ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

05.06.08
Справа  № 3/81

Львівський апеляційний господарський суд
в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук
Н.М.

суддів

Гнатюк
Г.М.

Мирутенко
О.Л.

розглянувши           апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (надалі СПД ФООСОБА_1.)
НОМЕР_1від 22.02.2008р.

на рішення                    Господарського суду
Рівненської області від 07.02.2008 року

у
справі                    №3/81

за
позовом:                     СПД ФООСОБА_1., м. Дубно

до
відповідача:           Державного історико-культурного
заповідника, м.Дубно

треті
особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача:          - Дубенська міська рада, м Дубно

- Рівненська
обласна рада, м. Рівне

про:                    визнання недійсним договору від
01.12.2006р. про оренду пам'ятника архітектури,

з
участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_3. -представник (довіреність у
матеріалах справи); ОСОБА_2 директор

від
третіх осіб: не
з'явилися

Права
та обов'язки, передбачені статтями 20, 22, 28 ГПК України представникам сторін
роз'яснено. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу від представників
не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Рівненської області від 07.02.2008р. у справі № 3/81
відмовлено в задоволені позовних вимог СПД ФООСОБА_1. до Державного
історико-культурного заповідника, з участю третіх осіб: Дубенська міська рада
та Рівненська обласна рада про визнання недійсним договору від 01.12.2006р. про
оренду пам'ятника архітектури.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що зміст
орендно-охоронного договору від 01.12.2006р., укладеного між Державним
історико-культурним заповідником м. Дубно та СПД ФО ОСОБА_1. про оренду
нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не суперечить нормам ЦК України,
Закону України «Про оренду державного та комунального майна»та моральним
засадам суспільства, є дійсним. Державний історико-культурний заповідник м.
Дубно, в особі директора ОСОБА_2, на момент укладення угоди мав необхідний
обсяг цивільної дієздатності для укладення угоди, а тому, на думку суду,
відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним
орендно-охоронного договору від 01.12.2006р.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій
скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з
порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та прийняти нове
рішення, яким задоволити позовні вимоги. Зокрема, скаржник зазначає, що спірне
орендоване приміщення належить Дубенській міській раді на праві власності,
доказом чого є свідоцтво від 21.08.2007р., витяг з реєструНОМЕР_2 від
18.09.20007р. Наводить скаржник і інші підстави для скасування рішення
місцевого господарського суду.

Відповідач
в судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника
заперечує, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим, тому
просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Треті
особи відзиву на апеляційну скаргу не подали, в судове засідання не з'явилися.
Враховуючи, що останні належним чином були повідомлені про дату, час і місце
розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх
відсутності в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши
подану апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши представників
сторін,  Львівський апеляційний
господарський суд встановив:

Між
Державним історико-культурним заповідником (орендодавець) та СПД ФО ОСОБА_1.
(орендар) 01.12.2006р. було укладено охоронно-орендний договір на використання
пам'ятника архітектури (а.с.10-13).

Згідно
з умовами даного договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду
приміщення пам'ятника архітектури, розташованого за адресою АДРЕСА_1, що
знаходиться на балансі заповідника, для використання приміщень цього пам'ятника
під офіс. Строк оренди визначений з 01.12.2006р. по 1.11.2007р.

Розділом
2 договору  встановлено орендну плату
в  сумі 999,20 грн. за місяць. Згідно з
п.2.4. договору орендна плата може бути змінена у випадках, передбачених
законодавчими актами України, змінами методики її розрахунку, змін
централізованих цін і тарифів.

Позивач
звернувся до господарського суду з позовом до Державного історико-культурного
заповідника про визнання недійсним з моменту його укладення договору оренди
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 в м. Дубно, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що відповідач не був і не є власником орендованої будівлі, а отже, не
користувався правом передачі приміщення в оренду (з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог -а.с. 156).

Суд
апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду
про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки дані твердження позивача
спростовується наступним.

Як
вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Кабінету Міністрів
України № 444 від 14.06.1993р. (а.с. 121) розпорядженням представника
Президента у Рівненській області №319 від 09.07.1993р. «Про державний
історико-культурний заповідник в м. Дубно», на базі ансамблю пам'яток історії,
культури та архітектури м. Дубно створено державний історико-культурний
заповідник, який підпорядкований управлінню культури обласної державної
адміністрації, при цьому методичне керівництво роботою, пов'язаною з охороною,
реставрацією і використанням пам'яток історії та культури, що є на території
заповідника, покладено на Міністерство культури та Міністерство у справах
будівництва і архітектури (а.с.54-57).

Розпорядженням
створено дирекцію заповідника у складі директора, заступників, директора,
головного охоронця фондів, головного бухгалтера, при цьому встановлено, що
дирекція заповідника має самостійний баланс, поточний рахунок в банку та
користується правами юридичної особи.

Згідно
з переліком, наведеним в додатку №2 до розпорядження на баланс заповідника передано
житловий будинок XIX ст., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1(згідно з
розпорядженнями виконкому Дубенської міської ради адреса житлового будинку
змінена на АДРЕСА_1 (а.с. 99)).

Постановою
Кабінету Міністрів України «Про занесення пам'яток історії, монументального
мистецтва та археології національного значення до Державного реєстру нерухомих
пам'яток України»№1761 від 27.12.2001р. Державний історико-культурний
заповідник у м. Дубно занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток
України.

Рішенням
Рівненської обласної ради «Про внесення доповнень до переліку об'єктів спільної
власності територіальних громад області»№339 від 25.05.2007р. Державний
історико-культурний заповідник м. Дубно, в тому числі і будівля
торгівельно-житлова, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, внесено до переліку
спільної власності територіальних громад області.

Згідно
зі ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини»пам'ятка, крім
пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній
власності. Суб'єкти права власності на пам'ятку визначаються згідно із законом.

Згідно
з положеннями ст. 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини»об'єкти
культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або
передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені,
а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння,
користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності
погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно
до ст. 25 Закону України «Про охорону культурної спадщини»надання об'єктів
культурної спадщини, що є пам'ятками, в користування юридичним та фізичним
особам з науковою, культурно-освітньою, туристичною та іншою метою здійснюється
відповідними органами охорони культурної спадщини на визначених ними умовах.

Юридичні
та фізичні особи, у користуванні яких перебувають пам'ятки, відповідають за
їхню збереженість і зобов'язані дотримувати вимог органів охорони культурної
спадщини.

Юридичні
та фізичні особи зобов'язані забезпечити збереженість пам'яток на землях, якими
вони користуються, та укладати з органами охорони культурної спадщини охоронні
договори.

Порядок
надання погоджень встановлюється центральним органом виконавчої влади у сфері
охорони культурної спадщини.

Згідно
з реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна від 15.09.1998р.,
приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за державою на праві
власності на підставі акту передачі від 01.12.1994р. Рішення Дубенської міської
ради №151 від 15.04.1994р. та занесено в реєстрову книгу НОМЕР_3 за
реєстровимНОМЕР_2 (а.с. 35).

Згідно
з довідкою Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації»№987/1 від 01.11.2007р. право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1зареєстровано за державою, при цьому вказано, що реєстрація проводилась
15.09.1998р. (а.с. 87).

Доводи
позивача та пояснення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору -
Дубенської міської ради стосовно того, що власником спірної будівлі є Дубенська
міська рада, а також подані ними документи, судом до уваги не беруться,
оскільки вищевказана реєстрація відбулась значно пізніше (18.09.2007 року), ніж
укладений охоронно-орендний договір.

До
матеріалів справи долучено рішення Виконавчого комітету Рівненської обласної
ради народних депутатів «Про перебудову справи охорони, реставрації,
експлуатації пам'яток архітектури та містобудування»№140 від 28.07.1990р.
Пунктом 2 даного рішення Виконком обласної ради народних депутатів вирішив:
Головному управлінню архітектури та містобудування на
базі-науково-реставраційного відділу пам'яток архітектури створити до
01.08.1990р. госпрозрахункове науково-реставраційне управління пам'яток
архітектури, затвердити його положення та економічні нормативи. Взяти на державний
облік та баланс згідно з доповненим списком знов виявлені пам'ятки та
забезпечити в повному обсязі виконання Закону УРСР «Про охорону та використання
пам'яток історії та культури»(а.с. 145-148).

Згідно
з додатком до вищевказаного рішення орендована будівля взята на державний облік
і баланс, а тому, не могла перебувати у комунальній власності територіальної
громади м. Дубно.

В
матеріалах справи наявні докази внесення орендованої будівлі до переліку
об'єктів спільної власності територіальних громад Рівненської області
(а.с.116), тобто, на момент укладення спірної угоди вона була обласною
комунальною власністю. Позивач не надав суду доказів віднесення спірної будівлі
на момент укладення угоди до комунальної власності територіальної громади м.
Дубно.

Відповідно
ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою
- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно
ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Судом
встановлено, що зміст Орендно-охоронного договору від 01.12.2006 року укладений
між Державним історико-культурним заповідником м. Дубно та підприємцемОСОБА_1.
про оренду нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не суперечить Цивільному
кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Відповідно до Положення про державний історико-культурний заповідник у м.
Дубно, що є Додатком до Розпорядження Представника Президента України від
19.07.1993 року №319, Державний історико-культурний заповідник м. Дубно, в
особі директора ОСОБА_2, на момент укладення угоди мав право укладати
оспорювану угоду. Орендно-охоронний договір сторонами укладено в письмовій
формі, відповідно до ст.43 Цивільного кодексу України. При цьому, в договорі
містяться всі істотні умови, передбачені ч.1 ст.10 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна».

З
огляду на вищевказане, орендно-охоронний договір від 01.12.2006р.. є дійсним, а
тому позовні вимоги  задоволенню не
підлягають.

Таким
чином, позивач не надав суду доказів відповідно до статті 33 ГПК України, які
свідчили б про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

З
огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий
господарський суд правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, тому це рішення належить
залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись,
ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,
Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення господарського суду Рівненської області від
07.02.2008р. у справі № 3/81 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без
задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і
може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

3.          Справу передати в місцевий господарський суд Рівненської
області.

Головуючий
суддя
Н.М. Кравчук

судді
Г.М. Гнатюк

О.Л.
Мирутенко