ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 р.

№ 15-29/34-08-545

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

Н. Дунаєвської,

І. Воліка (доповідача),

Т. Козир,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства (ВАТ)

"Одеський коровай"

на рішення

від 14.05.2008 року

господарського суду Одеської області

у справі

№ 15-29/34-08-545

за позовом

ВАТ "Одеський коровай"

до

Відкритого акціонерного товариства (ВАТ)

важкого вагобудування "Точмаш"

про

стягнення 135 780,69 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

1)          Єршов О.С. (дов. від 12.08.2008 № 1);

2) Лук’ян С.Г. (дов. від 12.08.2008 № 2);

відповідача

Ослан Б.О. (дов. від 20.02.2008 № б/н);

У судовому засіданні 20.08.2008 оголошена перерва до 09.50 год. 27.08.2008 для оголошення резолютивної частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року ВАТ "Одеський коровай" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ВАТ важкого вагобудування "Точмаш” про стягнення основного боргу в розмірі 109 529,95 грн., пені в розмірі 26 250,74 грн., державне мито у розмірі 1 357,80 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки № 06/0018 від 02.06.2006, відповідно до умов якого відповідач (підрядник) зобов'язався виготовити, поставити та здійснити шеф-монтажні та пусконалагоджувальні роботи, а позивач (замовник) прийняти та оплатити на умовах договору вагове обладнання відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1) до договору.

При цьому, кінцевий строк виконання та здачі відповідачем зобов’язань по договору підряду настав 20.09.2006. Однак, в порушення ст. ст. 526, 612 ЦК України відповідач свої зобов’язання належним чином у встановлений договором строк не виконав, а тому позивач відмовляється від приймання виконання зобов’язання та просить відшкодувати збитки.

Доповідач: Волік І.М.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.05.2008 у справі № 15-29/34-08-545 (колегія суддів: Петров В.С. –головуючий, Демешин О.А., Аленін О.Ю.) у задоволенні позову ВАТ "Одеський коровай" до ВАТ важкого вагобудування "Точмаш" про стягнення 135 780,69 грн. відмовлено.

Справа в апеляційному порядку не переглядалась.

Не погоджуючись з судовим рішенням господарського суду першої інстанції, ВАТ "Одеський коровай" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області від 14.05.2008 у справі № 15-29/34-08-545 скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права та порушення процесуальних норм, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з Роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або, виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, 02.06.2006 між ВАТ важкого вагобудування "Точмаш" та ВАТ "Одеський коровай" був укладений договір поставки № 06/0018, відповідно до п. 1.1 якого відповідач зобов'язався виготовити, поставити вагове обладнання і здійснити шеф-монтажні та пусконалагоджувальні роботи, а позивач в свою чергу зобов’язався прийняти і оплатити поставлене відповідачем вагове обладнання згідно специфікації № 1 до договору та здійснити шеф-монтажні та пусконалагоджувальні роботи. Вказане обладнання і роботи повинні відповідати технічним вимогам (додаток № 2 до договору) (п. 1.1 договору).

Також відповідач зобов’язався розробити технічне завдання і передати його на узгодження позивачу впродовж 14 робочих днів з моменту підписання вказаного договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до специфікації № 1, яка є невід’ємною частиною договору, передбачено строк поставки обладнання - на протязі 60 календарних днів з моменту здійснення передплати як передбачено п. 2.2.1 договору. Строк виконання робіт по шеф-монтажу і наладці обладнання - 20 днів з моменту здійснення оплати як передбачено п. 2.2.2. договору (п. 4.3 договору).

Згідно умов договору позивач (замовник) зобов’язаний прийняти і оплатити поставлене відповідачем обладнання, шеф-монтажні та пусконалагоджувальні роботи. Загальна вартість договору складає 117 510,00 грн. (п. 2.1 договору), які сплачуються позивачем у наступному порядку:

- на протязі 5 робочих днів з моменту отримання рахунку позивач здійснює попередню оплату у розмірі 60% загальної вартості договору, що складає 70 506,00 грн., в тому числі ПДВ (п. 2.2.1. договору);

- на протязі 10 робочих днів з дати поставки обладнання на підставі рахунку відповідача позивач здійснює оплату 20% загальної вартості договору, що складає 23 502,00 грн., в тому числі ПДВ (п. 2.2.2 договору);

- кінцевий розрахунок у розмірі 20% від загальної вартості договору, що складає 23 502,00 грн., в тому числі ПДВ, позивач здійснює на протязі 10 робочих днів з моменту підписання акту виконаних робіт, який має підтверджувати виконання відповідачем шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт (п. 2.2.3. договору).

Крім того, господарським судом першої інстанції встановлено, що позивач свої зобов’язання щодо здійснення попередньої оплати відповідно до п. 2.2.1 договору поставки № 06/0018 від 02.06.2006 виконав повністю 13.07.2006, що підтверджується платіжним дорученням № 4029 від 14.06.2006 про внесення першого платежу у розмірі 60 000 грн. та платіжним дорученням № 4660 від 13.07.2006 про перерахування 12 000 грн., що в сумі становить попередню оплату у розмірі 60% загальної вартості договору.

В пункті 4.1 договору вказано, що строк поставки обладнання визначається специфікацією № 1 на обладнання, яка є невід’ємною частиною вказаного договору та в якій визначено, що строк поставки обладнання складає 60 днів з моменту здійснення позивачем попередньої оплати відповідно до п. 2.2.1 договору. Отже, враховуючи те, що позивачем п. 2.2.1 вказаного договору був виконаний у повному обсязі 13.07.2006, відповідно строк поставки обладнання був встановлений до 13.09.2006.

При цьому, датою поставки вважається дата підписання акта прийомки обладнання (п. 4.2 договору).

Також судом встановлено, що поставка відповідачем виготовленого вагового обладнання була здійснена 21.08.2006, що підтверджується накладною № 21/06 від 21.08.2006 та довіреністю серії НАЮ № 097451 від 21.08.2006. При цьому, акт прийому-передачі обладнання відповідно до п. 4.2 договору сторонами не складався. Разом з тим, поставлене відповідачем вагове обладнання було прийняте позивачем, у зв'язку з чим позивачем на протязі 10 робочих днів була здійснена оплата в розмірі 35 000,00 грн. відповідно до п. 2.2.2 договору, що підтверджується платіжним доручення № 2938 від 30.08.2006.

Крім цього, п. 4.3 договору передбачено, що строк виконання робіт по шеф-монтажу і налагодженню обладнання становить 20 днів з моменту оплати по п. 2.2.2 договору і готовності до монтажу. Датою закінчення робіт по договору вважається дата підписання акту виконаних робіт. Враховуючи те, що оплата відповідно до п. 2.2.2 договору № 06/0018 була здійснена позивачем 30.08.2006, строк виконання робіт по шеф-монтажу і налагодженню обладнання закінчився 20.09.2006.

Крім того, судом встановлено, що пунктом 5.14 технічного завдання, розробленого відповідачем та погодженого позивачем, позивач перед початком монтажних робіт повинен був підготувати приміщення для оператора (вагову), забезпечити опалення приміщення до температури 18...20 С, виконати контур захисного заземлення та заземлення для апаратури вагового обладнання, а також забезпечити збереження обладнання та інструменту на час проведення монтажних робіт.

Також, пунктом 5.2.1 технічного завдання (в примітці) передбачено, що позивач (замовник) забезпечує подачу очищеного зжатого повітря тиском 2-3 атмосфери у ваговий бункер і подачу зжатого повітря тиском не менше 5 атмосфер у пневмоциліндри. Згідно з пунктом 5.2.4.1 технічного завдання, позивач (замовник) забезпечує бокове приєднання пневмопроводу подачі борошна у накопичувальний бункер, кріплення вагової рами з накопичувальним і ваговим бункерами до конструкції витратного бункера.

Враховуючи викладене, роботи по шеф-монтажу і наладці обладнання мали бути здійснені відповідачем, але цьому мало передувати здійснення позивачем відповідних дій, які передбачені технічним завданням. Проте судом попередньої інстанції встановлено, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували вжиття ним усіх заходів для забезпечення належного виконання договору № 06/0018. Вказане свідчить про те, що відповідач не зміг виконати роботи по шеф-монтажу і наладці обладнання, так як обладнання знаходилось у позивача, який не забезпечив належні умови для роботи спеціалістів відповідача, у зв'язку з чим строк виконання переносився саме з вини позивача.

До того ж судом встановлено, що 10.01.2007 працівники відповідача приступили до роботи по шеф-монтажу і наладці обладнання у присутності представників позивача, в процесі чого було виявлено, що комп'ютер, який є складовою частиною поставленого обладнання, було переміщено у інше приміщення із вилученням деталей, у зв'язку з чим відповідачем був направлений позивачу лист № 13/с від 15.01.2007 з викладенням зазначених обставин, а також лист № 18/с від 15.01.2007 про те, що при проведенні робіт були виявлені неполадки, а саме: підвищений тиск повітря.

У зв’язку з пошкодженням обладнання з вини позивача була укладена додаткова угода № 1 від 30.01.2007 до договору поставки № 06/0018 від 02.06.2006, згідно якої позивачем (замовником) була оплачена нова плата, після чого роботи по шеф-монтажу і налагодженню обладнання були поновлені.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору поставки № 06/0018 від 02.06.2006, сторонами не був обумовлений у технічному завданні тиск повітря, у зв'язку з чим необхідно було змінювати конструкцію вагового комплексу, що відповідно потребувало збільшення строків виконання договору. За таких обставин, відповідач листом № 208/с від 20.03.2007 запропонував позивачу підписати акт прийому обладнання та акт простою при виконанні робіт по шеф-монтажу і налагодженні обладнання з причин, що не залежали від відповідача.

При цьому, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що сторонами були узгоджені технічні питання щодо зміни конструкції вагового комплексу для врегулювання тиску повітря та щодо вводу в експлуатацію вагового комплексу, що підтверджується протоколами технічних нарад з питань доробки вагового комплексу від 20.03.2007 та від 24.05.2007. При цьому, відповідно до протоколу від 24.05.2007 сторони погодили питання щодо проведення відповідачем за свій рахунок експертизи поставленого обладнання з метою оцінки вагового комплексу вимірювання маси муки КИ7441 відносно розповсюдження на нього Правил будови та безпечної експлуатації посудин, що працюють під тиском. Виходячи з цього, висновком ДП "Черноморський експертно-технічний центр" від 08.06.2008 було підтверджено, що Правила будови і безпечної експлуатації посудин, що працюють під тиском не поширюються на бункери накопичувального та вагового комплексу вимірювання маси муки.

Крім того, 14.06.2007 відповідач звернувся до позивача з листом № 477с від 14.06.2007 щодо виконання договору поставки № 06/0018 від 02.06.2006, в якому відповідач запропонував позивачу відкликати свою претензію від 01.06.2007, оскільки в процесі технічної наради позивачем і відповідачем 12.06.2007 була досягнута домовленість по внесенню змін у технічну документацію, по проведенню попереднього випробування встановленого обладнання та ін., що свідчить про вжиття відповідачем заходів для завершення шеф-монтажних і пусконалагоджувальних робіт, а 26.06.2007 представниками сторін підписаний протокол випробувань технічного комплексу.

У зв'язку із закінченням робіт по шеф-монтажу і налагодженню обладнання, наказом № 21пс від 04.07.2007 відповідач призначив своїх представників до складу приймально-здавальної комісії. При цьому, 04.07.2007 між позивачем та відповідачем був складений акт прийому-передачі експлуатаційної документації, за яким відповідач передав позивачу відповідну технічну та іншу документацію на поставлений ваговий комплекс.

Більш того, про виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору поставки № 06/0018 від 02.06.2006 у погоджені з позивачем строки свідчить лист позивача від 05.07.2007, згідно якого позивач просив відповідача направити на хлібозавод № 2 свого представника для цілодобового нагляду за роботою вагового комплексу з 05.07.2007 по 07.07.2007 включно.

У період з 05.07.2007 по 07.07.2007 представниками відповідача разом із представниками позивача був здійснений нагляд за роботою вагового комплексу, про що були складені акти № 1 від 05.07.2007, № 3 від 06.07.2007 та № 4 від 07.07.2007, які представники позивача відмовились підписати та в яких вказано, що позивачем порушено умов експлуатації вагового комплексу. При цьому, відповідачем на адресу позивача був направлений лист № 557/с від 12.07.2007, в якому наголошувалось про необхідність оформлення вводу в експлуатацію одного вагового обладнання зі складу комплексу КИ7441 з додатковою інформа-цією про виконання договору поставки, який був отриманий позивачем 13.07.2007.

Також, 02.08.2007 відповідачем на адресу позивача були направлені протоколи випробувань одного вагового обладнання зі складу комплексу, про що свідчить супровідний лист за № 626/с. Разом з тим, відповідачем неодноразово наголошувалося на те, що позивачем використовується вагове обладнання всупереч технічним вимогам, про що свідчать акти від 23.08.2007 та від 28.08.2007.

Враховуючи вище викладені обставини, господарський суд першої інстанції прийшов до висновку що доводи позивача про порушення відповідачем строків виконання зобов’язання за договором поставки № 06/0018 від 02.06.2006 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Враховуючи вказані положення цивільного законодавства сторони в пункті 3.2 договору погодили, що виконавець несе відповідальність за несвоєчасну поставку обладнання та виконання робіт у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період прострочки, за кожний календарний день прострочення.

При цьому, в пункті 3.3. договору сторони погодили, що в разі порушення строків виконання робіт з вини замовника (позивача), виконавець (відповідач) не несе відповідальності по п. 3.2. Обґрунтуванням порушення строків є акт простою, складений і підписаний двома сторонами. Строк виконання робіт продовжується на час простою.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення строків виконання робіт відбулося з вини відповідача, а тому строк виконання робіт продовжується на час простою.

Положеннями ч. 4 ст. 612 ЦК України передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов’язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Отже, якщо своєчасне невиконання зобов’язання боржником сталося через прострочення кредитора, боржник не вважається таким, що прострочив зобов’язання.

Згідно ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов’язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, колегія судів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних доказів прострочення виконання зобов’язань з вини відповідача.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції не надав оцінку письмовим поясненням позивача № б/н від 14.05.2008, в яких позивач зазначав, що відповідач самостійно без погодження з позивачем змінив технічне завдання та конструкцію вагового комплексу, спростовується додатковою угодою № 1 від 30.01.2007 до договору поставки № 06/0018 від 02.06.2006, а також протоколами технічних нарад з питань доробки вагового комплексу від 20.03.2007 та від 24.05.2007, згідно яких сторонами були узгоджені технічні питання щодо зміни конструкції вагового комплексу для врегулювання тиску повітря, який не було передбачено технічними вимогами та щодо вводу в експлуатацію вагового комплексу.

При цьому згідно протоколу від 24.05.2007 сторони домовились, що відповідач за свій рахунок проведе експертизу поставленого обладнання, що підтверджується висновком ДП „Чорноморський експертно-технічний центр” від 08.06.2007.

Також, посилання в касаційній скарзі на не виготовлення відповідачем проекту та паспорту вагового комплексу, не входить в предмету договору поставки та виходять за межі позову, а відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Тобто, доводи касаційної скарги зводяться до намагань відповідача оцінювати докази та тлумачити законодавство виключно на свою користь, тому до уваги судом не беруться. Окрім того, ці твердження спростовуються встановленими обставинами справи.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України рішення господарського суду ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції, у зв’язку з чим підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Одеський коровай" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 14.05.2008 у справі № 15-29/34-08-545 залишити без змін.

Головуючий, суддя Н. Дунаєвська

Судді : І. Волік

Т. Козир