ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 5-4/491-06-12768

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Губенко Н.М.

суддів

Барицької Т.Л.

Шевчук С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення

від

та на постанову

від

господарського суду Одеської області

14.04.2008

Одеського апеляційного господарського суду

10.07.2008

у справі

№ 5-4/491-06-12768

за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Одесагаз"

про

стягнення 1 378 161,73 грн.

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача

Рак О.В.;

- відповідача

Єльчібєкян І.М.

Відповідно до розпорядження Заступника Голови Вищого господарського суду України Шульги О.Ф. від 11.11.2008 № 02-12/494, розгляд справи № 5-4/491-06-12768 господарського суду Одеської області здійснюється у складі колегії суддів: Губенко Н.М. –головуючий суддя, судді Барицька Т.Л., Шевчук С.Р.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року ДК "Газ України" звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до ВАТ "Одесагаз" про стягнення з останнього 368 018, 06 грн. основного боргу, 57 925,49 грн. пені, 765 908,66 грн. збитків від інфляції, 186 309,52 грн. –3% річних за договором на постачання природного газу № 06/03-3085 від 24.12.2003.

20.02.2007 ВАТ "Одесагаз" подало до господарського суду Одеської області зустрічний позов до ДК "Газ України" про визнання недійсним договору на постачання природного газу № 06/03-3085 від 24.12.2003.

21.03.2007 ДК "Газ України" заявою від 20.03.2007 збільшила позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних, відповідно до якої просила суд стягнути з відповідача 368 018,06 грн. основного боргу, 60 280,01 грн. пені, 809 555,31 грн. індексу інфляції та 189 779,93 грн. –3% річних.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.04.2007 (суддя Літвінов С.В.) первісний позов задоволено частково, з ВАТ "Одесагаз" стягнуто 368 018,06 грн. основного боргу та 3 598,75 грн. судових витрат; у решті позовних вимог відмовлено; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.07.2007 (колегія суддів у складі: Мацюра П.Ф. –головуючий суддя, судді Андрєєва Е.І., Ліпчанська Н.В.) рішення господарського суду Одеської області від 06.04.2007 скасовано в частині відмови у стягненні пені, збитків від інфляції і 3% річних; позов ДК "Газ України" в частині стягнення трьох відсотків річних та збитків від інфляції задоволено, з ВАТ "Одесагаз" стягнуто 809 555,31 грн. збитків від інфляції, 189 779,93 грн. –3% річних, пеню у зменшеному розмірі у сумі 5 000,00 грн., витрати по сплаті державного мита у розмірі 5 299,00 грн.; у іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 06.04.2007 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2007 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.07.2007 та рішення господарського суду Одеської області від 06.04.2007 в частині первісних позовних вимог про стягнення пені в сумі 60 280,01 грн. та розподілу судових витрат скасовано та в скасованій частині справу направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області; в іншій частині постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.07.2007 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 31.01.2008 у порушенні провадження з перегляду в касаційному порядку постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2007 відмовлено.

Під час нового розгляду справи в частині первісних позовних вимог про стягнення пені в сумі 60 280,01 грн. позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.04.2008 у справі № 5-4/491-06-12768 (суддя Могил С.К.) позов ДК "Газ України" в частині первісних позовних вимог про стягнення пені у сумі 60 280,01 грн. залишено без задоволення.

Судове рішення мотивоване тим, що ДК "Газ України" всупереч вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України нарахувала пеню після 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано ВАТ "Одесагаз", а також відповідно до ст. 258 ЦК України пропустила спеціальний строк позовної давності щодо стягнення пені.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.07.2008 у справі № 5-4/491-06-12768 (колегія суддів у складі: Петров М.С. –головуючий суддя, судді Колоколов С.І., Разюк Г.П.) апеляційну скаргу ДК "Газ України" залишено без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 14.04.2008 - без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх судових інстанцій, ДК "Газ України" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення у даній справі в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ДК "Газ України" в цій частині задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 549-552 ЦК України, ст. ст. 4, 42, 43 ГПК України.

Відзив на касаційну скаргу від ВАТ "Одесагаз" не надходив, що відповідно до ч. 2 ст. 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення, що оскаржується.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм господарськими судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Справа № 5-4/491-06-12768 розглядалась судами неодноразово.

Відповідно до ч. 1 ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Так, підставами направлення справи № 4/491-06-12768 господарського суду Одеської області на новий розгляд стало те, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи первісні позовні вимоги щодо стягнення пені, не дослідив належним чином розрахунок пені проведений позивачем та не врахував ч. 6 ст. 232 ГК України, яка передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а також ст. 258 ЦК України, яка встановлює строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права –1 рік, що привело до прийняття апеляційним судом необґрунтованого в цій частині судового рішення.

Здійснивши новий розгляд справи, господарськими судами першої та апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи:

- 24.12.2003 між позивачем та відповідачем укладений договір № 06/03-3085 на постачання природного газу, відповідно до умов якого ДК "Газ України", як постачальник, зобов'язалась передати ВАТ "Одесагаз" у 2004 році природний газ для потреб населення, а ВАТ "Одесагаз" зобов'язалось прийняти та оплатити газ на умовах даного Договору та в обсязі розрахованому відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 № 619;

- відповідно до актів передачі–приймання природного газу, які наявні у матеріалах справи, ВАТ "Одесагаз" отримало газ у загальному обсязі –568 282,276 тис. куб. м на загальну суму 65 016 715,20 грн.; ВАТ "Одесагаз" за поставлений газ сплатило 64 648 697,14 грн., тобто, за договором № 06/03-3085 від 24.12.2003 у відповідача перед позивачем за період з січня по грудень 2004 року утворилась заборгованість у сумі 368 018,06 грн.;

- вказаний вище факт встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 06.04.2007, залишеним без змін в цій частині постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.07.2007 та постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2007, і відповідно із ст. 35 ГПК України не потребує доведення знову;

- згідно із пунктом 5.1 договору в редакції протоколу розбіжностей від 15.01.2004 та протоколу узгодження розбіжностей від 26.01.2004, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки; розрахунок за спожитий у звітному місяці газ здійснюється до 10 числа наступного за звітним місяця; остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 січня 2005 року;

- пунктами 6.2, 6.3 договору в редакції протоколу розбіжностей від 15.01.2004 та протоколу узгодження розбіжностей від 26.01.2004 встановлено, що у разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 5.1 даного договору, Газозбутова організація сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; пеня нараховується Постачальником протягом 6 місяців, що передують моменту звернення з вимогою, претензією, позовом;

- за умови своєчасного надання довідки, зазначеної у п. 5.6 даного договору, штрафні санкції нараховуються лише на кошти, фактично отримані Газозбутовою організацією від населення та не перераховані Постачальнику (п.6.3 договору);

- апеляційний господарський суд, проаналізувавши положення п. 6.3 договору № 06/03-3085, дійшов до висновку, що його зміст свідчить про те, що сторони встановили відповідальність ВАТ "Одесагаз" лише за наявності вини останнього у порушенні своїх зобов'язань за договором, оскільки цей пункт договору встановлює відповідальність Газозбутової організації тільки у випадку, якщо ВАТ "Одесагаз" отримало від населення кошти за спожитий газ і несвоєчасно перерахувало їх ДК "Газ України", що цілком узгоджується з вимогами ст. 614 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення зобов'язання при наявності вини;

- згідно із п. 5 додатку 1 до наказу НАК "Нафтогаз України" від 12.12.2003 № 590 розрахунки за природний газ, спожитий населенням, бюджетними установами та організаціями та їх розподіл здійснюється відповідно до порядку, який встановлено постановою НКРЕ від 12.07.2000 № 759;

- вказана постанова НКРЕ України встановлює алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, зокрема, відповідно до п. 2.1 постанови НКРЕ України № 759, газопостачальні підприємства відкривають в уповноважених банках поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для обов'язкового зарахування усіх коштів, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів; ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" відкриває в уповноваженому банку поточний рахунок зі спеціальним режимом використання для обов'язкового зарахування коштів з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств за використаний споживачами природний газ;

- пунктом 2.2 постанови НКРЕ України № 759 встановлено, що газопостачальне підприємство має право відкрити лише один поточний рахунок зі спеціальним режимом використання; не допускається зарахування коштів за використаний природний газ від споживачів на інші рахунки;

- відповідно до пунктів 3.1, 3.2 вищенаведеної постанови НКРЕ України розподіл коштів, що надійшли на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання газопостачального підприємства, здійснюється відповідно до нормативу розподілу коштів, який розраховується газопостачальним підприємством та затверджується Національною комісією регулювання електроенергетики України; газопостачальне підприємство доручає уповноваженому банку самостійно (без платіжних доручень) здійснювати розподіл коштів, що надійшли на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання газопостачального підприємства згідно з нормативом розподілу коштів.

- при цьому, згідно із п. 3.5 постанови НКРЕ України № 759 кошти, що надійшли протягом операційного дня від споживачів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання газопостачального підприємства, уповноважений банк того ж операційного дня зараховує, згідно з нормативом розподілу коштів, на:

1) поточний рахунок газопостачального підприємства - в частині наданих послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом;

2) поточний рахунок газорозподільного підприємства - в частині наданих послуг з транспортування природного газу розподільними трубопроводами;

3) поточний рахунок газотранспортного підприємства - в частині наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами;

4) розрахунковий рахунок власника природного газу в частині оплати за переданий, згідно з договором купівлі-продажу споживачу природний газ:

а) поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України";

б) поточний рахунок іншого власника природного газу ніж зазначеного у підпункті 4 "а" пункту 3.5;

- витребувавши від ВАТ "Одесагаз" витяг із сайту ДК "Газ України" щодо стану розрахунків ВАТ "Одесагаз" за 2008 рік за спожитий населенням газ, апеляційний господарський суд встановив, що крім даних про сплату обсягів спожитого населенням газу за 2008 рік відображено рівень розрахунків за минулі роки, який для ВАТ "Одесагаз" складає 100%, тобто це свідчить про те, що ВАТ "Одесагаз" направляло позивачу довідки про кошти, отримані від населення, інакше ДК "Газ України" не змогло б друкувати на своєму сайті дані про стан розрахунків за спожитий населенням газ;

- у підтвердження вищезазначеного представник ВАТ "Одесагаз" пояснив, що довідки про кошти, що надійшли від населення, відповідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 № 126-р направлялися позивачу щодекадно в електронному виді або факсом у спосіб визначений самим позивачем у своїх листах; представник ДК "Газ України" також пояснив, що на сайті його підприємства розміщені дані про стан розрахунків населення за спожитий газ з урахуванням щодекадних звітів газозбутових підприємств, у тому числі і ВАТ "Одесагаз", про стан розрахунків населення за спожитий газ;

- аналізуючи вищенаведене, а також зміст пунктів 2.1, 2.2, 3.1, 3.2, 3.5 постанови НКРЕ України № 759, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що всі грошові кошти, які надходили на поточний рахунок ВАТ "Одесагаз" зі спеціальним режимом використання від населення за спожитий газ і належали до перерахування ДК "Газ України", ніяким чином не могли залишитися на рахунку ВАТ "Одесагаз", а отже, відсутні підстави для нарахування останньому штрафних санкцій;

- з огляду на вищевстановлене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що ДК "Газ України" безпідставно нарахувала ВАТ "Одесагаз" до сплати пеню, оскільки останнє не допускало порушень умов договору щодо несвоєчасного перерахування коштів на рахунок ДК "Газ України" у спірний період, сплачених населенням, у зв'язку із чим, підстав для скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається;

- апеляційний господарський суд погодився із доводами ДК "Газ України", викладеними в апеляційній скарзі, щодо можливості нарахування штрафних санкцій після спливу 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, оскільки це узгоджується із вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України та умовами договору, укладеного між сторонами, однак, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у відповідності до ст. 101 ГПК України у повному обсязі, прийшла до висновку, що вказані доводи не можуть бути підставою для скасування цього рішення з підстав наведених у даній постанові.

Вищий господарський суд України не може погодитися ані з висновком місцевого господарського суду про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення з вимогою про стягнення пені з посиланням на положення ч. 6 ст. 232 ГК України та ст. 258 ЦК України, ані з висновком апеляційного господарського суду про безпідставність нарахування позивачем відповідачу пені, оскільки відповідач не допускав порушень умов договору щодо своєчасності перерахування коштів на рахунок позивача у спірний період з посиланням як на докази відсутності вини відповідача на витяг із сайту ДК "Газ України" щодо стану розрахунків ВАТ "Одесагаз" за 2008 рік за спожитий населенням газ та на пояснення повноважного представника відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснюючи новий розгляд справи, місцевий господарський суд не врахував, що наведена норма матеріального права за методом правового регулювання носить диспозитивний характер, тобто, сторонам надається можливість самим визначити особливий порядок нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання.

Так, місцевий господарський суд не дослідив та не надав правої оцінки пункту 6.2 договору № 06/03-3085 від 24.12.2003 у редакції протоколу розбіжностей до даного договору від 15.01.2004, відповідно до якого пеня нараховується Постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з вимогою, претензією, позовом.

За таких обставин, висновок місцевого господарського суду про пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого положеннями ст. 258 ЦК України, на звернення до суду з відповідною вимогою про стягнення пені є передчасним та таким, що не ґрунтується на повному дослідженні всіх обставин справи (з дослідженням умов договору, які погоджені сторонами, та визначають (регулюють) їх правовідносини).

Переглядаючи рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції також залишив поза своєю увагою погоджені сторонами умови договору № 06/03-3085, які регулюють правовідносини сторін, з позиції їх впливу на застосування положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

Натомість, безпідставно послався на необґрунтованість нарахування позивачем відповідачу пені з мотивів недопущення відповідачем порушень умов договору щодо своєчасності перерахування коштів на рахунок позивача у спірний період з посиланням на витяг із сайту ДК "Газ України" щодо стану розрахунків ВАТ "Одесагаз" за 2008 рік за спожитий населенням газ та на пояснення повноважного представника відповідача, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції не досліджувались докази, які б свідчили про внесення сторонами змін до договору № 06/03-3085 в частині погодження сторонами іншої форми повідомлення (порядку надання інформації) постачальника (позивача) газозбутовою організацією про надходження коштів від населення в розрахунок за спожитий газ.

В свою чергу, апеляційний господарський суд, посилаючись у мотивувальній частині постанови на п. 6.3 договору № 06/03-3085, в якому йде посилання на п. 5.6 цього ж договору, не врахував, що сторонами передбачено чітко визначену форму подання відповідачем позивачу інформації про кошти, що надійшли від населення –підписану уповноваженою особою газозбутової організації та головним бухгалтером довідку про кошти, отримані від населення протягом місяця поставки, що минув.

За таких обставин, нездійснення судом процесуальних дій, спрямованих на дослідження даних обставин справи –встановлення належного виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань в цій частині, позбавляє можливості прийти до беззаперечного висновку про недопущення відповідачем порушень умов договору.

При цьому, відповідно до положень ст. ст. 33, 34 ГПК України саме відповідач повинен підтвердити факт належного виконання ним взятих на себе зобов'язань, зокрема, що випливають з п. 5.6 договору № 06/03-3085.

Крім того, Вищим господарським судом України встановлено, що під час здійснення судами розгляду даної справи, не враховано можливість застосування до правовідносин сторін положень ст. 233 ГК України, яка надає право суду зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій (про застосування якої просив відповідач), в будь-якому випадку, суди повинні були зазначити підстави, з яких вони не прийняли до уваги прохання відповідача про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.

Отже, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень у справі.

Касаційна ж інстанція відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Скасувати рішення господарського суду Одеської області від 14.04.2008 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.07.2008 у справі № 5-4/491-06-12768 в частині стягнення пені та передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Головуючий суддя                                         Н.М. ГУБЕНКО

Судді                     Т.Л. БАРИЦЬКА

С.Р. ШЕВЧУК