ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.06.08р.

Справа № 18/100-08 ( 37/105-08)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Автосервісного підприємства "Оксамит", Херсонської області

до -1: Акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Миколаївської філії Акціонерного товариства "Укрінбанк", м. Миколаїв

-2: Приватного підприємства "Т.І.К.", м. Кривий Ріг

про визнання недійсною угоди

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: Баранюк А.О. дов № 192 від 20.08.2007 року

від відповідача-2: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати договір поруки №1 від 12.11.2007року,укладений між АТ" Українським іноваційний банк" та Приватним підприємством "Т.І.К" недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що договір поруки був укладений після спливу строку погашення кредиту , цією угодою сторонами була прикрита угода про уступку права вимоги та крім того, позивач вважає що договір поруки не може бути неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди по всіх істотних умовах договору.

Відповідач позов не визнає, зазначає, що договір укладенний Приватним підприємством "Т.І.К." відповідає нормам чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12.11.2007 року між акціонерним товариством "Український іноваційний банк" (кредитор) та приватним підприємством "Т.І.К." (поручитель) був укладений договір поруки №1 до кредитного договору №12-030418 від 09.04.2003 року, відповідно до якого поручитель поручався перед кредитором за виконання боржником ТОВ АП "Оксамит" обов'язку щодо сплати боргу за основним договором.

Відповідно до п.1.2 договору під основним договором (основним забов'язанням) у вище зазначеному договорі сторони розуміли кредитний договір №12-030418 від 09.04.2003 року (далі кредитний договір), відповідно до якого АТ "Український іноваційний банк" (банк) надав ТОВ АП "Оксамит" (позичальник) короткостроковий кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на термін до 01.12.2005р. За користування кредитом позичальник зобов'язався щомісяця сплачувати на рахунок банку відповідну плату із розрахунку 27 процентів річних.

Згідно ст. 553 Цивільного Кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання забов'язання частково або у повному обсязі.

Зі змісту ст.553 ЦК України вбачається, що договір поруки повинен укладатися між поручителем та кредитором боржника; містити положення, які дають змогу індивідуалізувати забезпечуване порукою зобов'язання та зазначення на боржника, щодо якого додається порука. Як таке, порука може забезпечувати лише дійсну вимогу.

Частиною 2 ст.554 ЦК передбачено , що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки , відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором.

Передбачений договором поруки обов'язок поручителя перед кредитором обмежується сплатою частини боргу в сумі, яка дорівнює 30.000 грн.

Позивач не надав суду доказів того, що на момент укладання договору поруки його заборгованість по кредитному договору була меншою ніж 30.000грн.

Доводи позивача про те, що договір поруки є не дійсним, так як був укладений після спливу строку погашення кредиту, а також про те, що договір не має істотних умов договору є безпідставним, оскільки договором поруки забезпечена дійсна вимога (позивач не довів суду, що у нього не було заборгованості по кредитному договору на момент укладання договору поруки), а договір поруки має всі істотні умови передбачені законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 Ц.К. України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні господарським судом.

Частинами першою - третьою, п'ятою статті 203 ЦК України встановлено що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивачем не доведенно, що при укладанні договору поруки №1 від 12.11.2007 року сторонами були порушені загальні вимоги до зазначенного правочину. До того ж, при укладені договору поруки у боржника існували зобов'язання по кредитному договору,що не заперечується позивачем.

На підставі ст.215,ст.203, ст.553, ст.554 ЦК України, керуючись ст. ст.49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позивачу в позові відмовити

Суддя

В.І. Петрова