ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 р.

№ 2/66-30/99

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Смачного-1" (далі –Товариство)

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

24.06.08

у справі

№ 2/66-30/99

господарського суду

міста Києва

за позовом

Товариства

до

регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі –Фонд),

треті особи:

державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" в особі вокзалу станції Київ-Пасажирський ДТГО "Південно-Західна залізниця"

(далі –Залізниця),

Міністерство транспорту та зв'язку України

(далі –Міністерство),

про

визнання договору оренди укладеним

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Алєксєєва Л.В. (за дов. б/н від 27.11.07);

- відповідача:

Дятел Ю.В.(за дов. № 48 від 22.05.08);

- третіх осіб:

Залізниці:

Дудка К.К. (за дов. № 1771-НЮ від 21.05.08);

Міністерства:

не з'явились.

Ухвалою від 18.09.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого –Першикова Є.В., суддів –Кравчука Г.А.,

Данилової Т.Б., касаційна скарга Товариства № 20 від 23.07.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 02.10.08, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з значною завантаженістю судді Кравчука Г.А. та виходом судді Ходаківської І.П. з відпустки розпорядженням від 26.09.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 02.10.08, створено колегію суддів у складі: головуючий – Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

Про вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судового засідання 02.10.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02.10.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 20.03.07 господарського суду міста Києва (суддя

Домнічева І.О.) позовні вимоги Товариства задоволено повністю.

Визнано укладеним у визначеній редакції договір оренди нерухомого майна щодо передачі в оренду частини споруди 5-тої платформи Центрального вокзалу із Західного та Східного боку від конкорсу, загальною площею 12 м2, для розміщення двох кіосків розміром по 6 м2 кожний, розташованих за адресою: м.Київ, Привокзальна площа, 1.

З Фонду на користь Товариства стягнуто 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 16.05.07 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Григоровича О.М., суддів –

Гольцової Л.А., Рябухи В.І.) рішення від 20.03.07 господарського суд міста Києва залишено без змін, а апеляційну скаргу Фонду –без задоволення.

Постановою від 09.10.07 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Фонду залишено без задоволення, а рішення від 20.03.07 господарського суду міста Києва та постанову від 16.05.07 Київського апеляційного господарського суду –без змін.

Постановою від 25.12.07 Верховного Суду України касаційну скаргу Фонду задоволено.

Постанову від 09.10.07 Вищого господарського суду України, постанову від 16.05.07 Київського апеляційного господарського суду та рішення від 20.03.07 господарського суду міста Києва скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При винесенні постанови Верховний Суд України звернув увагу на те, що попередніми судовими інстанціями не було з'ясовано, чи може бути об'єктом оренди спірне нерухоме майно та не надано належної правової оцінки даному факту.

Під час нового розгляду справи, рішенням від 17.04.08 господарського суду міста Києва (суддя Ващенко Т.М.) у задоволенні позовних вимог Товариству відмовлено повністю.

Постановою від 24.06.08 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Буравльової С.І., суддів –Калатай Н.В., Капацин Н.В.) рішення від 17.04.08 господарського суду міста Києва залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства –без задоволення.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що згідно вимог чинного законодавство майно, що є предметом договору, про визнання укладеним його заявлено позов, не може бути об'єктом оренди. Крім того, попередні судові інстанції врахували відсутність згоди Міністерства, як органу, уповноваженого управляти майном, що є предметом вказаного договору, на передачу спірного майна, що належить до державної власності, в оренду Товариству.

Не погодившись з судовими рішеннями, прийнятими під час нового розгляду справи, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 17.04.08 господарського суду міста Києва та постанову від 24.06.08 Київського апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги Товариства задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: п. 2 ст. 4, ст.ст. 5, 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", наказ Міністерства транспорту та зв'язку "Про затвердження правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів" від 27.12.06 № 1196.

У своїх відзивах на касаційну скаргу Залізниця та Фонд щодо доводів скаржника заперечують, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просять касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзиви на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 20.02.06 Товариство звернулось до Фонду із заявою № 5 з проханням укласти договір оренди частини споруди 5-тої платформи Центрального вокзалу із Західного та Східного боку від конкорсу, розташованої за адресою: м.Київ, Привокзальна площа, 1, загальною площею 12 м2 для розміщення двох кіосків розміром по 6 м2 кожний для продажу продуктів харчування.

При цьому, встановлено, що до вказаної заяви Товариством на підставі ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та наказу Фонду державного майна України від 14.11.05 № 2975 було направлено на адресу Фонду пакет документів разом із проектом договору оренди відповідно до вимог Типового договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1774 від 23.08.00.

Також, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14.07.06 Фонд направив на адресу Товариства лист № 30-04/5867 в якому повідомив, що орган управління державного майна, яке Товариство просить надати в оренду –Міністерство, відмовило в укладенні відповідного договору оренди між Товариством та Фондом, у зв'язку з чим Фонд не може укласти такий договір оренди.

Вирішуючи спір по суті попередні судові інстанції встановили, що згідно запропонованого Товариством проекту договору оренди, об'єктом оренди Товариство визначило державне нерухоме майно, а саме: частину споруди 5-тої платформи Центрального вокзалу із Західного та Східного боку від конкорсу, розташованої за адресою: м.Київ, Привокзальна площа, 1, загальною площею 12 м2, що знаходиться на балансі Вокзалу станції Київ-Пасажирський Залізниці.

Окрім того, встановлено, що у п. 1.1. проекту договору оренди зазначено, що відповідне майно передається Товариству в оренду з метою розміщення торгівельних кіосків (роздрібна торгівля).

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно приписів ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва є орендодавцями нерухомого майна, яке є державною власністю.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" суб'єктами управління об'єктами державної власності, зокрема, є: міністерства та інші органи виконавчої влади (далі –уповноважені органи управління).

Згідно п. 30 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об'єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Приписами п. "г" ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що загальнодержавне значення мають об'єкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому, зокрема, майнові комплекси підприємств залізничного транспорту з їх інфраструктурою.

За змістом п. 1.7. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.06 № 1196, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.04.07 за № 310/13577, інфраструктура залізничного транспорту –технологічний комплекс, до складу якого входять: залізничні шляхи сполучення, залізничні станції, пристрої енергопостачання, зв'язку, сигналізації, централізації, блокування, інформаційні комплекси і система керування рухом та ін., що забезпечують функціонування єдиного комплексу перевезень залізничним транспортом загального користування

З урахуванням наведених правових положень Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним висновок попередніх судових інстанцій про те, що спірний об'єкт –частина споруди 5-тої платформи Центрального вокзалу із Західного та Східного боку від конкорсу, входить до складу інфраструктури залізничного транспорту, а отже, не може бути об'єктом оренди.

Разом з тим колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що за приписами ч. 2 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі надходження до орендодавця заяви про оренду нерухомого майна орендодавець у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Проте, як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, Міністерство в порядку, визначеному п. 30 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" не погодило передачу в оренду Товариству спірного об'єкту, а тому у Фонду фактично відсутні правові підстави для укладення відповідного договору.

З урахуванням наведених правових положень колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Товариством в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи в силу вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду, і їх переоцінка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі згідно приписів ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що під час нового розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11121 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Смачного-1" № 20 від 23.07.08 залишити без задоволення.

Постанову від 24.06.08 Київського апеляційного господарського суду у справі № 2/66-30/99 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська