ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2008 р.

№ 12/2

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.

Суддів

Шевчук С.Р. (доповідач)

Владимиренко С.В.

розглянувши касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях “Закарпаттурист”

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2008р.

у справі

№12/2 господарського суду Закарпатської області

за позовом

Закритого акціонерного товариства “Закарпатське облпаливо”

до

Закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях “Закарпаттурист”

про

стягнення суми 1939,52грн. трьох процентів річних та 6073,07грн. інфляційних

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: не з’явились

- відповідача: не з’явились

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007р. закрите акціонерне товариство "Закарпатське облпаливо" звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист" 1939,52 грн. трьох відсотків річних та 6073,07 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.02.2007р. позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1489 грн. -3% річних, 4368 грн. інфляційних, 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2007р. вказане рішення суду змінено шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 4368,64 грн. інфляційних та 1323,36 грн. 3% річних. В решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.11.2007р. прийняті у даній справі судові рішення скасовано та справу передано до цього ж суду для нового розгляду.

Після нового розгляду, господарський суд Закарпатської області (суддя Якимчук Л.М.) прийняв рішення від 29.01.2008р., яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2008р. про часткове задоволення позову шляхом стягнення 4368,64 грн. втрат від інфляції, 1347,87 грн. 3% річних, 72,78 грн. державного мита та 84,20 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові повністю.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 1112 ГПК України та не надіслав відзив на касаційну скаргу, втім в силу ст. 75 ГПК України це не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України Шульги О.Ф. від 23.07.2008р. в зв’язку з виходом з лікарняного судді Владимиренко С.В. змінено колегію суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючого Кота О.В., суддів Шевчук С.Р., Владимиренко С.В.

Сторони не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, рішенням господарського суду Закарпатської області від 22.10.2002 р. у справі №12/240, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 08.07.2003р. встановлено факт передачі позивачем відповідачу вугілля на підставі рахунків-фактури №148 від 15.05.2001 р. і №292 від 07.02.1999 р. та довіреності серія ЯАХ №815098 від 07.02.1999 р. і стягнуто з відповідача на користь позивача суму 13251,99 грн. основного боргу, 5091,04 грн. інфляційних збитків та 894,51 грн. три проценти річних.

Після набрання законної сили судовим рішенням, відповідач в добровільному порядку сплатив 2 689,62 грн., а решту 16547,92 грн. стягнуто органом ДВС в примусовому порядку, що підтверджується копією виписки з банківського рахунку від 19.09.2006 р.(Т-1, а.с.10).

Предметом даного судового спору стала матеріально-правова вимога закритого акціонерного товариства "Закарпатське облпаливо" про стягнення з закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях “Закарпаттурист” 1939,52 грн. 3% річних та 6073,07 грн. інфляційних, що виникли у зв’язку з несвоєчасністю розрахунків з часу набрання законної сили рішення господарського суду від 22.10.2002 р. до повного виконання зобов’язання.

Задовольняючи частково вимоги позивача місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, посилався на те, що позивач виходячи з умов ст. 625 ЦК України має право вимагати стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних за весь час прострочення, проте, враховуючи встановлений ст. 256 ЦК України 3-х річних строк позовної давності, стягненню підлягають лише інфляційні та річні за період з січня 2004р. по 19.09.2006р.(дата погашення заборгованості).

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з таким висновком попередніх судових інстанцій, оскільки відповідно до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та ст.174 ГК України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

При цьому, припиняється господарське зобов’язання, згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України, виконанням, проведеним належним чином. Якщо ж зобов'язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, встановлених ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судами попередніх судових інстанцій встановлено, що відповідачем обов’язок оплати отриманого вугілля, факт невиконання якого встановлений рішенням господарського суду Закарпатської області від 22.10.2002р. в справі №12/240 виконано лише 19.06.2006р., а отже, враховуючи, що в країні відбулися інфляційні процесі позивач має право на збереження реальної величини не сплачених грошей та на отримання плати за користування його коштами за весь час прострочення. Відтак суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення 3% річних та втрат від інфляції за період з січня 2004р. по дату виконання зобов’язання, врахувавши встановлений ст. 256 ЦК України 3-х річних строк позовної давності.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків суду, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для скасування прийнятих у справі рішень, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях “Закарпаттурист” залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2008р. у справі №12/2 залишити без змін.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Владимиренко С.В.