ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 р.

№ 2/124

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,

Волковицька Н.О.,

Рогач Л.І.,

за участю представників сторін:

позивача

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача

відповідача

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Аста"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2008р.

у справі

№ 2/124

господарського суду

міста Києва

за позовом

Дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Аста"

до

Київської міської ради

Головного управління земельних ресурсів виконавчого комітету органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про

визнання укладеним договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до Київської міської ради та до Головного управління земельних ресурсів виконавчого комітету органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання його права на оренду земельної ділянки для реконструкції нежитлового будинку з добудовою під торговельно-складський комплекс з мийкою та шиномонтажем, його експлуатації та обслуговування на вул. Академіка Біляшівського, 10 у Святошинському районі міста Києва та висновками, які містяться в ньому, який погоджений в порядку, встановленому рішенням Київської міської ради від 15.07.2004р. № 457/1867 "Про врегулювання процедури передачі в користування земельних ділянок в м. Києві"; про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки для реконструкції нежитлового будинку з добудовою під торговельно-складський комплекс з мийкою та шиномонтажем, його експлуатації та обслуговування на вул. Академіка Біляшівського, 10 у Святошинському районі міста Києва, між Дочірнім підприємством Товариства з обмеженою відповідальністю "Аста" та Київською міською радою, в редакції, яка підписана позивачем та відповідає Закону України "Про оренду землі", Типовому договору оренди землі, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004р. № 220, та переданою дану земельну ділянку з моменту набрання чинності судовим рішенням на умовах договору, визначених у прохальній частині позовної заяви.

Посилаючись на статтю 13 Конституції України, статті 9, 123, 124, пункт 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, частину 5 статті 16, статтю 33, частину 5 статті 46, частину 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 638, 641, 642 Цивільного кодексу України, статті 20, статтю 181 Господарського кодексу України, статті 6, частини 1, 2 статті 16, статті 18, 20 Закону України "Про оренду землі", позивач вважає, що Головним управлінням земельних ресурсів безпідставно не здійснено перевірку документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі та документу, що посвідчує право на земельну ділянку, поданого позивачем, а Київською міською радою неправомірно не підписано направлений йому та підписаний зі сторони позивача договір оренди земельної ділянки.

Відповідачі відхилили позовні вимоги повністю, вказавши, що в силу статті 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації; відповідно до пункту 8 статті 28 Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві рішення органу місцевого самоврядування про передачу спірної земельної ділянки в оренду втратило чинність через 9 місяців після його прийняття, оскільки за даний час не було укладено договору оренди, тобто, відсутнє відповідне волевиявлення уповноваженого органу розпорядитися земельною ділянкою; законі права та інтереси позивача не порушено.

Також Київська міська рада посилалась на відсутність такого способу захисту порушеного права, як визнання договору укладеним.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.05.2008р. (суддя Домнічева І.О.) у задоволенні позову відмовлено повністю; судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо відсутності правових підстав для укладання договору оренди земельної ділянки на підставі рішення, що втратило чинність, недоведеністю порушень зі сторони відповідачів порядку здійснення перевірки поданих позивачем документів та права позивача на оренду спірної земельної ділянки, оскільки саме позивач, який є ініціатором порушення питання про оренду земельної ділянки відповідно до положень статей 116, 123 Земельного кодексу України та зацікавленою особою у результаті розгляду необхідних для цього документів, не звертався до відповідних органів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.08р. (судді: Моторний О.А. - головуючий, Кошіль В.В., Шапран В.В.) рішення місцевого суду залишено без змін з мотивів його прийняття з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному встановленні суттєвих обставин справи.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у даній справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог; касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення та неправильне застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, невідповідність викладених у них висновків обставинам справи.

Так, скаржник зазначає, що судами неправильно застосовано статті 123, 124 Земельного кодексу України, не застосовано статтю 181 Господарського кодексу України, порушено статтю 4 Господарського процесуального кодексу України, статтю 19 Конституції України.

Вважає, що при вирішенні даного спору не підлягали застосуванню положення Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві про обмеження строку чинності рішення, що суперечать чинному законодавству; позивач додержав приписів статті 181 Господарського кодексу України при оформленні проекту договору та його направленні іншій стороні, а відповідачі порушили термін розгляду питання про укладення договору оренди. Таким чином позивача фактично позбавлено законного права на оренду земельної ділянки, на якій знаходиться належне йому нерухоме майно.

Відповідачі відзивів на касаційну скаргу не надали; сторони не скористалися правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є наявність чи відсутність у позивача права оренди земельної ділянки, яке підлягає судовому захисту в силу його порушення, невизнання чи оспорювання, та відповідному оформленню у вигляді письмового договору, відповідність обраного позивачем способу захисту його права фактичним обставинам справи, встановленим судами попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі; тобто, право оренди земельної ділянки може бути набуто з різних підстав та в різному порядку. З огляду на положення Господарського процесуального кодексу України, які визначають зміст позовної заяви та повноваження судової інстанції при розгляді справи та прийнятті рішення, визначення підстав набуття права оренди земельної ділянки повинно бути зазначено позивачем у позовній заяві.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, рішенням Київської міської ради від 21.12.2006р. № 402/459 позивачу передано в короткострокову оренду терміном на 1 рік земельну ділянку площею 0,10га для реконструкції нежитлового будинку з добудовою під торговельно-складський комплекс з мийкою та шиномонтажем, його експлуатації та обслуговування на вул. Академіка Біляшівського, 10 у Святошинському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, у зв'язку з переходом права власності на нежитловий будинок (договір купівлі-продажу від 20.07.2004р.).

На виконання пункту 3.6 згаданого рішення позивач був зобов'язаний звернутися до Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації з клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натуру та виготовлення документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

16.01.2007р. позивач звернувся до Головного управління з проханням доручити виконання вказаних робіт ТОВ "Фірма "Земля-майно", а 26.02.2007р. відкоригував попереднє звернення, визначивши виконавцем робіт ТОВ "НВП "Топос".

Технічна документація із землеустрою щодо передачі земельної ділянки була направлена від ТОВ "НВП "Топос" на перевірку в Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 10.04.2007р., здана на погодження Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 11.05.2007р.

Також судом встановлено, що у зв'язку з відсутністю повідомлення позивача зі сторони Головного управління земельних ресурсів про закінчення перевірки поданих документів після закінчення двох місяців, визначених пунктом 5 статті 28 Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в Києві для розгляду цих питань, позивач звертався до Головного управління листами від 06.09.2007р., від 13.09.2007р., від 22.10.2007р.

У відповідь на звернення від 06.09.2007р. Головне управління листом від 15.10.2007р. № 05-358/33662 відповіло про втрату чинності рішенням Київської міської ради від 21.12.2006р. № 402/459 про передачу земельної ділянки відповідно до пункту 8 статті 28 Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в Києві.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про втрату чинності рішенням Київської міської ради про надання земельної ділянки в оренду позивачу відповідно до пункту 8 статті 28 Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в Києві, а відтак керувався статтею 116 Земельного кодексу України, за якою громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статей 9, 116, 123 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальної громади міста Києва відноситься до повноважень Київської міської ради; громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом; надання земельної ділянки в користування здійснюється з ініціативи зацікавленої особи.

Також за частиною 2 статті 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації.

Пунктом 8 статті 28 Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 15.07.2004р. № 457/1867, передбачено, що рішення Київської міської ради про передачу земельної ділянки в оренду вважається таким, що втратило чинність,через 9 місяців після набуття ним чинності, якщо відповідний договір оренди землі не укладено.

За частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Зазначаючи про те, що Земельний кодекс не містить обмеження чинності рішення Київської міської ради, скаржник не врахував, що даний законодавчий акт не регулює діяльність органів місцевого самоврядування; поза тим касаційна скарга не містить посилань на законодавчий акт, якому суперечать вказані положення Регламенту.

Також не може бути прийнято до уваги посилання скаржника на не застосування судами статті 181 Господарського кодексу України, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів направлення позивачем відповідачу проекту договору відповідно до положень статті 181 Господарського кодексу України; скаржником не зазначено про відповідні матеріали справи, які не були оцінені судами попередніх інстанцій. Направлення проекту договору та додатків до нього третьою особою не стосується порядку укладення договору за приписами статті 181 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111-5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний та місцевий господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України розглядаючи справу, всебічно, повно та об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували правовідносини, що виникли та існували між сторонами.

Прийняті апеляційним та місцевим господарськими судами постанова та рішення відповідають вимогам статей 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх суперечності обставинам справи.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права при прийнятті постанови та рішення не знайшли свого підтвердження, з огляду на що підстав для скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Аста" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.08р. у справі № 2/124 господарського суду міста Києва та рішення господарського суду міста Києва від 13.05.08р. залишити без змін.

Головуючий                                                                      Т. Дроботова

Судді:                                                                                Н.Волковицька

Л. Рогач