КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2008                                                                                           № 22/136

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин Н.В.

суддів:           Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

при секретарі:           Дзюбі О.В.

За участю представників:

Від позивача - Подкуйко О.Ю. ( довір. №93 від 25.12.07); Від відповідача - Базилицький С.В. (довір. №2 від 07.05.07);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого підприємства "Аспект"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.05.2008

у справі № 22/136 (Сівакова В.В.)

за позовом                               Закритого акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГОУкраїна"

до                                                   Малого підприємства "Аспект"

про                                                  стягнення 5568,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва позов задоволено повністю. Стягнуто з Малого підприємства „Аспект” на користь Закритого акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна” 5 568 грн. 53 коп. сплаченого страхового відшкодування, 102 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції грунтується на тому, що підставою для виплати ЗАТ „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна” страхового відшкодування є страховий випадок, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна із володінням та користуванням якого пов’язані майнові інтереси страхувальника, що є об’єктом страхування за укладеним з ним договором.

Місцевий господарський суд також зазначає, що винним у скоєні ДТП визнано водія автомобіля ГАЗ-3102 д.н. 484-78 КА, що належить Малому підприємству „Аспект”, а отже, шкода, завдана працівником під час виконання ним своїх трудових обов’язків відшкодовує юридична особа.

Суд першої інстанції вказує й на те, що 16.02.2004р. ( в день коли було скоєно ДТП) автомобіль ГАЗ-3120 д.н. 484-78КА знаходився в розпорядженні механіка Воробйова С.О. при здійсненні ним посадових обов’язків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції Мале підприємство „Аспект” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2008р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач вказує про те, що ні позивач, ні власник застрахованого автомобіля Volvo V 70 ХС д/н 417-71 КА, з метою встановлення розміру заподіяної шкоди, не замовляли автотоварознавчої експертизи. Розмір збитку позивачем визначався на підставі рахунку –фактури, складеному ТОВ „Олекс-АС”, який в подальшому був незаконно покладений в основу страхового акту, згідно якого було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування.

Також апелянт посилається на те, що на момент ДТП Воробйов С.О. не виконував своїх трудових обов’язків перед МП „Аспект” – власником автомобіля ГАЗ – 3102 що підтверджується часом вчинення ДТП, відсутністю шляхового листа і дозволу на проведення надурочної роботи, наказом про строгу догану та іншими документами.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів встановила наступне.

В результаті настання страхового випадку, дорожньо - транспортної пригоди за участю автомобіля відповідача та застрахованого позивачем автомобіля , ЗАТ „Акціонерна страхова компанія” ІНГО Україна” сплатило страхувальнику – АКБ „Сітібанк – Україна” у відповідності до страхового акта 5568,53 грн. страхового відшкодування.

14.03.2008р. до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Закритого акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна”, в якій позивач просить стягнути з Малого підприємства „Аспект” 5 568,53 грн. витрат за договором страхування.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з вини водія відповідача Воробйова С.О. було скоєно ДТП. Позивачем виплачено страхове відшкодування страхувальнику в сумі 5 568 грн. 53 коп. Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, а тому позивач вважає, що у нього виникло право вимагати від відповідача, як особи винної у скоєні ДТП, в порядку регресу суми виплаченого ним страхового відшкодування страхувальнику.

Оспорюваним рішенням місцевого господарського суду позов задоволено повністю.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком Господарського суду м. Києва з наступних підстав.

16 лютого 2004 року по пр. Ватутіна в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ-3102, державний номерний знак 484-78 КА, що належить Малому підприємству „Аспект”, яким керував Воробйов С.О. та автомобіля Volvo V 70 ХС д/н 417-71 КА, що належить АКБ „Сітібанк-Україна”, під керуванням Рибальченка О.С.

Автомобіль Volvo V 70 ХС д/н 417-71 КА, що належить АКБ „Сіті банк –Україна”, був застрахований Закритим акціонерним товариством „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна”.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 22.03.2004р. винним у скоєні ДТП визнано водія автомобіля ГАЗ-3102 державний номерний знак 484-78 КА Воробйова С.О.

13.04.2004р. позивачем складено страховий акт №5824, відповідно до якого зазначена подія (дорожньо-транспортна пригода) визнана страховою та прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування.

Платіжним дорученням №3617 від 19.04.2004р. позивач виплатив страхувальнику 5568,53 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1191 Цивільного Кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги(регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 27 Закону України “Про страхування” зазначає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна норма міститься і в ст.993 Цивільного кодексу України відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З матеріалів справи вбачається, що винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася по пр. Ватутіна в м. Києві визнано Воробйова С.О.

Статтею 1187 Цивільного Кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов’язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 із змінами і доповненнями Верховний суд звертає увагу на те, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до п. 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного суду з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах та враховуючи норми ст.27 Закону України „Про страхування” випливає, що розмір вимоги, що переходить до страховика повинна відповідати сумі понесених витрат на виконання зобов’язання по відшкодуванню шкоди, в даному випадку Закритим акціонерним товариством „Акціонерна страхова компанія” ІНГО Україна”.

Слід зазначити про те, що судом першої інстанції вірно визначено, що фактичний розмір виплати позивачем страхувальнику не перевищує страхової суми , визначеної п.2 договору страхування транспортного засобу ( поліс № К013482), страховим актом №5824 від 13.04.2004р., а тому відсутні підстави для задоволення заявленого відповідачем клопотання про призначення судової експертизи, витребування доказів та виклик в судове засідання працівника підприємства.

Крім того в п.3 роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/424 від 11.11.98 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи” вказується на те, що оцінюючи висновок експерта, господарський суд повинен виходити з того, що цей висновок не має заздалегідь встановленої сили і переваг щодо інших доказів. А згідно з ч.5 ст.42 Господарського процесуального кодексу висновок судового експерта для господарського суду не є обов’язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як зазначалось вище винним у сколенні ДТП визнано водія автомобіля ГАЗ – 3102 державний номерний знак 484-78 КА, Воробйова С.О.

З наказу №28-к від 01.11.2002р. МП „Аспект” вбачається, що Воробйов С.О. прийнятий на роботу до підприємства на посаду інженера-механіка з 01.11.2002р.

Відповідно до посадової інструкції механіка автотранспорту його посадовим обов’язком є здійснення роботи по випуску автомобілів на лінії, ремонт автомобілів, тощо.

В наказі №10-к від 18.02.2004р. вказано, що 16.02.2004р. (день скоєня ДТП) автомобіль ГАЗ-3120 д.н. 484-78 КА знаходився в ремонті, тобто знаходився в механіка Воробйова С.О. при здійсненні ним посадових обов’язків.

Відповідач посилається на те, що Воробйов С.О. самовільно заволодів автомобілем ГАЗ – 3102 державний номерний знак 484-78 КА і тому відповідач не повинен нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Дані посилання відповідача не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2007р. по даній справі, встановлено, що джерело підвищеної небезпеки ( автомобіль) з володіння відповідача в наслідок протиправних дій інших осіб не вибувало. Наданий відповідачем наказ №10-к від 18.02.2004р., яким Воробйову С.О. за самовільний виїзд з території підприємства оголошено строгу догану, не може бути прийнятий судом, як належний доказ протиправного заволодіння джерелом підвищеної небезпеки іншою особою.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва по справі № 22/136 від 06.05.2008р. відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2008р. у справі № 22/136 залишити без змін, апеляційну скаргу Малого підприємства „Аспект” - без задоволення.

2. Матеріали справи № 22/136 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Пашкіна С.А.

Калатай Н.Ф.

27.06.08 (відправлено)