КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2008                                                                                           № 41/37

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Мулярчик І.Г.(довіреність № 2/08 від 17.06.2008 р.)

від відповідача - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю об"єднання "Укрмонолітбуд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 30.07.2008

у справі № 41/37

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-Промекс

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю об"єднання "Укрмонолітбуд"

про                                                  стягнення 92901,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління „Ліфт-Промекс” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрмонолітбуд” про стягнення 85860,77 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 7040,57 грн. пені, 929,01 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 60,00 грн. витрат на послуги ГУ Статистики м. Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.07.2008 р. у справі № 41/37 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 74359,91 грн. боргу, 5897,03 грн. пені, 11502,86 грн. інфляційних втрат, 917,60 грн. державного мита та 116,55 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Часткова відмова в задоволенні позову мотивована тим, що позивач невірно визначив період нарахування пені, тому вимога щодо стягнення пені підлягає частковому задоволенню. Крім того, на думку місцевого господарського суду, витрати за інформаційні послуги Державного комітету статистики в розмірі 60,00 грн. не відносяться ні до судових витрат, ні до збитків, тому стягненню не підлягають.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 30.07.2008 р. повністю і справу передати на новий розгляд.

Скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково не залучив в якості співвідповідача Закрите акціонерне товариство „Побутрембуд”, оскільки від розрахунків відповідача з останнім залежить сплата коштів за виконані роботи по Контракту № 15/07-М від 15.07.2007 р.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення відповідача про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між позивачем та відповідачем 15.07.2007 р. було укладено контракт № 15/07-М на виготовлення та монтаж металевих конструкцій в шахтах ліфтів на об’єкті за адресою: м. Київ, вул. Конєва, 4 (далі – Контракт), відповідно до п. 1.1. якого відповідач доручає, а позивач зобов’язується виготовити та встановити металеві конструкції в шахтах ліфтів за адресою: м. Київ, вул. Конєва, 4.

Розрахунки за виконані роботи проводяться щомісячно на підставі „Актів приймання виконаних робіт” (форма № КБ-2в) та „Довідок про вартість виконаних робіт” (форма № КБ-3), які обраховуються виходячи із фактичних обсягів виконаних робіт на протязі 5 (п’яти) банківських днів після їх підписання (п. 2.1. Контракту).

В матеріалах справи містяться належним чином завірені копії актів приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2007 року та за жовтень 2007 року на загальну суму 179750,40 грн., підписані як з боку позивача, так і з боку відповідача.

Всупереч п. 2.1 Контракту, відповідач на дату подання позову до місцевого господарського суду розрахувався лише частково, сплативши 100000 грн. основного боргу, що підтверджується банківськими виписками, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивач зобов’язався щомісяця відшкодовувати відповідачу кошти за ген. послуги у розмірі 3 % від суми виконаних будівельно-монтажних робіт (п. 4.2.3. Контракту). Суд першої інстанції вірно встановив, що розмір відшкодування за ген. послуги згідно п. 4.2.3. Контракту становить 179750,40 грн. х 3 % = 5392,49 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що розмір основного боргу відповідача на дату подання позову становить 74357,91 грн. (179750,40 грн. – 100000,00 грн. – 5392,49 грн.)

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, що підтверджується ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідач належним чином своїх обов’язків не виконав, суму основного боргу сплатив лише частково.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 74357,91 грн.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 7040,57 грн., інфляційних втрат в розмірі 11502,86 грн. та витрат на послуги ГУ Статистики м. Києва в розмірі 60,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до розрахунку, зробленого позивачем, перевіреного судами першої та апеляційної інстанцій, розмір інфляційних втрат становить – 11502,86 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 7040,57 грн., яка нарахована з 08.11.2007 р. по 08.05.2007 р.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов’язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.1. Контракту за порушення термінів оплати, передбачених п. 2.1. Контракту, згідно якого розрахунки за виконані роботи здійснюються щомісячно протягом 5 банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт та довідок про їх вартість, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Місцевий господарський суд правомірно зазначив, що оскільки в актах приймання виконаних підрядних робіт та довідках про вартість робіт дата підписання не зазначена, то суд вважає датою підписання останній день місяця за який підписаний акт виконаних робіт.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що прострочення по акту виконаних робіт за серпень 2007 року розпочалось 08.09.2007 р., а по акту виконаних робіт за жовтень 2007 року – 08.11.2007 р.

Зважаючи на вищезазначене, та з урахуванням обмежень, встановлених позовною заявою, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що періодом нарахування пені по акту за серпень 2007 року є 08.11.2007 р. – 08.03.2008 р., а по акту за жовтень 2007 року – 08.11.2007 р. – 08.05.2008 р.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з останнім та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 5897,03 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на послуги ГУ Статистики м. Києва судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, оскільки зазначені витрати не є судовими витратами в розумінні розділу VI Господарського процесуального кодексу України, а належних доводів та обґрунтувань щодо стягнення даних витрат як збитків позивачем не наведено, то в стягненні 60,00 грн. витрат на послуги ГУ Статистики м. Києва необхідно відмовити.

Щодо твердження відповідача про те, що суд першої інстанції помилково не залучив в якості співвідповідача Закрите акціонерне товариство „Побутрембуд”, оскільки від розрахунків відповідача з останнім залежить сплата коштів за виконані роботи по Контракту № 15/07-М від 15.07.2007 р. судова колегія зазначає наступне.

Між Закритим акціонерним товариством „Побутрембуд” (замовником) та відповідачем (підрядником) був укладений договір підряду на проведення робіт з будівництва № 06/2006 від 07.06.2008 р. (далі – договір), відповідно до умов якого (п. 1.1.) підрядник зобов’язується за завданням замовника згідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією на свій ризик виконати та здати замовнику в установлений цим договором строк закінчені роботи по будівництву монолітного залізобетонного каркасу житлового комплексу по вул. Конєва м. Києва, будинок № 4 секція А, Б, Г, В, а замовник зобов’язується прийняти від підрядника закінчені роботи та оплатити їх. Даний договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно ч. 1 ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи.

Дане положення закріплене в п. 6.2. договору, згідно якого Підрядник несе відповідальність перед субпідрядниками за невиконання або неналежне виконання Замовником своїх зобов’язань за цим Договором, а перед Замовником – за невиконання зобов’язань субпідрядниками.

Отже, хоча Контракт № 15/07-М від 15.07.2007 р. і укладений між сторонами по справі саме з метою виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором № 06/2006 від 07.06.2008 р., але враховуючи ч. 1 ст. 838 Цивільного кодексу України та п. 6.2. договору № 06/2006 від 07.06.2008 р. відповідач несе відповідальність перед позивачем особисто, незважаючи на виконання або невиконання Закритим акціонерним товариством „Побутрембуд” своїх зобов’язань перед відповідачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в порушення зазначеної норми належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не навів.

Тому колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 30.07.2008 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв’язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрмонолітбуд” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 30.07.2008 р. у справі № 41/37 залишити без змін.

Справу № 41/37 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді

10.11.08 (відправлено)