ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008 р.

№ 20/76

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М., - головуючого,

Васищака І.М.,

Мамонтової О.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ВАТ “Укрнафтохімпроект”

на постанову

та

на рішення

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року

господарського суду Полтавської області від 11.01.2007 року

у справі господарського суду

Полтавської області

за позовом

ВАТ “Укрнафтохімпроект”

до

3-тя особа

ТОВ “Центр-ЛТД”

Полтавська обласна служба Української державної інвестиційної експертизи

про

стягнення 17131,72 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Сірик С.І.,

від відповідача: Горболис О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року ВАТ “Укрнафтохімпроект” звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ “Центр-ЛТД” про стягнення 17131,72 грн. вартості виконаних робіт.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.01.2007 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року рішення місцевого господарського суду від 1101.2007 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ВАТ “Укрнафтохімпроект” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року та рішення господарського суду Полтавської області від 11.01.2007 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Заявлене клопотання відхилено судової колегії з огляду на повноваження касаційної інстанції, передбачені ст. 111-9 ГПК України.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 24.03.2003 року між ВАТ “Укркафтохімпроект” (виконавець) та ТОВ БФ “Центр ЛТД” (замовник) було укладено договір про створення проектної продукції №1020, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов"язання виконати роботи з "Розробки проекту вузла приготування модифікованого бітуму з використанням технології НВЦ "Композит".

Пунктом 1.3 договору сторони обумовили, що зміст та строки виконання робіт визначаються календарним планом.

Відповідно до календарного плану строк виконання робіт –31.07.2003 року.

04.08.2003 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору №1020, якою змінено строки виконання робіт по етапу № 1 –розробка вузла приготування модифікованого бітуму з використанням технології Науково-виробничого центру “Композит”на установці титул 19/6 ТОВ БФ “Центр ЛТД”.

22.01.2004 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору, відповідно до якої було внесено зміни до календарного плану, а саме внесено етап № 2 –корегування проекту електротехнічного та автоматизація технологічного процесів.

Пунктом 3 додаткової угоди № 2 встановлено, що по етапу № 2 календарного плану ТОВ БФ “Центр ЛТД” до початку робіт сплачує аванс в розмірі 40 відсотків від вартості робіт, остаточна оплата виконаних робіт здійснюється протягом 20 банківських днів з дня підписання сторонами акту здачі-прийняття виконаних робіт.

Відповідно до умов п. 7 додаткової угоди № 2, вартість етапу № 2 становить 19995,00 грн.

Згідно з ст. 887 ЦК України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Відповідно до приписів ст. 889 ЦК України, замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Згідно з пунктом 3.2 договору, зобов"язання по договору вважаються виконаними після підписання замовником та виконавцем акту приймання-передачі робіт.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між АТ “Укрнафтохімпроект” та ТОВ БФ “Центр ЛТД” було підписано акт № 1653 від 10.11.2003 року про виконання робіт етапу № 1 на суму 126657,60 грн.

В матеріалах справи міститься акт №1782 від 23.09.2003 року про виконання робіт по етапу № 2 на суму 14396,40 грн., який підписаний лише виконавцем.

Також в матеріалах справи міститься накладна № 270 від 01.09.2004 року про направлення технічної документації, а саме вузла приготування модифікованого бітуму. Однак, зазначена накладна не відповідає вимогам Інструкції з ведення бухгалтерської документації.

Враховуючи вищевикладене, приписи ст. 33 ГПК України, а також те, що позивач не надав під час розгляду справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт прийняття замовником робіт по другому етапу (підписаний акт приймання-передачі виконаних робіт замовником та підрядником, доказів про направлення виконавцем та отримання замовником акту для його підписання, тощо), судова колегія погоджується з висновками попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача решти вартості робіт по етапу № 2, оскільки такий обов"язок у відповідача не виник в силу умов договору.

Судова колегія також погоджується з висновком попередніх судових інстанцій, що заявлена позивачем вимога про зобов"язання відповідача оформити акт приймання-передачі виконаних робіт №1782 від 22.01.2004 року не відповідає способам захисту порушеного права, передбаченими ст. 16 ЦК України, а тому така вимога не може бути задоволена.

На підставі вищевикладеного, оскаржувані судові рішення є такими, що винесені при повному, об"єктивному дослідженні всіх обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для їх зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року та рішення господарського суду Полтавської області від 11.01.2007 року у справі №20/76 залишити без змін.

Головуючий М. Черкащенко

Судді І. Васищак

О. Мамонтова