ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

31.07.2008 року                                                            Справа № 6/98

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Єжової С.С.

суддів                                        Баннової Т.М.

Парамонової Т.Ф.

секретар

судового засідання                     Наумов Б.Є.

та за участю

представників сторін:

від позивача                              представник за довіреністю Сергієнко К.Є.,

довіреність №248-103 від 11.04.2008;

від відповідача                               представник за довіреністю Шмигленко В.О.,

довіреність №863-10 від 02.01.2008;

розглянувши

апеляційну скаргу                    Державного підприємства заводу

„Електроважмаш”, м.Харків

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  19.06.2008

по справі                                         №6/98 (суддя –Василенко Т.А.)

за позовом                                        Державного підприємства заводу

„Електроважмаш”, м.Харків

до відповідача                              Відкритого акціонерного товариства

Холдінгової компанії „Луганськтепловоз”,

м.Луганськ

про           стягнення 11134 грн. 72 коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство заводу „Електроважмаш”, м.Харків звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача –відкритого акціонерного товариства Холдінгової компанії „Луганськтепловоз”, м.Луганськ про стягнення 11134 грн. 72 коп.

Доповненням до позовної заяви від 30.02.2008 №248-139 позивач збільшив суму позовних вимог та просив суд стягнути борг в сумі 7954 грн. 87 коп., інфляційні нарахування в сумі 2818 грн. 94 коп. та 3% річних в сумі 360 грн. 91 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 19.06.2008 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду від 19.06.2008 державне підприємство заводу „Електроважмаш”, м.Харків звернулося до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права та висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 17.07.2008 відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства заводу „Електроважмаш”, м.Харків на рішення господарського суду Луганської області від 19.06.2008 по справі №6/98 призначена судова колегія у складі: Єжова С.С.- суддя –головуючий, Баннова Т.М.- суддя, Парамонова Т.Ф.–суддя.

Відповідач запереченням №863-591/ш-1976 від 25.07.2008 вимоги апеляційної скарги відхилив, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України в процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ст.99 ч.2 Господарського процесуального кодексу України).

Заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом при розгляді справи і підтверджено матеріалами справи, правовідносини сторін виникли на підставі звернення відповідача до позивача з листами № 830-871 без дати та № 830-2680 від 02.12.2004, в яких відповідач просив позивача здійснити ремонт відповідного обладнання і просив також виставити для оплати рахунки.

Позивачем були виконані відповідні роботи на суму 1 551 грн. 25 коп., що підтверджено накладною №92 від 18.05.2004 і на суму 6 403 грн. 62 коп., що підтверджено актом виконаних робіт від 16.12.2004. Позивачем на оплату виконаних робіт були виставлені відповідачу рахунки № 136 від 25.03.2004 на суму 1 551 грн. 25 коп. і № 566 від 22.12.2004 на суму 6 403 грн. 62 коп.

У матеріалах справи відсутній рахунок № 566 від 22.12.2004, але обома сторонами наявність даного рахунку не оспорюється.

Відповідач виставлені рахунки не оплатив, позивач повторно виставив останньому рахунок № 54 від 15.02.2006 на загальну суму 7 954 грн. 87 коп., який відповідач також не оплатив, що стало підставою для направлення претензії №м 248-5 від 04.10.2006, відповідь на яку відповідач не надав.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не оплатив вказану суму, позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким окрім основного боргу просить стягнути з відповідача ще інфляційні нарахування у сумі 2 818 грн. 94 коп. та 3% річних у сумі 360 грн. 91 коп.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

З позовної заяви вбачається та підтверджено сторонами, що позивач на підставі вищевказаних листів відповідача виконував для останнього відповідні роботи на загальну суму 7 954 грн. 87 коп., які останній не оплатив.

З метою отримання оплати за виконані роботи, позивач виставив відповідачу рахунки № 136 від 25.03.2004 на суму 1 551 грн. 25 коп. і № 566 від 22.12.2004 на суму 6 403 грн. 62 коп.

Відповідач підтвердив факт отримання вказаних рахунків та свій обов’язок оплатити зазначені у них суми у березні та грудні 2004 року відповідно і факт неоплати, але просить застосувати строки позовної давності.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до приписів ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України норма ст.530 Цивільного кодексу України діє в межах строку позовної давності.

Відповідно до приписів ст.530 Цивільного кодексу України відповідач повинен був провести оплату рахунків позивача до 01.04.2004 та до 29.12.2004 і з 02.04.2004 та з 30.12.2004 позивач знав про порушення свого цивільного права та інтересу.

Статтею 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Доводи позивача –заявника апеляційної скарги в частині того, що підписання відповідачем акту звірення розрахунків є фактом переривання строку позовної давності судова колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

По-перше, даний акт свідчить про те, що відповідач не оспорює факт неоплати виконаних робіт позивачем. Він є документом, який свідчить про стан розрахунків між сторонами, а не факт визнання свого обов’язку оплатити виконані роботи.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При огляді вказаного акту встановлено, що він складений за декількома договорами і підписаний керівниками та бухгалтерами підприємств та скріплений печатками, але прізвищ осіб, що його підписали в акті не вказано.

Разом з цим у рядку акту - дог. 830/871, 830/2680 (номера листів відповідача) відповідачем будь які суми не вказані. У тексті акту звірення відсутні фраза, щодо визнання заборгованості усього, в тому числі і за вказаними листами.

Таким чином, визнати факт підписання відповідачем акту звірення розрахунків перериванням строку позовної давності не вбачається можливим, інших дій відповідача, які спрямовані на переривання строку позовної давності, позивач не довів.

Визнання боргу є дією, яка тягне за собою певні цивільно-правові наслідки, у тому числі і переривання строку позовної давності. Тому визнання боргу має бути викладено у певній формі, яка б не допускала розбіжностей при тлумаченні.

У даному випадку не вбачається перерви або зупинення строку позовної давності.

Таким чином, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 19.06.2008 по справі №6/98 ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита відносяться на заявника апеляційної скарги - Державне підприємство заводу „Електроважмаш”, м.Харків.

У судовому засіданні за згодою представників сторін оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 85, 99, 101, п.1 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства заводу „Електроважмаш”, м.Харків на рішення господарського суду Луганської області від 19.06.2008 по справі №6/98 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 19.06.2008 по справі №6/98 –без змін.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                   С.С. Єжова

Суддя                                                                      Т.М. Баннова

Суддя                                                                      Т.Ф. Парамонова

Помічник судді                                                             С.І. Заєць