ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

06 червня 2008 р.                                                             Справа № 11/44

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Кріс”, м. Мукачево

до відповідача 1: Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача 2 КП "Інспекція з благоустрою "Муніципальна поліція", м.Ужгород

про визнання протиправним та скасування п.п.2, 3, 4 рішення ІY сесії Ужгородської міської ради Y скликання (тридцять третього пленарного засідання) від 11.01.2008 № 587, а також про зобов'язання відповідача 1 та 2 утриматись від вчинення будь-яких дій щодо демонтажу об’єктів зовнішньої реклами ТОВ „Кріс”

Суддя господарського суду Л.М.Якимчук,

Секретар судового засідання - Раткевич В.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Коприва О.Ф., представник, довіреність від 04.01.2008 № 4

від відповідача 1: не з’явився.

від відповідача 2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю „Кріс”, м. Мукачево звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування п.п. 2, 3, 4 рішення ІY сесії Ужгородської міської ради Y скликання (тридцять третього пленарного засідання) від 11.01.2008 № 587, а також про зобов'язання відповідачів утриматись від вчинення будь-яких дій щодо демонтажу об’єктів зовнішньої реклами ТзОВ „Кріс”.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюваним рішенням внесено зміни до „Положення про надходження плати за тимчасове користування місцями комунальної власності міста для розташування рекламних засобів”, затвердженого рішенням ХХІ сесії міськради ІY скликання від 04.06.2004 № 315.

Вважає, що пункти 2, 3, 4 оспорюваного рішення суперечать актам цивільного законодавства та порушують цивільні права та охоронювані законом інтереси позивача. Зокрема, п. 2, яким встановлено, що розмір плати за користування місцями комунальної власності міста для розташування рекламних засобів фізичними та юридичними особами, що не зареєстровані платниками податків м. Ужгорода, розраховуються із застосуванням коефіцієнта 10, грубо порушує законодавство України про захист економічної конкуренції.

Пункт 3 рішення, яким зобов’язано суб’єктів, які одержали дозвіл на розміщення конструкції для зовнішньої реклами, протягом місяця переукласти договори про умови тимчасового користування місцями комунальної власності, порушує прямі норми цивільного законодавства, оскільки у відповідності до п. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України однією із вимог, додержання якої необхідно для чинності правочину є волевиявлення учасника правочину, який має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Пункт 4, яким передбачено, що у разі невиконання п. 3 рішення договори тимчасового користування вважати розірваними в односторонньому порядку, а конструкції для розміщення реклами підлягають демонтажу, суперечить п. 3 ст. 214 УК України (відмова від правочину вчиняється у тій самій формі, в якій було вчинено правочин, ст. 321 УК України, де передбачені гарантії непорушності права приватної власності, ст. 41 Конституції, ч. 2 п. 2 ст. 26, ст. 27 Закону України „Про рекламу”, п. 46 Типових правил.

Відповідачі письмові заперечення на адміністративний позов суду не надали, але їх представники у попередніх судових засіданнях позов не визнали, посилаючись на те, що рішенням Ужгородської міської ради ІУ сесії У скликання (39 пленарне засідання) від 04.04.2008 № 664 „Про розгляд протесту прокурора міста Ужгорода від 25.03.2008 № 745 вих. 08” приведено у відповідність з вимогами закону оспорюване рішення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані в ній докази, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ужгородської міської ради ІУ сесії У скликання (тридцять перше пленарне засідання) від 11 січня 2008 року № 587 „Про внесення змін до „Положення про надходження плати за тимчасове користування місцями комунальної власності для розташування рекламних засобів”, затвердженого рішенням ХХІХ сесії міськради ІУ скликання від 04.06.04 № 315 внесено зміни до підпункту 2 пункту 2 Положення і викладено його в наступній редакції:

„Розмір місячної плати за користування місцями комунальної власності для розташування рекламних засобів встановлюється згідно з додатком до цього положення” (п. 1 оспорюваного рішення).

Пунктом другим рішення № 587 від 11.01.2008 встановлено, що розмір плати за користування місцями комунальної власності міста для розташування рекламних засобів фізичними та юридичними особами, що не зареєстровані платниками податків м. Ужгорода розраховується із застосуванням коефіцієнту 10.

У пункті третьому зазначено: „Зобов’язати суб’єктів, які одержали дозвіл на розміщення конструкцій для зовнішньої реклами, протягом місяця переукласти договори про умови тимчасового користування місцями комунальної власності”.

Пунктом четвертим передбачено: „У випадку невиконання п. 3 цього рішення, договори про тимчасове користування місцями комунальної власності для розташування рекламних засобів вважати розірваними в односторонньому порядку, а конструкції для розміщення реклами підлягають демонтажу без попередження”.

На пункт 2 зазначеного рішення прокурором міста Ужгорода внесено протест від 25.03.2008 № 745 вих. 08, який рішенням Ужгородської міської ради ІУ сесії У скликання (тридцять дев’яте пленарне засідання) від 04 квітня 2008 року № 664 „Про розгляд протесту прокурора міста Ужгорода від 25.03.2008 № 745 вих. 08” задоволений та скасовано п. 2 рішення ІУ сесії Ужгородської міської ради У скликання № 587 від 11.01.2008, а пункт 4 викладено в наступній редакції: „У випадку невиконання п. 3 цього рішення, договори про тимчасове користування місцями комунальної власності для розташування рекламних засобів будуть розірвані згідно п. 4 договору, затвердженого рішенням виконкому від 26.10.2005 № 327 із змінами та доповненнями”(пункт 3 рішення № 664 від 04.04.2008).

Таким чином, пункт другий оспорюваного рішення, скасований самим відповідачем, тому на даний час суд не має підстав для його скасування.

Стосовно пункту третього оспорюваного рішення, яким зобов’язано суб’єктів, які одержали дозвіл на розміщення конструкцій для зовнішньої реклами, протягом місяця переукласти договори про умови тимчасового користування місцями комунальної власності, то суд не вбачає підстав для його скасування.

Положення вказаного пункту випливають із пункту першого рішення, яким змінено розмір місячної плати за користування місцями комунальної власності для розташування рекламних засобів.

Плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування (п. 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України від 29.12.2003 № 2067).

Пункт четвертий оспорюваного рішення змінений рішенням ІУ сесії У скликання Ужгородської міськради від 04.04.2008 № 664 і викладений у наступній редакції: „У випадку невиконання п. 3 цього рішення, договори про тимчасове користування місцями комунальної власності для розташування рекламних засобів будуть розірвані згідно п. 4 договору, затвердженого рішенням виконкому від 26.10.05 № 327 із змінами та доповненнями”.

Пункт 4 зазначеного типового договору передбачає умови зміни, припинення, розірвання договору.

Пунктом 4.3 передбачено, що договір може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Договір може бути розірваний за вимогою „Сторони-1” (Госпрозрахункова організація „Ужгородрекламаблагоустрій”) у разі:

- несплати „Стороною-2” плати за користування місцем протягом двох місяців; - невиконання „Стороною-2” п. 2.4 Договору (п. 2.4 –розмір плати переглядається на вимогу „Сторони-1” у разі внесення зміни в чинне законодавство, яке регулює відносини у сфері зовнішньої реклами або в рішенні міської ради в частині місячної плати за тимчасове користування місцями комунальної власності для розташування рекламних засобів);

- порушення вимог до розміщення об’єктів зовнішньої реклами визначених розділом 3 Порядку розміщення об’єктів зовнішньої реклами у м. Ужгороді, затвердженого рішенням виконкому від ... 2005 № ...

За правовою природою договір про тимчасове користування місцями комунальної власності для розташування рекламних засобів є адміністративним договором.

Відповідно до статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. Тобто зі змісту адміністративного договору вбачається наявність відносин влади і підпорядкування, що відрізняє його від цивільних угод.           Орган управління при цьому зберігає владні повноваження адміністративного характеру.

Із аналізу визначення адміністративно-правового договору випливає, що його змістом є права та обов'язки сторін (у тому числі іншої особи, яка не є суб'єктом владних повноважень), які випливають із змісту визначених законом управлінських функцій суб'єкта владних повноважень. Отже, істотні умови адміністративно-правового договору мають випливати із змісту управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, що свідчить про позбавлення іншої сторони угоди можливості вільного волевиявлення, спрямованого на зміну умов такого договору. Нерівність учасників договору полягає у тому, що умови адміністративно-правового договору є обов'язковими для іншої сторони та не підлягають коригуванню. Інша сторона може або прийняти такі умови, або відмовитися від них і не укладати такий договір, але зміна умов такого договору не залежить від волі такої сторони.

У зв’язку з відсутністю окремих норм права, які регламентують порядок та форму укладення адміністративно-правових договорів, керуючись аналогією права, застосуванню підлягають відповідні норми цивільного права з урахуванням окремих норм, які містяться в законах та підзаконних актах, що регулюють адміністративно-правові (управлінські відносини).

Пункт 4 рішення не суперечить ні ст. 651 Цивільного кодексу України, ні іншим нормативним актам, підстави розірвання договору передбачені договором, укладеним між сторонами, а п. 4 рішення від 04.04.2008 № 664 відсилає до договору.

Не підлягає задоволенню також вимога щодо зобов’язання відповідачів утриматись від вчинення будь-яких дій щодо демонтажу об’єктів зовнішньої реклами ТОВ „Кріс”, оскільки п. 4 оспорюваного рішення, яким передбачено демонтаж конструкцій для розміщення реклами без попередження, у випадку невиконання п. 3 рішення, оскільки вказаний пункт викладений у новій редакції (рішення від 04.04.2008 № 664) в якій зазначене положення відсутнє.

Отже, оскаржуване рішення, з врахуванням змін, внесених у нього рішенням ІУ сесії У скликання Ужгородської міської ради від 04.04.2008 № 664, не суперечить законодавству, не порушує права та законні інтереси позивача, тому у позові належить відмовити повністю.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 17, 49, 51, 71, 158, 163-171, п. 6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, СУД

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Постанову може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ч.ч. 1-3 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                    Л.М.Якимчук