ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.07.08                                                                                           Справа № 17/53

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Зварич О.В.

Юрченко Я.О.

при секретарі Горбач Ю.Б.,

за участю представників:

від позивача - Турчинська О.Б.

від відповідача (скаржник) - не з’явився

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю компанія «Інвестжитлобуд»вих.№06/07 від 05.06.2008 року

на рішення господарського суду Рівненської області від 28.05.2008 року (підписане 31.05.2008 року), суддя Петухов М.Г.

у справі №17/53

за позовом Акціонерного товариства закритого типу фірми «Рівнебуд», м.Рівне

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю компанія «Інвестжитлобуд», м.Рівне

про розірвання договорів купівлі-продажу №87 від 15.11.2007 року та №124 від 14.12.2007 року, стягнення в сумі 60751,20 грн.

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Рівненської області від 28.05.2008 року по справі №17/53 позов задоволено, розірвано договори купівлі-продажу №87 від 15.11.2007 року та №124 від 14.12.2007 року укладені між АТЗТ фірмою «Рівнебуд»та ТзОВ компанією «Інвестжитлобуд», стягнено з ТзОВ компанії «Інвестжитлобуд»на користь АТЗТ фірми «Рівнебуд»- 60751,20 грн. попередньої оплати.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач зобов’язання у встановлені договорами купівлі-продажу №87 від 15.11.2007 року та №124 від 14.12.2007 року строки не виконав, продукцію в повному обсязі не поставив, що підтверджено матеріалами справи, таким чином суд із врахуванням ст.ст.509, 525-527, 530, 612, 651, 693 ЦК України, прийшов до висновку про розірвання зазначених договорів та стягнення з відповідача суми попередньої оплати проведеної позивачем.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням господарського суду ТзОВ компанії «Інвестжитлобуд»подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 28.05.2008 року по справі №17/53, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, в зв’язку з тим, що таке суперечить фактичним обставинам справи, зазначаючи при цьому, що вимога позивача про розірвання договорів купівлі-продажу не містить посилання на ст.651 ЦК України, а також позивачем не наведено підстав для розірвання договорів передбачені вказаною статтею.

Представник скаржника (відповідача) в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представники позивача в судовому засіданні просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, вказуючи на те, що скаржником істотно порушено умови договорів, а відповідно до п.2 ст.651 ЦК України договір може бути може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обов’язковою, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав:

ТзОВ компанією «Інвестжитлобуд»(в тексті договорів - Продавець) та АТЗТ фірмою «Рівнебуд»(в тексті договорів - Покупець) укладено договори купівлі-продажу №87 від 15.11.2007 року та №124 від 14.12.2007 року.

Відповідно до умов договору, а саме п.1.1 договорів купівлі-продажу, відповідач зобов’язувався поставити та передати у власність позивача продукцію в кількості, якості та асортименті згідно умов Договорів, а позивач зобов'язувався прийняти продукцію та оплатити її на умовах, згідно Договорів. Згідно із п.2 договорів купівлі-продажу позивач проводить оплату за товар шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача до 31.12.2007 року.

Так, позивачем здійснено авансову оплату за продукцію згідно специфікації та умов договору № 87 від 15.11.2007р., що підтверджується платіжними дорученнями №1559 від 19.11.2007 на суму 62455,80 грн., № 1809 від 27.12.2007р. на суму 20000 грн. на загальну суму 82455,80 грн. А також авансову оплату згідно договору № 124 від 14.12.2007р., згідно платіжного доручення №1808 від 27.12.2007р. на суму 34175,34 грн.

Таким чином, оплата проведена позивачем згідно вказаних вище договорів становить 116631,14 грн.

Відповідач належним чином зобов’язання згідно договорів щодо поставки товару не виконав, поставив позивачу лише частину продукції на суму 55879,94 грн., згідно видаткової накладної № ІЖБ-1 від 04 січня 2008 року.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку, а згідно ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов”язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем на адресу відповідача направлено лист вих.№03/87 від 27.03.2007р. з вимогою здійснити поставку недопоставленого товару згідно умов договору. Однак, така вимога відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Стосовно заперечень скаржника на те, що вимоги позивача про розірвання договорів не містять посилання на ст.651 ЦК України, то слід зазначити що такі не заслуговують на увагу, оскільки згідно із ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Закону України "Про господарські суди", цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Таким чином, суд при вирішенні спорів застосовує законодавство, що регулює певні правовідносини між учасниками, незалежно від того чи є посилання на нього сторін.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.101,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення господарського суду Рівненської області від 28.05.2008 року по справі №17/53 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю компанія «Інвестжитлобуд»без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Зварич О.В.

Юрченко Я.О.