ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2008 р.

№ 13/5-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра"

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 19.06.08

у справі

№13/5-08

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо"

до

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра"

про

стягнення 88493,72 грн

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Олійник В.Ю. –за дов. від 24.09.08;

від відповідача: Ортіков А. –за дов. від 08.05.08.

Відкритим акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо" у грудні 2007 року заявлений позов ( з урахування змін від 16.01.08) про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" 86 558,60 грн –заборгованості, 1935,12 грн - пені. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на порушення відповідачем зобов'язань за договором від 01.10.07 №29 з оплати поставленого позивачем вугілля марки АКО. При цьому, позивач посилався на приписи статей 526, 625 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 20.02.08, ухваленим суддею Тісецьким С., позовні вимоги задоволено шляхом стягнення з відповідача

доповідач: Добролюбова Т.В

на користь позивача 86 558,52 грн –заборгованості, 1 935,12 грн –пені. Вмотивовуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем умов договору від 01.10.07 з оплати поставленого позивачем вугілля. При цьому, розрахунок позову визнав завищеним на 8 копійок. Судове рішення обґрунтоване приписами статей 525, 526, 527, частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Щепанської Г.А. –головуючого, Гулової А.Г., Пасічник С.С., постановою від 19.06.08, перевірене рішення суду першої інстанції залишив без змін, а апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" залишив без задоволення.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Довіра" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вказує на безпідставне застосування судами приписів статті 193 Господарського кодексу України, оскільки вважає, що між сторонами відсутні господарські зобов'язання. Окрім цього, заявник наголошує, що судами помилково до спірних відносин не застосовано статтю 1212 Цивільного кодексу України, за приписами якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Від Відкритого акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. та пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що предметом позову є матеріально –правова вимога Відкритого акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" 86 558,60 грн –заборгованості, 1935,12 грн - пені. Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем та зобов’язання сплатити цей борг. Статтею 175 Господарського кодексу України унормовано, що майново-господарськими зобов’язаннями визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. За приписами статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства. Пунктом 1 статті 628 Цивільного кодексу України унормовано, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов’язковим до виконання. Судами попередніх інстанцій установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позовна вимога ґрунтується на договорі від 01.10.07 №29, за умовами якого позивач зобов‘язався відпустити відповідачеві паливо з Ситковецького паливного складу ВАТ «Вінницяоблпаливо»в строки обумовлені додатком до договору, а відповідач зобов‘язався оплатити паливо марки АКО та його навантаження в кількості 225 тонн. Згідно з пунктом 2.1 договору при видачі зі складу паливо оплачується за узгодженою договірною ціною без ПДВ, марки АКО. Відповідно до підпункту б пункту 3.1 цього договору покупець провадить оплату повної вартості поставленої партії продукції згідно з виставленими рахунками у вигляді оплати упродовж 5 банківських днів після отримання вугілля. Судами попередніх інстанцій установлено, що на виконання умов договору №29 відповідач отримав від позивача товар на суму 167918,52 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 01.10.07 №06378, рахунком від 20.09.07 №26/011001 та довіреністю серії ЯОЗ №952262 від 01.10.07. Судами також установлено, що відповідач розрахувався за отримане паливо частково на суму 81360,00 грн, а розмір заборгованості у відповідача перед позивачем за договором №29 становить 86558,52 грн, це підтверджується і актом звірки взаєморозрахунків від 01.10.07. Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Дана норма кореспондує з пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про підставність стягнення з відповідача 86558,52 грн заборгованості. За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд. Відповідно до статті 549 названого Кодексу пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судами установлено, що у пункті 5.4 договору сторони узгодили у разі порушення строку оплати палива покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасного виконання грошового зобов‘язання за кожен день прострочення виконання. З огляду на встановлений судами факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов’язань з оплати отриманого товару, суди обґрунтовано стягнули з відповідача 1935,12 грн пені. Довід скаржника про відсутність між сторонами господарських зобов'язань спростовується встановленим судами попередніх інстанцій. Окрім цього, не можуть буди підставою для скасування судових рішень і посилання заявника на незастосування судами статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки приписи вказаної статті регулюють окремий вид недоговірного зобов‘язання, яке виникає внаслідок набуття або збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх правових підстав. Тобто, доводи, викладені в касаційній скарзі ґрунтуються на переоцінці судом доказів у справі. Згідно з приписами частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази, додатково перевіряти їх.

За таких обставин, переглянута постанова у справі відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117 , 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 19.06.08 у справі №13/5-08 залишити без змін.

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Т.Гоголь

В.Швець