ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" жовтня 2008 р.

Справа № 23/72-08-3022

За позовом: Приватного виробничого підприємства "КВАДРО"

До відповідача: Приватного підприємства "ВОЛОДИМИР"

про стягнення 217 864, 75 грн.

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: не з’явився;

Від відповідача: не з’явився

Суть спору: про стягнення 217 864, 75 грн.

Приватне виробниче підприємство "КВАДРО" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства "ВОЛОДИМИР" про стягнення 140 976 грн. основного боргу, 25 375, 68 грн. пені, 2085, 67 грн. 3 % за користування чужими грошовими коштами, 49 427, 40 грн. штраф, а всього 217 864, 75 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.07.2008 року порушено провадження по справі № 23/72-08-3022.

У судовому засіданні 27.08.2008 року позивач надав до суду уточнення позовних вимог в яких просить стягнути з відповідача на користь позивача 140 976 грн. попередньої оплати, 25 375, 68 грн. пені, 5 109, 90 грн. 3% за користування чужими грошовими коштами, 59 400 грн. штрафу, а всього 230 861, 58 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.08.2008 року строк розгляду справи було продовжено до 21.10.2008 року.

Відповідач про місце та час судових засідань був повідомлений про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач у судове засідання не з’явився, відзив на позов не надав, справа розглядається в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

Розглянув матеріали справи, суд встановив:

11.04.2007 року між позивачем –Приватним виробничим підприємством "КВАДРО" та відповідачем – Приватним підприємством "ВОЛОДИМИР" був укладений договір купівлі-продажу № 11/04-07/1, відповідно до п. 1.1. якого, відповідач (продавець) зобов’язується передати у власність позивача (покупця), а відповідач (покупець) прийняти та оплатити соняшникову олію1-го ґатунку, далі по договору «Товар», в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 2.1 договору, встановлено, що ціна товару складає 3 300 грн., в тому числі НДС за одну тону товару. Загальна кількість товару складає 200 тон +/- 10%. Загальна вартість товару складає 660 000 грн. +/- 10%.

Пунктом 3.1, зазначено, що продавець забезпечує постачання товару на умовах ЕХW франко-склад продавця: Одеська область, Біляївський район, с. Вигода, за виключенням застережень, прямо передбачених даним договором.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що строк поставки партії товару до 30 квітні 2007 року. По взаємної домовленості можлива зміна строків поставки товару.

Згідно п.5.1 договору, оплата за продажний по даному договору товар (партію товару) здійснюється на умовах 50 %, а залишок по факту вантаження шляхом перерахування грошових коштів по реквізитам, вказаним продавцем.

Як видно з матеріалів справи, позивач перерахував відповідачу передплату за сонячну олію у сумі 594 000 грн.(12.04.2007 року –198 000 грн., 26.04.2007 року –198 000 грн., 10.05.2007 року –198 000 грн.), що підтверджується виписками з банку позивача.

А відповідач в свою чергу поставив частину товару на суму 453 024 грн., що підтверджується накладними: № 10 від 19.04.2007 р. на суму 72 930, № 11 від 27.04.2007 р. на суму 92 796 грн., № 12 від 10.05.2007 р. на суму 94 710 грн., № 13 від 21.05.2007 р. на суму 93 918 грн., № 14 від 11.06.2007 р. на суму 98 670 грн.

Зобов'язання щодо постачання товару відповідачем досі не виконано. Грошові кошти відповідачем не повертались.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 03/07/07-01 від 03.07.2007 року, в якої просив перерахувати суму боргу або виконати умови договору. Дана претензія залишена відповідачем без відповіді.

Таким чином, у відповідача є заборгованість за недопоставлений товар у сумі 140 976 грн.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Також відповідно до ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2. ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Також позивач просить стягнути з відповідача, згідно наданого до суду розрахунку пені у сумі 25 375, 68 грн. та штрафу в розмірі 59 400 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Підстави для виникнення права на неустойку встановлені ст. 550 Цивільного кодексу України.

У відповідності з пунктами 1, 2 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. З укладеного між сторонами по справі договору видно (пункт 7.4 укладеного договору), що між учасниками правочину узгоджено питання щодо стягнення пені у разі несвоєчасного виконання зобов’язань за договором та встановлено розмір пені що нараховується, в зв’язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 25 375, 68 грн.

Також між сторонами пунктом 7.3 договору узгоджено питання щодо стягнення штрафу в розмірі 10 % від суми отриманої передплати в разі невиконання продавцем зобов’язань по передачі товару в строк встановлений п.п. 3.2, п. 3 договору, в зв’язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф в розмірі 59 400 грн.

Позивачем також у свої уточнених позовних вимогах позивач просить стягнути 5 109, 90 грн. 3% за користування чужими грошовими коштами, а розрахунок надає 3% річних на суму 5 109, 90 грн. за період з 01.05.2007 року по 15.07.2008 року. У судовому засіданні позивач уточнив вимоги та просив суд стягнути з відповідача 3% річних з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до укладеного договору у відповідача перед позивачем існує не грошове зобов’язання, а товарне. З вимогою про перерахування суму боргу або виконання умов договору позивач звернувся з претензією 03.07.2007 року. Тому судом неодноразово було зобов’язано позивача надати до суду обґрунтований розрахунок 3% відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 N 01-8/344 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році»(зі змінами) –господарський суд у розгляді справи не зобов'язаний здійснювати "перерахунок" замість позивача розрахованих останнім сум штрафних санкцій, річних тощо. Однак з огляду на вимоги частини 1 статті 4-7 ГПК щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Якщо для здійснення перерахунку необхідні додаткові матеріали, суд витребує їх у позивача, а в разі неподання ним таких матеріалів - з урахуванням обставин конкретної справи залишає позов (в частині стягнення відповідних спірних сум) без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 ГПК або відмовляє в задоволенні позову у відповідній частині у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного та оскільки позивачем не було здійснено обґрунтованого розрахунку 3% відповідно до чинного законодавства, в порядку п. 5 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних в сумі 5 109, 90 грн. підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь –які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В процесі розгляду справи відповідачем не було доведено до суду та надано документальних доказів які б спростували позовні вимоги позивача у будь якій частині.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню, з віднесенням судових витрат на відповідача у відповідності з ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства „Володимир” (Одеська область, Біляївський район, м. Білявка, вул. Горького, 81, р/р 5441 ДРУ „Приватбанк”, МФО 328704, ) на користь Приватного виробничого підприємства "КВАДРО" ( м. Київ, вул. бульвар Лесі Українки, 15; р/р 7688 в ХФ «Укрексімбанк»м Харків, МФО 351618, код –24126303) 140 976 (сто сорок тисяч дев’ятсот сімдесят шість) грн. попередньої оплати, 25 375 (двадцять п’ять тисяч триста сімдесят п’ять) грн. 68 коп. пені, 59 400 (п’ятдесят дев’ять тисяч чотириста) грн. штрафу, 2 257 (дві тисячі двісті п’ятдесят сім) грн. 51 коп. витрат по сплаті держмита та 115 (сто п'ятнадцять) грн. 28 коп. витрат за ІТЗ судового процесу.

3. . Вимогу в частині стягнення 3% річних на суму 5 109, 90 грн. залишити без розгляду.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Рішення підписано 22.10.2008 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Степанова Л.В.