ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 липня 2008 р.

№ 15/660

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) “Київреклама”, м. Київ (далі –КП “Київреклама”)

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2008

зі справи № 15/660

за позовом КП “Київреклама”

до товариства з обмеженою відповідальністю “Рекламна група “Малліс”, м. Київ (далі –ТОВ “РГ “Малліс”)

про стягнення 965 010, 01 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.01.2008 позов задоволено: з ТОВ “РГ “Малліс” стягнуто на користь КП “Київреклама”: 453 483, 42 грн. основного боргу; 19 038, 60 грн. - 3% річних; 59 606, 53 грн. збитків від інфляції; 7 472, 33 грн. пені; 5 396, 01 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 зазначене рішення місцевого господарського суду змінено та пункт 2 його резолютивної частини викладено в новій редакції, згідно з якою з ТОВ “РГ “Малліс” стягнуто на користь КП “Київреклама”: 107 381, 21 грн. основного боргу; 3 485, 54 грн. - 3% річних; 6 252, 02 грн. пені; 4 489, 53 грн. збитків від інфляції; 1 216, 08 грн. державного мита та 31, 64 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

КП “Київреклама” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 10.06.2008 б/н, в якій просить оскаржувану постанову апеляційної інстанції з даної справи скасувати, а рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2008 залишити без змін.

Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) касаційна скарга повинна містити вимоги особи, що подала скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Проте у даній касаційній скарзі не зазначено, порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права припустився, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваної постанови, в чому саме полягало таке порушення або неправильне застосування і яким чином це вплинуло на прийняття відповідного судового рішення. Доводи скаржника стосуються виключно питань, пов’язаних з установленням фактичних обставин даної справи та оцінкою наявних у ній доказів. Тим часом касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у скарзі не зазначено суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Крім того, Вищий господарський суд України вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно з частинами першою-третьою статті 28 ГПК України:

- справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника;

- керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище;

- представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Між тим, касаційну скаргу КП “Київреклама” підписано його представником Т. Убері. На підтвердження права підписання такої скарги до неї додано довіреність від 28.01.2008 № 196/946/КР, яка, в свою чергу, підписана “в.о. директора В.В. Корзун”. При цьому будь-яких документа чи документів, які підтверджували б наявність у останнього (“в.о. директора В.В. Корзун”) права підписання такої довіреності від імені підприємства скаржником не подано. Наведене КП “Київреклама” необхідно врахувати в разі повторного подання касаційної скарги в порядку частини третьої статті 1113 ГПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 “Про державне мито”, сплачене КП “Київреклама” згідно з платіжним дорученням від 30.05.2008 № 653 державне мито в сумі 4 883, 15 грн., підлягає поверненню з державного бюджету.

Керуючись пунктом 6 частини першої та частиною другою статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 зі справи № 15/660 повернути комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) “Київреклама”.

2. Повернути комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) “Київреклама” державне мито в сумі 4 883, 15 грн. Видачу довідки на повернення державного мита доручити господарському суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов