ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№
2-13/14518-2007

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц
К.В.,

суддів:

Бакуліної
С.В.,

Глос
О.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на
постанову

від
19.02.2008 року Севастопольського апеляційного господарського суду

у
справі  господарського суду

№
2-13/14518-2007 Автономної Республіки Крим

за
позовом

ФО
-підприємця ОСОБА_1

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю “Інвестиційно-консалтингова компанія
“Укрросінвест”

про

спонукання
укласти договір

в
судовому засіданні взяли участь представники :

від
позивача:

не
з'явились

від
відповідача:

не
з'явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Жукова А.І.) від
13.12.2007 року, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду (головуючий суддя -Ткаченко М.І., судді -Антонова І.В.,
Котлярова О.Л.) від 19.02.2008 року, у справі

№
2-13/14518-2007 в задоволенні позову відмовлено.

В
касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та
прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись
на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.635 ЦК
України, ст.ст.173-175 ГК України.

Відзиву
на касаційну скаргу відповідач не надіслав.

Сторони
по справі не скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні
суду касаційної інстанції.

Перевіривши
повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в
постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач
звернувся до суду з позовом про спонукання відповідача укласти договір
купівлі-продажу нерухомого майна. Зазначав, що 12.02.2006 року між сторонами
було укладено договір про намір укласти угоду купівлі-продажу нерухомого майна
по Чорноморському шосе,17 в м. Євпаторії АР Крим. За умовами договору ТОВ
“Інвестиційно-консалтингова компанія “Укрросінвест” зобов'язано було продати
позивачу об'єкт-магазин за 16 500 доларів США. При підписанні договору
відповідач передав позивачу об'єкт, а позивач передав йому 1000 доларів США.
Решту суми ним сплачено 06.10.2006 року. По теперішній час переданий
відповідачем об'єкт використовується позивачем. Судом загальної юрисдикції було
відмовлено в позові про визнання договору дійсним, оскільки укладена угода є
договором про наміри, на момент її укладення у ТОВ “Інвестиційно-консалтингова
компанія “Укрросінвест” було відсутнє право власності на предмет договору.
Позивач обґрунтував позовні вимоги посиланням на ст.ст.173-175 ГК України.

Колегія
суддів вважає, що суди правильно прийняли рішення про відмову в задоволенні
позову, оскільки, як ними встановлено з посиланням на преюдиціальні факти,
договір про наміри (а.с.18), посиланням на який позивач обґрунтовує заявлені
вимоги, укладений між фізичною особою - ОСОБА_1 до ТОВ
“Інвестиційно-консалтингова компанія “Укрросінвест”.

Враховуючи,
що укладення договору від 12.02.2006 року є єдиною обставиною, якою позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги, то колегія суддів вважає, що у позивача як у
фізичної особи -підприємця не виникає з нього будь-яких прав і обов'язків.

Матеріальні
норми (ст.ст.173-175 ГК України), на які як на правове обґрунтування позову
послався позивач, не регулюють правовідносин у переддоговірних спорах.

З
огляду на вищенаведене судами безпідставно застосована до спірних правовідносин
ст.635 ЦК України, посиланням на яку позивач не обґрунтовував заявлених
позовних вимог.

В іншому,
суди вірно відзначили, що ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має
право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної
власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в
порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування
їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним
відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного
стану.

Наведеній
конституційній нормі повністю відповідають положення інституту про укладення
договору, які в ст.627 ЦК України містять імператив щодо свободи договору.

Отже,
позивачем не доведено, що його право як фізичної особи-підприємця порушене
відповідачем через відмову від укладення з ним договору.

Враховуючи
наведене постанова Севастопольського апеляційного господарського суду має бути
залишена без змін незважаючи на викладені в ній мотиви.

Керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу ФО - підприємця ОСОБА_1 на постанову Севастопольського апеляційного
господарського суду від 19.02.2008 року у справі № 2-13/14518-2007 залишити без
задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від
19.02.2008 року у справі

№
2-13/14518-2007 -без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна
О.Глос