ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.09.08 р.
Справа № 44/186пн

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко
Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (представник
ОСОБА_2, довіреність 4750 від 27.09.07 року), до виконавчого комітету Донецької
міської ради (представник до судового засідання не з'явився) та до комунального
підприємства „Бюро технічної інвентаризації міста Донецька” (представник Малюк
Л.В., довіреність від 28.03.08 року), про визнання права власності суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на нежитлове приміщення
загальною площею 191,8 м2, розташоване в АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1(далі - Підприємець) звернувся до суду з позовом до виконавчого
комітету Донецької міської ради (далі - Комітет) та до комунального
підприємства „Бюро технічної інвентаризації міста Донецька” (далі - Бюро) про
визнання права власності Підприємця на нежитлове приміщення загальною площею
191,8 м2, розташоване в АДРЕСА_1 (далі - Приміщення). Позовні вимоги Підприємця
ґрунтуються на неузгодженні Комітетом та Бюро питання про перепланування та
переведення у нежитловий фонд спірного Приміщення, а також щодо державної
реєстрації зазначеної нерухомості, не зважаючи на те, що Приміщення не є
придатним для проживання, а його реконструкція, здійснена Підприємцем для
використання спірної нерухомості у комерційних цілях, є такою, що відповідає
встановленим будівельним правилам та нормам. Означена бездіяльність
відповідачів, на думку позивача, порушує речові права позивача на Приміщення,
оскільки Підприємець не в змозі використовувати Приміщення у власній
підприємницькій діяльності, тобто обмежується право користування Приміщенням,
як складова частина права власності.

Представник Підприємця в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Комітету до судового
засідання не з'явився, висунувши клопотання щодо розгляду справи за відсутності
представника Комітету, наразі письмово заперечив проти позову, зазначивши, що
дозволу на реконструкцію Приміщення - не надано, оскільки вказана нерухомість
реконструйована самовільно, крім того, в матеріалах справи відсутні дані про
оспорювання Комітетом права власності Підприємця, через що позивач був не
вправі подавати поточний позов. Представник Бюро в цілому підтримав позицію
Комітету та вказав на неможливість державної реєстрації самовільно
реконструйованих об'єктів.

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за
своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємця підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

В порядку, передбаченому статтями
655-697 та 717-730 ЦК України, між дарувальником Луньовим І.С. та обдарованим
Підприємцем укладено договір дарування 85/100 частин домоволодіння та земельної
ділянки від 29.10.04 року № 5062, за яким Підприємець отримав у дар 85/100
частини домоволодіння по вулиці Постишева 23 та земельну ділянку площею 0,0272
га, окрім того, 04.10.07 року між продавцем громадянином ОСОБА_3 та покупцем
Підприємцем укладено договір № 4846 щодо купівлі-продажу квартири 1 площею 40,6
м2 в будинку АДРЕСА_1(15/100 частини домоволодіння) в місті Донецьку (далі -
Об'єкти). Означені договори згідно статей 657 та 719 ЦК України укладено у
письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом.

В порядку статей 209-210 ЦК України
та згідно вищезазначених договорів, право власності Підприємця на Об'єкти
виникло з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів
купівлі-продажу та дарування - з 04.10.07 року та з 29.10.04 року відповідно.

Таким чином, виходячи зі змісту
норм статей 316-317, 328 ЦК України - Підприємець є добросовісним набувачем та
власником Об'єктів, отриманих на підставах, що передбачені договором та не
заборонені законом.

Позивач самочинно здійснив
перебудову існуючих Об'єктів внаслідок чого утворилося Приміщення, яке
перестало бути житловим, про що свідчить технічний паспорт Бюро № 323 та
висновок ДП „Науково-дослідний та проектний інститут „Донецький
ПромбудНДІпроект” від 2008 року, згідно якого Приміщення не відповідає вимогам
ДБН В.2.2-15-2005 „Житлові будівлі” і має експлуатуватися лише як нежитлове
приміщення.

Виходячи з норм частини 2 статті 7
Житлового кодексу Української РСР, непридатні для проживання жилі приміщення, у
тому числі Об'єкти, переобладнуються для використання в інших цілях. З огляду
на наведене, Підприємець, з метою реалізації власних прав на користування
Об'єктами, проживання у яких на теперішній час є неможливим, а також в порядку
реалізації права на свободу підприємницької діяльності, передбаченого статтями
41-42 Конституції України і статтями 317-319 ЦК України, здійснив
переобладнання Об'єктів у Приміщення. Зокрема, позивачем самочинно
переобладнано вже існуючу нерухомість. Ідентифікація цього нового об'єкту
нерухомості Приміщення, а також відповідність Приміщення існуючим санітарним,
вогнетривким та будівельним нормам та правилам, факт задовільного стану Приміщення,
та факт непогіршення стану несучих конструкцій будинку внаслідок перебудови -
визначені низкою документів, у тому числі висновком ДП „Науково-дослідний та
проектний інститут „Донецький ПромбудНДІпроект” від 2008 року та технічним
паспортом Бюро з інвентаризаційної справи № 323.

З огляду на наведене, означене
право власності Підприємця на Приміщення виникло на законних підставах, тому
суд вважає безсумнівною наявність у позивача права власності на спірну
нерухомість. Статус нерухомого майна, що визначений статтями 181 та 331 ЦК
України, за висновком суду є властивим Приміщенню, оскільки за матеріалами
справи Приміщення розташоване на земельній ділянці, а його переміщення є
неможливим без знецінення та зміни призначення. Технічний паспорт на Приміщення
№ 323, виданий органами державної реєстрації в порядку Закону України „Про
державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” та
Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, означає, що Бюро здійснено технічну інвентаризацію саме нерухомого майна
(Приміщення).

Статус спірної нерухомості як
нежитлового приміщення, витікає з висновку ДП „Науково-дослідний та проектний
інститут „Донецький ПромбудНДІпроект” від 2008 року та технічного паспорту Бюро
з інвентаризаційної справи № 323, за змістом яких цільовим призначенням
Приміщення не може бути проживання громадян. Вказане в порядку частини 4 статті
4 Житлового кодексу Української РСР означає, що Приміщення у будь-якому разі не
відноситься до житлового фонду і за висновком суду є нежитловим.

У відповідності до статті 328 ЦК
України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо
інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Підприємець може
вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого
статтею 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. За нормами статті 392 ЦК України, власник наділений
правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими
особами такого права власності.

Оскільки згідно змісту позовних
вимог та наданих матеріалів, Комітет та Бюро вважають Приміщення самовільно
реконструйованим згідно норм статті 376 ЦК України, що унеможливлює
прийняття  його в експлуатацію, суд
доходить висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого
права власності, оскільки порушується право Підприємця щодо використання
Приміщення у підприємницькій діяльності, як елемент речового права власності.

Жодних доказів порушення в
процедурі переобладнання Об'єктів у Приміщення чиїхось законних прав та
охоронюваних законом інтересів або будівельно-санітарних норм - суду не надано.
Речові права позивача на земельну ділянку під Приміщенням визначені державними
актами на право приватної власності на землю ДН № 156255 від 22.02.05 року та
ДН № 156254 від 22.02.05 року.

З огляду на наведене, причиною
виникнення спору є невизнання відповідачами права власності та права на
користування нежитловим Приміщенням, а також порушення Комітетом та Бюро норм
Конституції України, ЦК України, ГК України та інших норм, які регулюють режим
права власності.

Відповідно до статті 49 ГПК
України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються судом на позивача, оскільки первинним підґрунтям
спору є вина позивача у непроведенні дій щодо отримання відповідних дозволів на
будівництво та переобладнання Приміщення.

На підставі ст.41-42 Конституції
України, ст.ст.181, 202, 316-317, 328, 331, 376, 383, 392, 655-697, 717-730 ЦК
України, ст.ст.4, 7 ЖК УРСР, ст.ст.1, 2, 22, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Донецької міської ради та до комунального підприємства „Бюро технічної
інвентаризації міста Донецька” про визнання права власності суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на нежитлове приміщення
загальною площею 191,8 м2, розташоване в АДРЕСА_1.

Визнати право власності суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на нежитлове приміщення
загальною площею 191,8 м2, розташоване в АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано
у 4 примірниках:

1
-позивачу

2-3
-відповідачам

4
-господарському суду Донецької області