ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2008 р.

№ 42/417

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Губенко Н.М.,

Барицької Т.Л.,

Шевчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року

у справі

№ 42/417

за позовом

Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про

стягнення 71 181, 38 грн.,

за участю представників сторін від:

позивача:

Белячкова О.В. (дов. № 2-16 від 26.12.2007 року);

відповідача:

Мельник В.В. (дов. № 14-36 від 10.01.2008 року),

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2007 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення з відповідача 71 181, 38 грн. збитків, завданих внаслідок неналежного виконання відповідачем обов’язку щодо передачі природного газу за договором № 115-759 на постачання природного газу від 28.12.2005.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.11.2007 (суддя Паламар П.І.) позов задоволено - стягнуто з відповідача на користь позивача 71 181, 38 грн., боргу, 712 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку щодо передачі природного газу за договором позивач поніс витрати на придбання газу за більшою ціною, що призвело до збитків у розмірі 71 181, 38 грн., а тому на підставі вимог ст. 623 ЦК України, ст. 224 ГК України з відповідача підлягає стягненню 71 181, 38 грн. збитків.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року (колегія суддів у складі: Смірнова Л.Г. –головуючий, Алданова С.О., Коротун О.М.) (далі –постанова) рішення скасовано, в задоволені позову відмовлено за недоведеністю факту заподіяння збитків. Постановлено стягнути з позивача на користь відповідача 355, 91 грн. витрат по оплаті державного мита.

Позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у даній справі та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечує проти задоволення касаційної скарги та просить Вищий господарський суд України залишити без змін постанову апеляційного господарського суду, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.

В силу ст. 43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. При цьому, господарський суд повинен створювати сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій 28.12.2005 між відповідачем, як постачальником, та позивачем, як покупцем, був укладений договір № 115-759 на постачання природного газу.

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов’язується передавати у власність покупцеві протягом 2006 року імпортований природний газ (далі - газ) для забезпечення виробничо-технічних витрат покупця, а покупець зобов’язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Згідно з умовами договору постачальник здійснює поставку газу покупцеві протягом 2006 року в обсязі 17,800 млн.куб.м., розподіл квартальних обсягів природного газу здійснюється рівномірно по місяцях кварталів, виходячи із середньомісячного квартального обсягу.

Наказами відповідача № 322 від 31.05.2006, № 365 від 23.06.2006 ціна природного газу за спірним договором з 01.06.2006 була встановлена у розмірі 670, 75 грн. за 1000 м3 газу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач обґрунтовує свої збитки тим, що відповідач не передав йому у червні-липні 2006 року відповідно 202709 м3 та 160758 м3 природного газу за встановленою ціною, внаслідок чого, з метою покриття дефіциту, позивач був змушений закупити відповідні обсяги газу у іншого продавця, а саме Закритого акціонерного товариства "Укргаз-Енерго" за ціною 866,592 грн. за 1000 м3 газу відповідно до умов договору №117ТР-220 на постачання природного газу від 18.06.2007 року. Різницю між вартістю природного газу по вищевказаному договору та договору укладеному з відповідачем позивач визначає як свої збитки на підставі ст.623 ЦК України та ст.ст.224,225 ГК України.

За нормами ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкта права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язань, доказується кредитором.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

В силу ст.22 ЦК України під збитками розуміються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ).

У відповідності з нормами п. 4 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Оскільки предметом спору у даній справі є стягнення збитків, заподіяних не виконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за умовами договору, то предметом доказування у даній справі є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення.

Отже, при пред’явленні позову позивач повинен довести лише факт порушення зобов’язання, розмір збитків та причинний зв’язок між порушенням зобов’язання і виниклими збитками. При цьому, він звільняється від обов’язку доводити вину боржника. Тягар доказування відсутності вини в порушенні зобов’язання лежить на боржникові.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Разом з тим, суди двох інстанцій не встановили належним чином обставини щодо наявності чи відсутності протиправної поведінки відповідача, яка полягає у порушенні ним умов договору № 115-759 від 28.12.2005 внаслідок не поставки позивачу природного газу.

Також не досліджено судами попередніх інстанцій належним чином причинний зв’язок між фактичним невиконанням відповідачем своїх зобов’язань щодо поставки природного газу в обсягах, визначених договором, та збитками позивача у вигляді реальних збитків, завданих цим невиконанням, що свідчить про неповне з’ясування судами обставин справи.

Не дана оцінка судами першої та апеляційної інстанцій і доказам відповідача щодо відсутності його вини у заподіянні збитків позивачу.

Як суд першої інстанції, задовольняючи позов, так і суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та відмовляючи в позові, не дали належної оцінки доказам, наданим позивачем у підтвердження понесення збитків в результаті закупки природного газу у Закритого акціонерного товариства "Укргаз-Енерго" по договору №117ТР-220 на постачання природного газу від 18.06.2007 за ціною 859,248 грн. за 1000 м3 газу.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, позивач на підтвердження понесення витрат по придбанню природного газу по договору №117ТР-220 від 18.06.2007 за більшою ціною надав копію платіжного доручення № PR9436 від 19.10.2007.

Однак, судами попередніх інстанцій, не були перевірені зазначене платіжне доручення на предмет того, чи є воно належним доказом сплати позивачем вартості придбаного ним газу по договору №117ТР-220 від 18.06.2007 у відповідності до вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976.

Разом з тим судами не було досліджено, чи було вжито позивачем всіх належних заходів, з метою придбання газу у 2006 році, за більш вигідною ціною.

Неповне встановлення судами обставин, що мають значення для справи, є порушенням вимог: ст. 47 ГПК України, яка визначає, що судові рішення ухвалюються за результатами обговорення усіх обставин справи; ст. 38 ГПК України, яка зобов’язує суд у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Вказані порушення норм процесуального права призвели до неповного з’ясування обставин справи, у зв’язку з чим відсутні підстави вважати, що судами дана правильна юридична оцінка спірним правовідносинам та зроблений відповідний чинним нормам матеріального права висновок щодо прав і обов’язків сторін.

З огляду на викладене та враховуючи, що в порушення ст. 43 ГПК України судами попередніх інстанцій повно, всебічно і об’єктивно не досліджені обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а передбачені процесуальним законодавством, зокрема, ч.1 ст. 1115, ч.2 ст.1117 ГПК України, межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одного доказу над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 та рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2007 у справі № 42/417 скасувати.

3. Справу № 42/417 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Судді:                                                                                   Н.М. Губенко

Т.Л. Барицька

С.Р. Шевчук