ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2008 р.

№ 17/28

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

суддів:

Добролюбової Т.В.,

Гоголь Т.Г.,

Швеця В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Узлівська"

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 22 липня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 17/28

Донецької області

за позовом

Державного підприємства "Донецька залізниця" в особі "Краснолиманської дирекції залізничних перевезень

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Узлівська"

про

стягнення 82 964, 38 грн

за участю представників сторін від:

позивача: Баранов А.В. (дов. від 12.09.06), Старченко В.В. (дов. від 16.07.08),

відповідача: Лисенко О.В. (дов. від 02.01.08, а.с. 79, т. 3),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2008 року Державне підприємство "Донецька залізниця" в особі Краснолиманської дирекції залізничних перевезень звернулася з позовом до Господарського суду Донецької області до ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Узлівська" про стягнення збору за зберігання вантажу в сумі 82 964,38 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 26 травня 2008 року (суддя Татенко В.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення вмотивоване посиланнями на п. 46 Статуту залізниць України, згідно з якою вантажоодержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж що надійшов на його адресу. При цьому вантажі, що прибули зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про безпідставне стягнення з відповідача суми збору за зберігання вантажу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22 липня 2008 року (колегією суддів у складі: Діброви Г.І., Гези Т.Д., Шевкової Т.А.) апеляційну скаргу ДП "Донецька залізниця" в особі Краснолиманської дирекції залізничних перевезень задоволено, рішення Господарського суду Донецької області від 26.05.08 скасовано, позовні вимоги задоволено. Постанова вмотивована посиланнями на пункт 5 Правил зберігання вантажів, в силу якого у разі, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені пунктом 46 Статуту, тобто протягом однієї доби, з останнього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом. Крім того, вирішуючи даний спір, суд керувався приписами статей 11, 614, 908 ЦК України і статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт".

Не погоджуючись з прийнятою апеляційним судом постановою, ТОВ "ЦЗФ "Узлівська" звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення Господарського суду Донецької області від 26.05.08 залишити без змін. Касаційна скарга вмотивована доводами щодо невірного застосування судом апеляційної інстанції положень статей 629 ЦК України, якою передбачено, що термін безоплатного зберігання вантажу розпочинається саме з 24-ї години дати повідомлення одержувача про прибуття вантажу, а не з моменту затримки вантажу.

Заслухавши суддю-доповідача Швеця В.О., представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 03.09.07 між Державним підприємством "Донецька залізниця" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Узлівська" було укладено договір на подачу та забирання вагонів № 2/19 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 4 Договору № 2/19 вагони на під'їзну колію подаються за повідомленнями, які передаються не пізніше ніж за дві години до їх подавання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вагони з вантажем, що надходили на адресу відповідача у період з 14.01.08 по 31.01.08 були затримані на коліях залізничної станції Трудова, де знаходились понад нормативно встановлений термін безоплатного зберігання згідно з актами загальної форми (форми „ГУ-23"), підписаними відповідачем без будь-яких застережень, а відтак дійшов висновку про обґрунтованість нарахованого Державним підприємством "Донецька залізниця" за накопичувальними картками №№ 15010083, 16010089, 18010092, 19010100, 20010095, 20010093, 21010097, 22010061, 22010062, 22010063, 28010102, 30010116, 30010117, 31010123 збору у сумі 69187, 40 грн (з урахуванням ПДВ – 82964, 88 грн) на підставі п. 5 Правил зберігання вантажів.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з вказаним висновками апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті З Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України та інших актів законодавства.

Статтею 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 307 Господарського кодексу України, унормовано, що загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з пунктом 46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом. Правила зберігання вантажів (розділ 7 Правил перевезень), затверджені на підставі пункту 5 Статуту залізниць України наказом Мінтрансу України від 21.11.00 № 644. Пунктом 5 Правил передбачено, що у випадках, коли одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені пунктом 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу. Правила зберігання вантажів встановлюють, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після скінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо), при цьому термін безоплатного зберігання обчислюється з моменту затримки. За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (в тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення на станцію до моменту закінчення затримки. Підставою для нарахування та стягнення збору за зберігання, в тому числі при затримці вагонів (контейнерів) на шляху перевезення, є акт загальної форми, який складається для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами, у відповідності до Правил складання актів (розділ 28 Правил перевезень вантажів).

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифне керівництво № 1, (з наступними змінами і доповненнями) в пункті 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів. Таким чином, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами. За зберігання у вагонах вантажів, що мають вивантажуватись на місцях загального і незагального користування, але не подані під вивантаження з вини одержувача, збір справляється після закінчення терміну безоплатного зберігання.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Посилаючись на приписи статей 33, 34 ГПК України, апеляційний суд вказав, що відповідачем не доведено належними доказами відсутність своєї вини у затримці вагонів, а відтак дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з останнього збору за зберігання вантажів і задовольнив позов.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувана постанова Донецького апеляційного господарського суду є законною та обґрунтованою, а тому не вбачається підстав для її зміни чи скасування.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаного висновку суду, та пов’язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Узлівська" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22 липня 2008 року у справі № 17/28 - без змін.

Головуючий суддя: Т. Добролюбова

Т. Гоголь

Судді:

В. Швець