягнення 35431, 51 грн.

Представники
сторін:

Від
позивача - ОСОБА_3, довіреність № 1872 від 01.03.07

Від
відповідача - ОСОБА_4, довіреність № 2501 від 27.07.07

СУТЬ
СПОРУ:

Заявлено
позов про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2  35 431, 51 грн. заборгованості за поставлений
товар на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Заявою
від 06.05.2008 року позивач змінив підставу позову, просить стягнути
заборгованість за поставлене обладнання в розмірі 35 431 грн. 51 коп. на
підставі договору № 27/10/1 від 27.10.2003 року замість договору № 14/10/1 від
14.10.2003 року за яким зобов'язання по оплаті були повністю виконані.
Господарським судом прийнято до провадження заяву позивача про зміну підстав
позову.

Відповідач
відзиву на позов подав, вимоги заперечив повністю та просить застосувати по
спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в
позові.

Справа
розглядається на підставі ст. 75 ГПК України за наявними в ній доказами та
матеріалами.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши правовідносини між сторонами спору та надавши їм
правову оцінку, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини
між учасниками спору виникли на підставі укладеного 27.10.2003 року договору
поставки обладнання № 27/10/1 від 27.10.2003 року, предметом якого сторони в
результаті вільного волевиявлення визначили проведення господарських операцій
по передачі обладнання для птахофабрики, порядок прийняття вказаного обладнання
та проведення розрахунку за отримане обладнання. На виконання умов договору
позивач передав відповідачу обладнання згідно до акту приймання - передачі від
27.10.2003 року. Згідно до умов договору оплата проводиться після отримання
обладнання, а строк дії договору визначено 1 рік.

Вважаючи
порушеним своє право на отримання оплати позивач 24.03.2008 року звернувся до
господарського суду з заявою про стягнення з відповідача заборгованості по
оплаті за отримане обладнання на суму 35 431 грн. 51 коп.

Натомість,
відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності
до спірних правовідносин, оскільки вважає, що фактично строк позовної давності
сплив 28.10.2007 року.

Проаналізувавши
правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський
суд прийшов до переконання, що позовні вимоги не є обґрунтованими та в позові
необхідно відмовити. Такий висновок господарський суд зробив на підставі
наступного.

Правовідносини
між учасниками спору виникли в період дії Цивільного кодексу Української РСР
(1963 р.) та підпадають під дію припису ст. 161 ЦК УРСР про те, що зобов'язання
повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до
вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок -
відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Починаючи з 01.01.2004 року у
зв'язку з набранням чинності Цивільного кодексу України (ЦК України) відповідно
до вимог ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Якщо у зобов'язанні
встановлений термін (строк) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей
строк (термін).

Згідно
до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей
кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним
чинності, тобто з 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

Крім
того, враховуючи, що з прийняттям Цивільного кодексу України змінився порядок
застосування строку позовної давності який є відмінним від приписів ст. 75
Цивільного кодексу УРСР за якими позовна давність застосовується судом,
арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін і на час набрання
чинності Цивільним кодексом України за приписом ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, господарський суд вважає за необхідне застосувати
приписи вказаної статті щодо наслідків спливу строку позовної давності: сплив
позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Якщо
суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Визначальним
для вирішення спору господарський суд визнає визначені умовами договору порядок
проведення розрахунку за отриманий товар згідно до якого оплата вартості товару
проводиться після отримання товару, тобто починаючи з 28.10.2003 року позивач
вже повинен був знати про порушення його права на оплату переданого товару і
протягом 3-х років згідно до ст. 257 ЦК України міг звертатись до суду за
захистом свого права. А через рік після укладення договору договір вже втратив
чинність.

За
приписом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю
у три роки.

Детальним
аналізом правових норм щодо визначення і застосування наслідків спливу строку
позовної давності не встановлено підстав для зміни строку позовної давності
оскільки за правилами ст. 259 ЦК України:

1.
Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Договір
про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

2.
Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю
сторін.

Згідно
до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

3.
Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

За
приписами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

За
зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку виконання.

За
зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає
право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається
пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності
починається зі спливом цього строку.

Натомість,
позивачем не подано будь-яких доказів про наявність підстав для зупинення
перебігу строку позовної давності або про переривання строку позовної давності
відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦК України згідно до яких:

1.
Перебіг позовної давності зупиняється:

1)
якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних
умов подія (непереборна сила);

2) у
разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених
законом;

3) у
разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює
відповідні відносини;

4)
якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших
створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний
стан.

2. У
разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг
позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.

3. Від
дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної
давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув
до його зупинення, або перебіг позовної давності переривається вчиненням особою
дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

4.
Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право
на яку має позивач.

5.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Крім
того, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання
представника відповідача про витребування з Олександрійської філії АКБ
"Укрсоцбанк" та у відповідача оригіналу договору № 27/10/1 від
27.10.2003 року, оскільки позивач не надав достатніх доказів про знаходження
там вказаного документа, а долучені за клопотанням представника позивача до
матеріалів справи кредитний договір № 93 від 31.10.2006 року та договір № 93/2
від 01.11.2006 року є документами, які не стосуються підтвердження або
заперечення будь-яких обставин по справі. Отже, за правовідносинами, що виникли
між учасниками спору строк позивної давності розпочався з 28.10.2004 року і
закінчився 29.10.2007 року, а позивач лише 24.03.2008 року звернувся до суду з
позовною заявою про захист своїх прав.

Поряд
з цим, господарським судом враховується, що згідно до п. 2, 5, 8 договору №
27/10/1 від 27.10.2003 року оплата вартості обладнання здійснюється після його
отримання, а у випадку різниці між поставленим товаром і оплаченою сумою
сторони здійснюють взаєморозрахунки на протязі 15 днів після отримання товару
покупцем. Сторона, яка не виконала даний пункт (п. 5 договору) сплачує іншій
стороні пеню у розмірі 0,1% суми заборгованості за кожен день прострочення.
Виходячи з терміну дії договору 1 рік, тобто до 28.10.2004 року, покупець
провів оплату відповідно до умов договору за поставлене обладнання в день
поставки, оскільки згідно до акта приймання - передачі від 27.10.2003 року
сторони не заявили будь-яких претензій один до одного. За приписом ст. 599 ЦК
України передбачено припинення зобов'язання у зв'язку з його виконанням.
Відсутність заборгованості за поставлене обладнання підтверджується фактичними
обставинами справи, згідно до яких позивач ні в термін визначений п. 5
договору, ні після закінчення граничного строку дії договору не заявляв до
відповідача будь-яких претензій щодо оплати вартості поставленого обладнання чи
стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору, а звернення позивача з
претензією 28.02.2008 року поза межами строку позовної давності господарським
судом визнається як безпідставне.

Виходячи
із суті прийнятого рішення, на підставі статті 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення покладаються на позивача повністю, але не
стягуються, оскільки були ним вже сплачені при зверненні з позовом до суду у
встановленому порядку та розмірі.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 36, 43, 49, 66, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В
позові відмовити повністю.

Рішення
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну
скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через господарський суд
Кіровоградської області.

Суддя                                  Ю. І. Хилько