ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 р.

№ 6/74

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

Кошиль Ю.В. дов. від 07.07.2008 року

відповідачів

Глоба В.К. дов. від 10.07.2008 року

Ковтун Т.О. дов. від 26.12.2007 року

третьої особи

не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Спільного підприємства "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на постанову

від 17.07.2008 року Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 6/74 господарського суду міста Києва

за позовом

Спільного підприємства "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до

Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до

Закритого акціонерного товариства "Ескалатор"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

Київська міська державна адміністрація

про

визнання додаткової угоди недійсною та зобов'язання виконати умови угоди

У судовому засіданні 18.11.2008 року було оголошено перерву до 25.11.2008 року.

ВСТАНОВИВ:

Спільне підприємство "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен", Закритого акціонерного товариства "Ескалатор" про визнання недійсною додаткової угоди № 10 від 25.09.2005 року до контракту №11-98-КП із застосуванням наслідків угоди, зобов'язання відповідачів виконувати умови генеральної угоди №1-ГС про реструктуризацію боргу та оптимізацію правовідносин від 26-27.12.2001.

До прийняття рішення по справі позивач змінив предмет позову в частині вимог щодо зобов'язання відповідача уточнив позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів вчинити дії та просив зобов'язати Комунальне підприємство"Київський метрополітен" в рахунок погашення заборгованості перед Закритим акціонерним товариством "Ескалатор" перерахувати суми платежів в національній валюті (гривні) через Спільне підприємство "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю; зобов'язати Комунальне підприємство "Київський метрополітен" на умовах і в порядку, передбаченому генеральною угодою №1-ГС про реструктуризацію боргу та оптимізацію правовідносин від 26-27.12.2001 виплачувати винагороду Спільному підприємству "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та відшкодовувати документально підтверджені витрати Спільного підприємства "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю по обслуговуванню розрахунків із Закритим акціонерним товариством " "Ескалатор" зобов'язати Комунальне підприємство "Київський метрополітен" підписувати і направляти Закритому акціонерному товариству "Ескалатор" та Спільному підприємству "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю отримані від них акти звірки взаємних розрахунків у строки, передбачені генеральною угодою №1-ГС про реструктуризацію боргу та оптимізацію відносин від 26-27.12.2001.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.12.2007 року в позові відмовлено повністю.

За апеляційною скаргою Спільного підприємства "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2008 року залишене без змін.

Спільне підприємство "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2008 року, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається на те, що судом не застосовано приписи статті527 Цивільного кодексу України у зв'язку з чим останній дійшов помилково висновку про відсутність у Спільного підприємства "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю права на одержання коштів у зв'язку із виконанням контракту, а також незастосування зазначеної норми на думку скаржника призвело до неправильного висновку суду про те, що умови генеральної угоди №1-ГС щодо порядку розрахунків регулюють лише правовідносини Комунального підприємства "Київський метрополітен" та Спільного підприємства "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

Також на думку скаржника при винесенні постанови апеляційним судом було порушено вимоги статті 228 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України, якими передбачено нікчемність правочину, який порушує публічний порядок, зокрема, якщо він направлений на заволодіння майном територіальної громади.

Крім того, заявник вважає, що судами не була надана належна правова оцінка факту часткового виконання Комунальним підприємством "Київський метрополітен" своїх зобов'язань перед Закритим акціонерним товариством "Ескалатор" шляхом перерахування 11.06.2004 року частини суми заборгованості через Спільне підприємство "Спарта", яке є належним виконанням.

Закрите акціонерне товариство "Ескалатор" проти доводів касаційної скарги заперечує з мотивів, викладених у відзиві та просить рішення і постанову у справі залишити без змін.

Заслухавши суддю –доповідача та присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій 21.12.1998 року між позивачем в якості повіреного та Комунальним підприємством "Київський метрополітен" правонаступником Київського метрополітену в якості довірителя було укладено договір доручення № 03-ДПР.

Предметом договору доручення, є виконання повіреним доручення довірителя від його імені та за його рахунок щодо укладення зовнішньоекономічного контракту з виробником комплектуючих вузлів ескалаторів "ЕТ-2М", "ЕТ-5М" (Обладнання) та виконання поетапної поставки такого Обладнання (для будівництва станції метро "Сирецька") у кількості, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією № 1 (додаток № 1) та специфікації № 2 (додаток № 2). відповідно до угод про договірні ціни на Обладнання (протокол № 1. додаток № 3 та протокол № 2, додаток № 4), що є невід'ємними частинами даного договору доручення (розділ 1 договору).

Відповідно до пункту 1.3 договору доручення, фінансування всіх витрат передбачено за кошти державного та місцевого бюджетів.

Загальна сума договору доручення визначена у розмірі 11392094,92 доларів США і може корегуватись додатковими умовами (пункт 2.4 договору доручення), з яких 1% є винагородою повіреного (пункт 3.3 договору доручення).

Згідно розділу 5 договору доручення, повірений взяв на себе зобов'язання укласти зовнішньоекономічний контракт на поставку довірителю Обладнання, виконати розрахунки з постачальником Обладнання по зовнішньоекономічному контракту, поставити Обладнання, укласти договір з підприємством, що здійснює митне оформлення товару та провести його митну очистку, прийняти і передати довірителю Обладнання в кількості згідно з додатками до договору доручення, яке повинно відповідати якості та комплектності, передбачених договором доручення, а також передати всі необхідні документи на поставлене обладнання.

Відповідно до розділу 4 договору доручення, довіритель зобов'язався прийняти все поставлене повіреним обладнання, провести розрахунки з повіреним, здійснюючи поточні платежі по фактичних витратах та здійснивши остаточний розрахунок, забезпечити повіреного необхідними для виконання доручення документами.

25.12.1998 між Закритим акціонерним товариством "Ескалатор" (яке є юридичною особою за законодавством Російської Федерації) та Спільним підприємством "Спарта", яке діяло від імені та за рахунок Київського метрополітену на підставі договору доручення, було укладено контракт № 11-98-КП, предметом якого є постачання ескалаторів "ЕТ-2М", "ЕТ-5М" (для монтажу на станції "Сирецька" Київського метрополітену) на загальну суму 11279301,90 доларів США, оплата якої здійснюється у рублях Російської Федерації по курсу Національного банку України на день оплати одержувачем.

За таких обставин суди дійшли висновку, що позивач укладаючи контракт № 11-98-КП, діяв як повірений за договором доручення № 03-ДПР.

Відповідно статті 386 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним на момент укладання договору доручення та контракту по договору доручення одна сторона (повірений) зобов'язується здійснити від імені і за рахунок іншої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку, що контракт створює цивільні права та обов'язки для відповідача, а сторонами за даним контрактом є відповідач-2 в якості постачальника та відповідач - 1 в якості одержувача.

Також судами встановлено, що 27.12.2001 року між відповідачем-2 (постачальником), відповідачем - 1 (покупець) та позивачем було укладено генеральну угоду № 1-ГС про реструктуризацію боргу та оптимізацію правовідносин.

Розділом 1 генеральної угоди № 1-ГС зазначено, що її мета та задачі –це приведення у порядок і кодифікація системи договірних норм, що регулюють правовідносини сторін, констатація фактичного стану виконання сторонами своїх зобов'язань за договором доручення № 03-ДПР та контрактом № 11-98-КП, визначення правового статусу кожної зі сторін по відношенню до інших сторін, визначення основних принципів і умов подальшої співпраці сторін, вирішення питання про реструктуризацію боргу покупця, врегулювання подальших взаємовідносин сторін.

Констатуючи укладення договору доручення та контракту (п. п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.1 генеральної угоди), сторони зазначили (п. 2.1.4 генеральної угоди), що постачальник (ЗАТ "Ескалатор") і покупець (КП "Київський метрополітен"), відповідно постачаючи обладнання і здійснюючи оплату його вартості, сприймали такі свої дії як виконання взаємних зобов'язань за Контрактом один перед одним, тобто саме ЗАТ "Ескалатор" перед КП "Київський метрополітен" і навпаки, не дивлячись на те, що фактично такі дії здійснювались через СП "Спарта" (виконавця). СП "Спарта", здійснюючи фактичні операції з майном і грошовими засобами постачальника та покупця, не набувало при цьому права власності на обладнання, відображало операції, що проводились з чужим майном, на позабалансових рахунках, а право вимоги належного виконання зобов'язань кожної зі сторін контракту залишилось за ЗАТ "Ескалатор" (постачальником) та Комунальним підприємством Київський метрополітен" (покупцем).

Відповідно до пункту 3.2.2 генеральної угоди, раніше укладені угоди сторін, підписані сторонами протоколи, акти, інші документи застосовуються до регулювання відносин сторін в частині, що не врегульована генеральною угодою і не суперечить їй.

Таким чином, укладена генеральна угода № 1-ГС є трьохстороннім правочином, який врегульовує відносини сторін, що склалися між ними на підставі контракту № 11-98-КП та договору доручення № 03-ДПР.

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку, що з моменту укладення генеральної угоди відносини між відповідачем-2 та відповідачем-1, щодо поставки обладнання регулюються умовами контракту № 11-98-КП та тими умовами генеральної угоди № 1-ГС, які стосуються прав і обов'язків сторін за контрактом. При цьому, відносини між відповідачем - 1 та позивачем з моменту укладення генеральної угоди регулюються умовами договору доручення № 03-ДПР та умовами генеральної угоди.

Таким чином, укладена угода 23.08.2005 року між Закритим акціонерним товариством "Ескалатор" та Комунальним підприємством "Київський метрополітен" додаткова угода №10 до контракту, якою змінено преамбулу контракту та визначено заборгованість Комунального підприємства "Київський метрополітен" ніяким чином не зачіпає права Спільного підприємства "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

Відповідно статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Будь –яких порушень закону щодо оспорюваної угоди судами не встановлено, в зв'язку з чим у позові в цій частині відмовлено.

Крім того, судами встановлено, що розділом 4 генеральною угодою не було змінено порядку перерахування коштів, встановленого договором доручення: перерахування Комунальним підприємством "Київський метрополітен" коштів Спільному підприємству "Спарта" (з урахуванням витрат щодо конвертації валюти України у рублі Російської Федерації та витрат, пов'язаних з перерахуванням коштів) і подальше перерахування їх останнім на користь Закритого акціонерного товариства "Ескалатор". Умовами Генеральної угоди вказаний порядок було деталізовано і ці умови регулюють правовідносини між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Спільним підприємством "Спарта".

Таким чином, суди дійшли висновку, що оскільки сторонами за контрактом № 11-98-КП є Закрите акціонерне товариство "Ескалатор" та Комунальне підприємство "Київський метрополітен", яке є боржником, а Спільне підприємство "Спарта" не є учасником цих правовідносин, право сплати боргу належить Закритому акціонерному товариству "Ескалатор" як кредитору.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, оскільки відповідно до статті 4 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним на момент укладання договору доручення, права і обов'язки сторін виникають, зокрема, із договору.

Права і обов'язки повіреного, як вже зазначалось вище, випливають із договору доручення і обмежуються діями, які повірений повинен виконати по договору доручення і будь –яких прав по угодах, укладених ним з третіми особами повірений не набуває.

Крім того, судами встановлено, що пунктом 4.9 генеральної угоди зазначено про можливість здійснення розрахунків безпосередньо Комунальним підприємством "Київський метрополітен" з Закритим акціонерним підприємством "Ескалатор".

Пунктом 5.5 генеральної угоди передбачено, що Спільне підприємство "Спарта" має право вимоги у Комунального підприємства "Київський метрополітен" виключно оплати винагороди і відшкодування власних витрат.

03.08.2004 року відповідачем - 1 було повідомлено позивача про припинення дії договору доручення № 03-ДПР від 21.12.1998 року.

Відповідно до частини 2 статті 1008 Цивільного кодексу України довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь –який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

Наслідки припинення договору доручення передбачені статтею 1009 Цивільного кодексу України, яка також ніяким чином не змінює прав повіреного щодо угод, укладених ним за договором доручення з третіми особами.

З огляду на викладене, суди дійшли вірного висновку, що з 03.08.2008 року у Спільного підприємства "Спарта" відсутнє право на одержання коштів та документів у зв'язку з виконанням контракту № 11-98-КП, що свідчить про необґрунтованість вимоги про зобов'язання відповідача - 1 в рахунок погашення заборгованості перед відповідачем - 2 перерахувати суми платежів в національній валюті (гривні) через позивача.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій в порядку статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили, встановили та надали юридичну оцінку наданим сторонами доказам та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Твердження заявника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування прийнятих у справі судових рішень колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2008 року у справі № 6/74 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Касаційну скаргу Спільного підприємства "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                        Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач