ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09.07.08 Справа №10/234/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Федоров І.О. судді Яценко О.М. , Хуторной В.М.

при секретарі: Акімовій Т.М.

за участю:

від позивача: Коновалов В.М., довіреність № 139 від 21.04.08р.;

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Шайтанов А.С. довіреність № 186 від 20.06.2008 року;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Завод алюмінієвої катанки», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2008р. у справі № 10/234/08

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд», м. Запоріжжя

до відповідача: Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області, смт. Якимівна Запорізької області

третя особа: Закрите акціонерне товариство «Завод алюмінієвої катанки», м. Запоріжжя

про визнання недійсним розпорядження голови Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 24.03.2003р. № 148

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1256 від 09.07.2008р. справа № 10/234/08 передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Федоров І.О., суддів: Яценко О.М., Хуторной В.М..

Колегія суддів прийняла справу до провадження.

У судовому засіданні 09.07.2008 року, за згодою представників позивача та відповідача оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.04.2008р. у справі №10/234/08 (суддя Алейникова Т.Г..) позовні вимоги задоволені: визнано недійсним розпорядження голови Якимівської державної адміністрації від 24.03.2003 року № 148 «Про укладенні договору оренди земельної ділянки». Рішення господарського суду мотивовано положеннями Цивільного Кодексу України та Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Закрите акціонерне товариство «Завод алюмінієвої катанки», м. Запоріжжя (третя особа у справі) оскаржує його до апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі та поясненнях зазначає, що рішення судом прийнято з порушенням територіальної та предметної підсудності, оскільки даний спір, з огляду на суб’єктний склад правовідносин належить розглядати адміністративним судам України в порядку визначеному КАС України. Просить рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2008р. у справі № 10/234/08 скасувати, провадження у справі припинити на підставі п.1 статті 80 ГПК України.

Представник третьої особи в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. По суті спору зазначає, що розпорядження Якимівської адміністрацією прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства. просить апеляційну скаргу задовольнити, прийняте у справі рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає, що відповідач у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій і не має необхідних ознак суб’єкту владних повноважень, а тому суд першої інстанції правомірно розглянув спір за правилами ГПК України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду – без змін.

Повноважний представник відповідача у судовому засіданні присутнім не був, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, відзиву на апеляційну скаргу не надав, причина неявки невідома.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2003 року Якимівська районна державна адміністрація прийняла розпорядження за №148 “Про укладання договору оренди земельної ділянки” на підставі якого було укладено договір оренди із ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки” на відведену земельну ділянку під розташування бази відпочинку “Закал” площею 0,45 га пісків на косі Пересип в смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області (а.с.13).

Визнання недійсним цього розпорядження було предметом розгляду у суді першої інстанції.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваної постанови, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Основним та єдиним аргументом заявника апеляційної скарги є твердження, що спір по даній справі підлягає розгляду за правилами КАС України. З огляду на положення статті 101 ГПк України, згідно якої апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі, колегія суддів оцінює законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цілому, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Акт державного чи іншого органу-це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України N 02-5/35 від 26.01.2000 року, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації-позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи акту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Як свідчать матеріали справи, ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд” (позивач за даною справою) є власником майнового комплексу база відпочинку “Радуга”.

Земельна ділянка, на якій розміщений база відпочинку, на косі Пересип площею 1,80 га передана у постійне користування ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд” на підставі рішення Якимівської ради від 21.07.1995р. №6 та Державного акту на правло постійного користування землею від 21.02.1996 року 1-ЗП №000908 реєстр №07. Згідно з державним актом ширина земельної ділянки вздовж дороги склала 180,3м, вздовж моря - 179,3м.

Під час проведення, інвентаризації земельної ділянки для розміщення бази відпочинку ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд” було встановлено, що земельна ділянка ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки” (суміжного користувача), своїми межами заходить за межові знаки земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд” (позивач за даною справою) на 1,2-1,5м по ширині ділянки та 100 м по довжині ділянки, що є порушенням прав позивача.

Повноважний представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, і ці відомості підтверджені матеріалами справи, що ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки” є власником бази відпочинку, придбаної на підставі договорів купівлі-продажу від 04.04.2000 року та від 26.07.2000 року.

Земельна ділянка, яка знаходиться на косі Пересип площею 0,45 га передана в оренду ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки” згідно спірного розпорядження під розташування бази відпочинку на підставі якого було укладено договір оренди земельної ділянки від 29.05.2003 року, зареєстрованого в Якимівському районному відділі земельних ресурсів за №14 від 17.06.2005 року.

За викладених вище обставин, склалась ситуація, коли в процесі власної господарської діяльності, ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки” вилучив частину земельної ділянки із користування ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд” без його згоди.

Ці обставини підтверджені також актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.03.2008 року складеного Управлінням з контролю за використанням і охороною земель у Запорізькій області. В акті зазначено, що Якимівська райдержадміністрація розпорядженням від 24.03.2003 року №148 передала в оренду ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки” земельну ділянку, до складу якої увійшла частина іншої земельної ділянки площею 150 кв.м., яка знаходиться у постійному користуванні ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд” на законних підставах.

В Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.03.2008 року зазначено, що проект відведення земельної ділянки розроблений ПП “НВФ “Кадастр” для розміщення бази відпочинку “Закал” ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки” за рахунок земель запасу Кирилівської селищної ради, що, як зазначалось вище, не відповідає дійсності.

Крім того, вищезазначена ситуація занесена на черговий кадастровий план Якимівського районного відділу Запорізької регіональної філії ДП “Центр державного земельного кадастру”.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, то передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 12 Земельного Кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Зазначений в ст. 141 Земельного кодексу України перелік підстав припинення земельною ділянкою є вичерпним, тобто інші юридичні факти, які не перераховані в цій статті, не можуть розглядатися в якості підстав припинення права користування земельною ділянкою.

При прийнятті спірного розпорядження, мотивувальна частина розпорядження Якимівської райдержадміністрації від 24.03.2003р. №148 взагалі не містить жодного посилання на норми законодавства щодо припинення ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд” користування земельною ділянкою.

Крім того, при передачі тертій особі в оренду земельної ділянки наявні розбіжності в її розмірах. Так, згідно акта вибору та обстеження земельної ділянки від 11.10.2000р. схематичного плану (ширина земельної ділянки вздовж дороги 46м, вздовж моря 33,4м), генерального плану бази відпочинку “Закал”, матеріалів попереднього погодження Запорізької обласної ради від 20.04.01р., висновку Запорізької обласної ради від 20.04.01р. передбачалась передача в оренду земельної ділянки площею 0,43 га.

Згідно з Постановою Верховної ради України “Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб та попереднє погодження місця розташування об’єктів” від 13.12.01р. № 2898-11, попереднє погоджено місцерозташування бази відпочинку ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки” на землях запасу Кирилівської селищної ради 0,43га пісків.

Таким чином, матеріалами попереднього погодження передбачалась передача в довгострокову оренду земельна ділянка площею 0,43га пісків за рахунок земель запасу Кирилівської селищної Ради для розміщення бази відпочинку ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки”.

Відповідно до дозволу Запорізької обласної державної адміністрації на розробку проекту відведення ділянки від 31.01.2002 року №08-20/147 ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки” надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,43 га із земель запасу Кирилівської селищної ради в довгострокову оренду строком на 50 років для розміщення бази відпочинку.

Проте, як свідчать матеріали, справи відповідач передав в оренду земельну ділянку площею 0,45 га, що є порушенням вищезазначеної Постанови Верховної Ради України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а також наступним:

Відповідно до ст. 198 ЗК України при визначені меж земельної ділянки необхідно погодити межі земельної ділянки з суміжними землекористувачами. Як вбачається з Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.03.2008р. ні в матеріалах погодження місцярозташування земельної ділянки, ні в проекті відведення земельної ділянки такий акт відсутній.

Акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки туристичного комплексу “Закал” (коса Пересип) від 17.06.2003 року, який складено за участю суміжного землекористувача-директора бази відпочинку “Радуга” Давидюк С.А. наданий суду першої інстанції, останнім правомірно не прийнято до уваги, з посиланням на положення статті 48 Закону України «Про господарські товариства» та з урахуванням положень статей 33,34 ГПК України. З наданих до суду документів слідує, що база відпочинку “Радуга” є структурним підрозділом ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд” і діє на підставі Положення про відокремлений структурній підрозділ “База відпочинку “Радуга” відкритого акціонерного товариства “Трест “Запоріжалюмінбуд”. Відповідно до п.4.2 Положення підрозділ очолює директор, який призначається та звільняється з посади головою правління товариства. Відповідно до п.4.11 статуту товариства керівнику структурного підрозділу голова правління видає доручення на право здійснення юридичних дій від імені товариства. Виходячи з повноважень директора, визначених в п.4.9. Положення, директор Бази відпочинку “Радуга” – Давидюк С.А. не мав повноважень на підписання Акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки туристичного комплексу “Закал” ЗАТ “Завод алюмінієвої катанки”.

Згідно ст. 48 Закону України “Про господарські товариства”, голова правління акціонерного товариства вправі без довіреності здійснювати дії від імені товариства, керівник структурного підрозділу юридичної особи ні законом, ні статутом таким правом не наділений. Також на цьому акті відсутня печатка товариства ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд”.

Крім того, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.03.2008 року встановлено, що акт погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами в матеріалах погодження та в проекті відведення відсутній. При укладенні договору оренди вбачаються ознаки порушення процедури відведення: в порушення статі 198 ЗК України відсутні погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, а вилучення частини ділянки № 1 (належної позивачу) площею 150 кв. м. здійснено в порушення статті 141 ЗК України.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що спірне розпорядження Якимвіською районною державною адміністрацією прийнято 24.03.2003 року, договір оренди на його виконання укладений сторонами 29.05.2003 року (а.с. 26, 27), а акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки (а.с.25) наданий третьою особою (який судом не прийнято до уваги), який має передувати укладенню договору оренди складений у липні 2003 року.

Відповідно до ст. ст. 152, 155 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків.

Захист прав юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки частина земельної ділянки, переданої згідно спірного розпорядження N 148 “Про укладання договору оренди земельної ділянки” в оренду ЗАТ «Завод алюмінієвої катанки», м.Запоріжжя належить на законних підставах ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд” відповідачем порушено вимоги статті 141 Земельного кодексу України, положень Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент прийняття спірного розпорядження), а також право ВАТ “Трест “Запоріжалюмінбуд” як належного землекористувач, а тому розпорядження N 148 Якимівської районної державної адміністрації “Про укладання договору оренди земельної ділянки” судом першої інстанції обґрунтовано визнано недійсним.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги, що даний спір підлягає розгляду за правилами КАС України, колегія суддів зазначає наступне:

Стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплює: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень.

У пункті 1 ст. 3 КАС України зазначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого врядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні функції на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень. Пунктом 7 ст. 3 КАС України визначено коло суб'єктів владних повноважень, до яких віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інші суб'єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 17 КАС України також визначає компетенцію адміністративних судів, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Проте, виходячи зі змісту зазначеної статті КАСУ, до компетенції адміністративних судів віднесено не усі спори, де відповідачами є суб'єкти владних повноважень.

Системний аналіз норм КАС України дозволяє зробити висновок, що справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо-іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Така позиція, щодо застосування приписів КАСУ, визначена і Верховним Судом України в інформаційному листі на ім’я голови Вищого господарського суду України.

В даному випадку Якимівська районна державна адміністрація виступає не як суб’єкт владних повноважень, оскільки предметом даного спору є визнання недійсним розпорядження Якимівської районної державної адміністрації, прийнятого, як власником земельної ділянки. Тому даний спір повинен розглядатися за нормами Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення господарського суду. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Завод алюмінієвої катанки», м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2008р. у справі №10/234/08 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 21.04.2008р. у справі № 10/234/08 залишити без змін.

Головуючий суддя Федоров І.О.

судді Яценко О.М.

Хуторной В.М.