ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

08.05.2008

Справа №2-7/397-2008

За позовом Закритого акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65; м. Сімферополь, вул. Октябрська, 12, офіс 202)

До відповідача Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» (96400, смт. Чорноморське, пров. Горького, 4; м. Сімферополь, пр. Кірова/пров. Совнаркомівський, 52/1)

Про стягнення 7632,15 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Коваль Є. Ю., предст., дов. №04-05/4 від 09.01.2007 р.

Від відповідача - Мазакова Н. А., предст., дов. №11/70 від 27.08.2007 р.

Суть справи: Закрите акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» про стягнення 7632,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 10.08.2004 р. в м. Євпаторія на перехресті вул. Д. Ульянова та Друга Гвардійська були завдані технічні пошкодження автомобілю «Фольксваген гольф», який належить ТОВ «Торговий будинок вогнетривів» та був застрахований у ЗАТ «Страхова група «ТАС». Позивач зазначив, що винним у ДТП є водій автомобілю відповідача Турусов І. В. Після цього ТОВ «Торговий будинок вогнетривів» було сплачено страхове відшкодування у розмірі 7632,15 грн., яке позивач просить стягнути в регресному порядку з ДАТ «Чорноморнафтогаз», керуючись при цьому ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 993, 1172, 1191 Цивільного кодексу України.

Ухвалою ГС АР Крим від 07.02.2008 р. провадження у справі було зупинено до розгляду Чорноморським місцевим судом протесту прокурора Чорноморського району на постанову від 06.10.2004 р. у справі №3-1748.

Ухвалою ГС АР Крим від 27.02.2008 р. провадження у справі було поновлено.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що оскільки за протестом прокурора Чорноморського району була скасована постанова Чорноморського районного суду від 06.10.2004 р., вина водія Турусова І. В. у дорожньо-транспортній пригоді відсутня, а отже відсутні й підстави для стягнення вартості заподіяної шкоди відповідно до положень статті 1166 Цивільного кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

28.05.2004 р. між Закритим акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок вогнетривів» (Страхувальник) був укладений договір № добровільного страхування наземного транспорту, за яким були застраховані майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов’язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем VOLKSWAGEN GOLF 2001 року випуску, номер кузова WVWZZZDZIW424566, державний реєстраційний номер 149-36 НР.

З наявної в матеріалах справи довідки №714 від 20.10.2004 р. ВДАІ Чорноморського РВ ГУМВС України в АР Крим вбачається, що 10.08.2004 р. о 17 год. 30 хвилин в м. Євпаторія на перехресті вул. Д. Ульянова та Друга Гвардійська трапилася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого застрахованому за договором № від 28.05.2004 р. автомобілю було завдано технічні пошкодження.

Заявою №290/1 від 11.08.2004 р. (а. с. 17) ТОВ «Торговий будинок вогнетривів» повідомило Закрите акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про страхову подію.

Після цього, спеціалістом-автотоварознавцем було проведено дослідження пошкодженого автомобіля зі складанням відповідного акту №179 від 16.08.2004 р. (а. с. 20-29), з якого вбачається, що матеріальний збиток внаслідок пошкодження VOLKSWAGEN GOLF, держ. номер 149-36 НР, складає 7932,15 грн.

На підставі вказаного висновку позивачем у справі був складений страховий акт від 04.01.2005 р. (а. с. 30-31), яким було вирішено за виключенням франшизи виплатити страхову відшкодування у сумі 7632,15 грн.

Страхове відшкодування було перераховане Закритим акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» на рахунок страхувальника платіжним дорученням №7737 від 10.01.2005 р. (а. с. 32).

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься в ст. 27 Закону України «Про страхування», якою передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Керуючись вказаними нормами, позивач звернувся до суду з вимогою про регресне стягнення з Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» вартості сплаченого страхового відшкодування.

При цьому, позивач посилається на те, що пошкодження застрахованому транспортному засобу були заподіяні внаслідок вини водія ДАТ «Чорноморнафтогаз» Турусова І. В. у створенні дорожньо-транспортної пригоди.

Проте, з цього приводу суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в ст. 1166 ЦК України, в якій зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягає завдана шкода, тобто шкода, причиною якої є порушення зобов’язання, якого припустився боржник.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” від 27.03.1992 р. №6 (з наступними змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв’язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених ст.456 ЦК.

В Роз’ясненнях №02-5/215 від 01.04.1994 р. „Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з відшкодуванням шкоди” (в редакції від від 29 грудня 2007 року) Вищий арбітражний суд України зазначив, що як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо шкоду заподіяно джерелом підвищеної небезпеки, його володілець несе відповідальність перед потерпілим і у тому разі, коли це є наслідком вини осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах або експлуатують таке джерело на підставах, передбачених Законом.

Матеріали справи свідчать, що в обгрунтування своїх вимог позивач, зокрема, псилається на постанову місцевого суду Чорноморського району від 06.10.2004 р. у справі №3-1748/2004 р., яким було констатовано, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок вини водія ДАТ «Чорноморнафтогаз» Турусова І. В., на якого вказаною постановою був накладений штраф у розмірі 34 грн.

Проте, суд звертає увагу на те, що за результатом розгляду протесту прокурора Чорноморського району постановою Чорноморського районного суду від 27.06.2005 р. вищезазначена постанова від 06.10.2004 р. у справі №3-1748/2004 р. була скасована.

Отже, на день розгляду справи вина Турусова І. В. у виникненні ДТП не підтверджена належними та допустимими доказами.

В п. 4 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/215 від 01.04.1994 р. „Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з відшкодуванням шкоди” (в редакції від від 29 грудня 2007 року) зазначено, що відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу Украни господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У той же час, наявні в матеріалах справи документи не підтверджують той факт, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений застрахований у позивача автомобіль, припилася саме з винних дій водія ДАТ «Чорноморнафтогаз» Турусова І. В.

Отже, вина особи, як необхідна складова частина правопорушення, відсутня, через що вимоги позивача про стягнення з ДАТ «Чорноморнафтогаз» матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Крім того, суд вважає за потрібне звернути увагу на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, зі вказаної норми випливає, що факт порушення або оспорювання права повинен існувати до моменту звернення до суду.

У той же час, всупереч вимогам статей 33, 34 ГПК України, позивач не надав суду доказів направлення на адресу ДАТ «Чорноморнафтогаз» вимоги про відшкодування сплаченої страхової суми, відмова у задоволенні якої або ігнорування якої свідчили б порушення прав ЗАТ «Страхова група «ТАС», та, відповідно, надавали б право на звернення до суду.

За таких обставин, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи документи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Закритого акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» не підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Закритого акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення з Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» 7632,15 грн.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.