КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2008                                                                                           № 24/7

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Алданової С.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Говоров І.В.(довіреність № б/н від 21.01.2008 р.)

відвідповідача - Марченко О.В. (довіреність № 23-04 від 08.04.2008 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавнича група "Альфа"

на рішення Господарського суду м.Києва від 10.04.2008

у справі № 24/7

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Майстер-Клас"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Видавнича група "Альфа"

про                                                  стягнення 64326,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговельна компанія “МАЙСТЕР-КЛАС” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавнича група “Альфа” про стягнення 50679,50 грн. боргу, 1469,70 грн. інфляційних втрат, 194,02 грн. 3 % річних, 1262,49 грн. пені, 10721,14 грн. юридичних послуг.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.04.2008 р. у справі № 24/7 вимоги позивача задоволені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2008 р. частково і прийняти нове рішення, яким в стягненні з відповідача вартості юридичних послуг в розмірі 10721,14 грн. відмовити.

Скаргу мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції в частині стягнення вартості юридичних послуг в розмірі 10721,14 грн., не відповідає обставинам справи, а оскаржуване рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між позивачем та відповідачем 22.10.2007 р. було укладено договір купівлі-продажу № 185 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Продавець (позивач) передає у власність протягом строку дії даного договору, а Покупець (відповідач) приймає та оплачує на умовах та в порядку, визначених даним Договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, що засвідчують передачу-приймання товару, та є невід’ємними частинами Договору.

Сума кожної поставленої партії Товару визначається згідно з видатковою накладною (п. 2.2. Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено продукцію згідно видаткових накладних № МК-0006473 від 14.12.2007 р. на суму 14939,50 грн., № МК-0006472 від 14.12.2007 р. на суму 9072,00 грн. та № МК-0006368 від 11.12.2007 р. на суму 31668,00 грн. (копії накладних містяться в матеріалах справи), на загальну суму 55679,50 грн.

Поставлена продукція відповідачем отримана, що підтверджується підписами уповноважених осіб на видаткових накладних та довіреностями серія ЯОН № 233393 та серія ЯОН № 238388, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до п. 2.3. Договору, Покупець зобов’язаний оплатити 100 % суми, вказаної у відповідній накладній, кожної отриманої партії товару протягом 14 календарних днів, або зробити попередню оплату. День отримання продукції є першим днем строку оплати.

Всупереч даному пункту Договору, відповідач на дату подання позову до місцевого господарського суду розрахувався лише частково, сплативши 5000 грн. основного боргу.

Отже, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що розмір основного боргу відповідача на дату подання позову становить 50679,50 грн.

Відповідачем додано до матеріалів справи платіжне доручення № 465 від 07.04.2008 р., відповідно до якого після подачі позову до Господарського суду м. Києва ним було перераховано позивачу 2000 грн.

Таким чином, колегія суддів підтримує думку суду першої інстанції про те, що розмір основного боргу на дату прийняття оскаржуваного рішення становить 48679,50 грн.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, що підтверджується ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідач належним чином своїх обов’язків не виконав, суму основного боргу сплатив лише частково.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 48679,50 грн.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1262,49 грн., інфляційних втрат в розмірі 1469,70 грн., 3 % річних в розмірі 194,02 грн. та вартості юридичних послуг в розмірі 10721,14 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 6.2. Договору, за порушення строків проведення розрахунків відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Відповідно до розрахунку, зробленого позивачем, перевіреного судами першої та апеляційної інстанцій, розмір пені становить 1262,49 грн., інфляційних втрат - 1469,70 грн., 3 % річних - 194,02 грн.

Розглянувши вимоги позивача щодо стягнення витрат на юридичні послуги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 8.2. Договору у випадку звернення до суду винна сторона відшкодовує стороні, на користь якої винесено рішення, вартість наданих юридичних послуг у зв’язку з таким зверненням, але у розмірі не більше 20-ти відсотків ціни позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що він на виконання п. 8.2. Договору уклав Договір № 06 від 11.02.2008 р. про надання юридичних послуг з фізичною особою – підприємцем Говоровим І.В. та сплатив останньому винагороду у розмірі 10721,14 грн., як передбачено п. 8.2. Договору (20 % ціни позову). Документально підтверджуючи вказаний факт, позивач посилається на платіжне доручення № 939 від 11.02.2008 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з твердженням відповідача про невідповідність п. 8.2. Договору вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в порушення зазначеної норми належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не навів.

Тому колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2008 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв’язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавнича група “Альфа” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2008 р. у справі № 24/7 залишити без змін.

Справу № 24/7 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді

23.06.08 (відправлено)