ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"15" липня 2008 р.

справа № 5020-9/068

З позовом Державного підприємства "Центральне конструкторське бюро "Чорноморець"

до Військової частини А-0225

за участю в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Міністерства оборони України

про стягнення 742959,79грн.,

Суддя Рибіна С.А.

за участю представників сторін

позивача –Істягіна Н.М., довіреність № 285 від 19.05.2008р.

Ковальов В.В., провідний інженер проекту, довіреність № 8-1-358 від 03.06.08

відповідача –Гущін О.О., довіреність № 66 від 26.12.2007р.;

Суть спору: Позивач - Державне підприємство „Центральне конструкторське бюро „Чорноморець” ( далі ДП „ЦКБ „Чорноморець”) звернулось із позовом до Військової частини А-0225 про стягнення заборгованості у сумі 742959,79 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору укладеного з ДП „ЦКБ Чорноморець” від 23 вересня 2001 року №15-2001, та додаткової угоди №1 від 30.09.2004 не виконав зобов’язання щодо оплати технологічних робіт з утримання акумуляторної батареї, проведених ДП „ЦКБ Чорноморець” на суму 742959,79 грн.

Ухвалою від 10.04.2008 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України.

02.07.2008 від позивача надійшло клопотання про зміну підстав позову, в якому позивач на підставі того, що строк дії додаткової угоди №5 від 30.09.2004 сплинув 30.10.2004, посилаючись на статті 22, 332, 1213 ЦК України просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 742959,79 грн., виходячи з того, що позивач несе витрати з утримання акумуляторної батареї, які, на його думку, повинні відшкодовуватися відповідачем.

Відповідач –Військова частина А-0225 - у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує та пояснює, що договірні відносини між сторонами щодо виконання технологічних робіт з утримання акумуляторної батареї не пролонговані, військова частина не є власником акумуляторної батареї, тому не несе відповідальності за спричинення її утриманням позивачеві збитків.

Згідно ст. ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні представникам сторін роз'яснені процесуальні права та обов'язки.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції України, статті 9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003), статті 3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 № 1771), статті 10 Закону України «Про судоустрій України»від 07.02.2002, статті 18 Закону УРСР «Про мови в УРСР»від 28.10.1989, статті 3 Господарського процесуального кодексу України суд задовольнив клопотання сторін та вони давали пояснення по справі російською мовою.

Ухвалою від 13.05.2008 суд задовольнив клопотання сторін та продовжив строк вирішення спору.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

23 вересня 2001 року між Міністерством оборони України в особі Єжеля М.Б. та ДП „ЦКБ Чорноморець” укладений договір №15-2001 відповідно до якого ДП „ЦКБ Чорноморець” як виконавець, взяло на себе зобов'язання виконати роботи з розробки проектно-конструкторської документації модернізації підводного човна для заміни акумуляторної батареї, замовити вибрану батарею і встановити її на підводному човні, виготовити та провести монтаж систем, що обслуговують акумуляторну батарею, провести випробування і передати результати робіт замовнику, надати послуги з гарантійного обслуговування (а.с. 13-18 т.1).

Виходячи з того, що акумуляторна батарея для підводного човна є технічно складним виробом, який потребує постійного догляду та вжиття спеціальних заходів для збереження її експлуатаційних властивостей 10 березня 2004 року між Військовою частиною А-0225 у особі Головнокомандуючого Військово-Морських Сил ЗС України Князя І.В. та ДП "ЦКБ Чорноморець" укладено додаткову угоду №5 (15-2001/ДУ5), яка за своєю правовою природою є самостійним змішаним договором (ч.2 ст. 628 Цивільного кодексу України) та містить в собі елементи договору зберігання та договору підряду. За цією угодою ДП "ЦКБ Чорноморець" взяло на себе зобов’язання забезпечувати зберігання акумуляторної батареї та підтримання її у справному технічному стані на березі до завантаження на підводний човен (а.с.20-24 т.1).

Додатковою угодою №1 до додаткової угоди №5 від 30.09.04 строк дії зобов'язань позивача щодо зберігання батареї та підтримання її в належному технічному стані продовжено до 30 жовтня 2004 року (а.с.25-27 т.1).

З наданих до матеріалів справи листів відповідача від 11.10.2004 №154/11/1-2419, від 05.01.2005 №154/11/1-17, від 27.05.2005 №154/11/1-1109 вбачається, що він просив ДП "ЦКБ Чорноморець" продовжити строк дії додаткової угоди № 5 від 30.09.2004 року та продовжити термін виконання робіт по зберіганню і підтриманню акумуляторної батареї для підводного човна “Запоріжжя” в технічно справному стані на березі (а.с. 28-31 т.2).

Позивач, не зважаючи на відсутність укладеної угоди про продовження дії додаткової угоди №5 від 30.09.2004, виконав замовлення відповідача та продовжував проводити роботи з метою підтримання в належному технічному стані акумуляторної батареї та збереження її експлуатаційних властивостей в період з 30.10.2004 по 31.12.2005.

Враховуючи відсутність укладених угод та отримання певних збитків на утримання майна, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, прийнятого 16.01.2003 та пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України дані кодекси застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ними чинності, тобто після 01.01.2004.

Правовідносини між сторонами виникли після 01.01.2004, тому при розгляді спору суд керується Цивільним кодексом України в редакції 2003 року та Господарським кодексом України.

Згідно статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це правило застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно статті 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Результати робіт, що проводились ДП "ЦКБ Чорноморець" з метою збереження акумуляторної батареї у справному технічному стані є матеріальними благами, які не можна відділити від майна –акумуляторної батареї.

А ні Міністерство оборони України, а ні Військова частина А-0225, після закінчення строку дії Додаткової угоди №5 від 23.09.2001, в порушення обов’язку власника, не здійснювали витрат з утримання акумуляторної батареї, тому безпідставно зберегли за рахунок ДП "ЦКБ Чорноморець" кошти, розмір яких дорівнюється вартості відповідних робіт, що виконувались позивачем.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те що він не є власником акумуляторної батареї та не може нести відповідальність та витрати на її утримання, з тих підстав, що з матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 8.3 договору №15-2001 від 23.09.2001 року власником продукції, розробленої і закупленої за цим договором є Міністерство оборони України. Крім того відповідачем як замовником були укладені додаткові угоди, згідно з якими відповідач доручав позивачу забезпечити зберігання та підтримання акумуляторної батареї у справному технічному стані на березі. Листування щодо продовження терміну утримання акумуляторної батареї в технічному стані також велося в/ч А-0225 (а.с. 20-27 т.1, 28-31 т.2)

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Господарський кодекс України також передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224).

Дослідивши надані докази, суд погоджується з доводами позивача про те, що бездіяльність відповідача відносно майна –акумуляторної батареї, спричинила збитки позивачу у вигляді витрат на проведення відповідних робіт з підтримання акумуляторної батареї у належному стані.

На вимогу суду позивач представив мотивований розрахунок суми позову, відповідно до якого сума збитків понесених підприємством складає 587164,74 грн. (а.с.4 т.2).

Дослідивши даний розрахунок, суд встановив, що фактичні витрати в розмірі 460702,16 грн. підтверджуються наданими позивачем документами та доказами. Вимоги позивача в цієї частині суд визнає такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем на дану суму нараховане інфляційне відшкодування в розмірі 126462,74 грн.

Чинним законодавством України передбачений єдиний випадок нарахування інфляційного відшкодування. У відповідності із статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що в даному випадку не було прострочення виконання грошового зобов’язання з боку відповідача, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення інфляційного відшкодування такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується решти вимог (позов був заявлений на суму 742959,79 грн.), то позивачем не надано будь-яке обґрунтування вимог в розмірі 155794,89 грн., тому суд визнає вимоги в цієї частині такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд визнає позовні вимоги ДП “ЦКБ “Чорноморець” такими, що підлягають задоволенню частково, в розмірі 460 702, 16 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на відповідача витрати по сплаті державного мита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського кодексу України, суд

В И РІ Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Військової частини А 0225 (99007, м. Севастополь, вул. Соловйова, 1 , відомості про рахунки відсутні) на користь Державного підприємства „Центральне конструкторське бюро „Чорноморець” (99011, м. Севастополь, вул. В.Морська, б. 1, код 14308457, р/р 5023 у СФ «Промінвестбанк», МФО 324515) 465382,34 грн., в тому числі збитки у розмірі 460 702,16 грн., державне мито в розмірі 4607,02 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 73,16 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.          В решті позовних вимог відмовити.

Копії рішення надіслати сторонам.

Суддя          С. А. Рибіна

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і підписано 18.07.2008

Розсилка:

1. позивач –ДП “Центральне конструкторське бюро “Чорноморець” (99011, м. Севастополь, вул. В.Морська, 1)

2. відповідач –військова частина А-0225 (99007, м. Севастополь, вул. Соловйова, 1)

3. третя особа –Міністерство оборони України (03168, м. Київ, Повітрянофлотський проспект, буд. 6).

4. справа