ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2008

Справа №2-1/4665-2008

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», (03150, м. Київ, вул. Горького, 51) в особі Дочірнього підприємства «Кримавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», (95022, ар Крим, м. Сімферополь, вул. Кечкеметська, 184/1),

до відповідачів:

1.          Євпаторійської міської ради, (97404, АР Крим, м. Євпаторія, пр. Леніна, 2),

2.          Кримського республіканського підприємства «Бюро реєстрації та технічної інвентаризації м. Євпаторія», (974000, АР Крим, м. Євпаторія, вул. Некрасова, 45),

3.          Виконавчого комітету Євпаторійської міської ради, (97400, АР Крим, м. Євпаторія, пр. Леніна, 2),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Фонд майна України, (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9),

про визнання права власності на нерухоме майно,

Суддя Л.О.Ковтун

представники:

від позивача – Вальваков С.В. – юрисконсульт, дов.№352 від 28.01.2008р.

від відповідачів – 1. Карпова О.М. – головний спец. юрид. відділу, дов. від 26.12.2007 року № 1395/02-89

2. Котеленець Ю.А. – головний спец. юрид. відділу, дов. від 13.08.2007 року № 879/02-29;

3. не з’явився, повідомлені належним чином,

від третьої особи – не з’явився, повідомлений належним чином.

Суть спору: Відкрите акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі Дочірнього підприємства «Кримавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулось до господарського суду АР Крим із позовною заявою, в якій просить визнати за ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АР Крим, м. Євпаторія, ділянка Лінійна №35, яке складається з : Літер В – гаражі (основні – 258, кв.м.; в прибудовах 7,8 кв.м.); Літер Ж – підсобні приміщення (основна частина 24,4 кв.м.); Літер Р – гараж (20,6 кв.м.); Літер С – сарай (15,4кв.м.); Літер Т – сарай (26,8 кв.м.); Літер У – сарай (104,7 кв.м.); Літер У1 – сарай (5,4 кв.м.); Літер Ф – навіс (144,0 кв.м.); Літер Х – сарай (82,5 кв.м.); Літер Н - підсобні приміщення (14.0 кв.м.); Літер О – сарай (197,7 кв.м.); Літер О1 – сарай (9,5 кв.м.); Літер П – погріб (28,3 кв.м.); Літери ГП – вхід до підвалу (14,6 кв.м.); №1 – сарай (10,5 кв.м.); №2 – сарай (26,3 кв.м.); №5 – сарай (31,2 кв.м.); №6 – сарай (122,2 кв.м.); №8 – гараж (37,7 кв.м.); Уб – вбиральня (2,5 кв.м.).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наказ Державної служби автомобільних доріг України №156 «Про створення дочірніх підприємств ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», наказ №9 «Про створення філій дочірнього підприємства «Кримавтодор» та акт прийому-передачі майна, відповідно до яких до Статутного фонду ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Сакським райавтодором передано майно на загальну суму 890687,00грн., до складу якого увійшло й спірне майно.

Євпаторійська міська рада та її виконавчий комітет позов не визнали, у відзивах на позовну заяву зазначили, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірні об’єкти. Також вказують, що позивач не звертався до виконавчого комітету Євпаторійської міської ради за отриманням дозволу на об’єкти нерухомого майна.

Представник Кримського республіканського підприємства «Бюро реєстрації та технічної інвентаризації м. Євпаторія» у судове засідання не з’явився, надіслав відзив на позов, відповідно до якого, просить розглянути справу у відсутність представника, а також зазначив, що позивач не звертався до нього із правовстановлюючими документами, які входять до Переліку 1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухомість, для здійснення реєстрації.

На підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, суд ухвалою від 09.09.2008 року залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд державного майна України (01000, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9).

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, вимоги суду, викладені в ухвалі господарського суду АР Крим від 09.09.2008р. не виконала, про день розгляду справи повідомлялись належним чином – рекомендованою кореспонденцією. Про причини неявки суд не повідомили.

Проте, суд вважає, що матеріали справи в достатній мірі характеризують відносини між сторонами, у зв’язку з чим підстав для відкладення розгляду справи не вбачає.

Розглянувши матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно до наказу Міністерства транспорту України № 353 від 06.07.1999 року ліквідовані державні підприємства Кримського управління з будівництва, ремонту і експлуатації автомобільних доріг і Управління магістральних автомобільних доріг № 1 у склад якого входило Сакське районне дорожнє ремонтно-будівельне управління.

Відповідно до наказу Міністерства транспорту України № 121 від 14.07.1999 року правонаступником ліквідованих управлінь є Кримське управління з будівництва, ремонту і експлуатації автомобільних доріг.

Наказом Міністерства транспорту № 103 від 13.06.2000 року на базі Сакського районного дорожнього ремонтно-будівельного управління створено Сакське районне дорожнє державне підприємство.

Згідно наказу Державної служби автодоріг України № 93 від 05.03.2002 року державні дорожні підприємства, у тому числі й Сакське реорганізовані шляхом злиття з Дочірнім підприємством «Кримавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

У виконання наказу № 93 від 05.03.2002 року Сакський райавтодор передав до статутного фонду ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» майно на загальну суму 890687,00 грн., у тому числі нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АР Крим, м. Євпаторія, ділянка Лінійна №35, яке складається з : Літер В – гаражі (основні – 258, кв.м.; в прибудовах 7,8 кв.м.); Літер Ж – підсобні приміщення (основна частина 24,4 кв.м.); Літер Р – гараж (20,6 кв.м.); Літер С – сарай (15,4кв.м.); Літер Т – сарай (26,8 кв.м.); Літер У – сарай (104,7 кв.м.); Літер У1 – сарай (5,4 кв.м.); Літер Ф – навіс (144,0 кв.м.); Літер Х – сарай (82,5 кв.м.); Літер Н - підсобні приміщення (14.0 кв.м.); Літер О – сарай (197,7 кв.м.); Літер О1 – сарай (9,5 кв.м.); Літер П – погріб (28,3 кв.м.); Літери ГП – вхід до підвалу (14,6 кв.м.); №1 – сарай (10,5 кв.м.); №2 – сарай (26,3 кв.м.); №5 – сарай (31,2 кв.м.); №6 – сарай (122,2 кв.м.); №8 – гараж (37,7 кв.м.); Уб – вбиральня (2,5 кв.м.).

Таким чином, спірне майно увійшло до статутного фонду ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Приписами статті 85 Господарського кодексу України встановлено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески.

Проте, у пункті 9 Інформаційного листа Вищого арбітражного суду України N 01-8/98 від 31.01.2001, зазначено, що судам при вирішенні питання про право власності слід виходити з того, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Крім того, підтвердженням наявності такого права можуть бути насамперед правовстановлювальні документи. Перелік таких документів наведено у додатку № 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухомість, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. № 7/5, передбачена обов'язкова реєстрація прав власності на нерухоме майно фізичних і юридичних осіб шляхом внесення відповідного запису до реєстру прав власності на нерухоме майно (п. п. 1.4., 1.5. Положення).

Дана реєстрація здійснюється на підставі правовстановлюючих документів, згідно з Додатком № 1.

Додаток 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно містить перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до пункту 6.1 Тимчасового положення, оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна здійснюється з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, місцевого самоврядування: юридичним особам, які у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, об’єднання організації отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно підприємства, об’єднання, організації, яке ліквідується.

Для оформлення права власності на спірне нерухоме майно відповідно до Тимчасового положення, позивач повинен був звернутися у встановленому порядку до виконавчого комітету Євпаторійської міської ради.

Позивач не представив суду доказів звернення до виконавчого комітету Євпаторійської міської ради, також не представив суду належних правовстановлюючих документів на спірне майно.

Відповідно до статті 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду звертаються особи за захистом своїх порушених чи оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, що кореспондується із положеннями статті 21 ГПК України, де до позивачів віднесено осіб, які пред’явили позов або в інтересах яких пред’явлено позов саме про захист порушеного права чи охоронюваного законом інтересу.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та свого інтересу, а стаття 16 ЦК України передбачає право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права і інтересу. Частиною 2 цієї статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед який названий і такий спосіб, як визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Системний аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що захисту судом підлягає цивільне право, яке порушене, не визнається чи оспорюється.

Юридична зацікавленість позивача у вирішенні спору судом, покладає на нього обов’язок довести, що цивільні права та інтереси позивача порушені, не визнаються чи оспорюються відповідачем.

Позивачем доказів оспорювання чи невизнання того його права відповідачами не надано.

Крім того суд зауважує, що згідно ст. 71 ЦК УРСР 1963р., який діяв на момент передачі майна, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК УРСР).

Таким чином, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого права з 31.03.2003 року, тобто з моменту підписання акту про передачу спірного майна.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003р., який набрав чинності з 01.01.2004р., правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 268 ЦК України встановлений перелік вимог, на які позовна давність не поширюється і серед таких вимог не передбачено вимоги про визнання права власності на майно.

Іншими законодавчими актами не поширення позовної давності на вказані вимоги, також, не передбачено.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перший та другий відповідачі заявили у судовому засіданні усне клопотання про застосування строків позовної давності.

За вказаних обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 07 жовтня 2008 року.

Рішення оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України і підписане 13 жовтня 2008 року.

Враховуючі викладене, керуючись ст. ст. 82-84,85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ковтун Л.А.