ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 42/218

09.07.08

За позовом Міністерства оборони України

до Державного підприємства “Науковий центр точного машинобудування” м. Києва

про стягнення неустойки, ціна позову 818796,90 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Боришкевич В.О., Бондаренко О.В.,

від відповідача Никифоров Г.С.

СУТЬ СПОРУ :

у травні 2008 року Міністерство оборони України звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що всупереч умов укладеного між ним і відповідачем державного контракту (договору) № 117611 на виконання дослідно-конструкторської роботи від 31 жовтня 2000 р. останній прострочив виконання робіт на етапі 3.1 по темі “Модернізація автоматичного стрілецького озброєння (автомату) за схемою “Буллпап” шифр “Вепр”.

З цих підстав позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 818796,90 грн. пені за порушення строків виконання зазначених робіт.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2000 р. між сторонами по справі укладений державний контракт (договір) № 117611 на виготовлення дослідно-конструкторської роботи, за умовами якого відповідач за завданням позивача зобов’язався у відповідності до тактико-технічного завдання виконати дослідно-конструкторську роботу по темі “Модернізація автоматичного стрілецького озброєння (автомату) за схемою “Буллпап” шифр “Вепр”, а позивач –прийняти та оплатити вартість виконаних робіт на умовах та в порядку визначеному контрактом.

Роботи за договором передбачено проводити поетапно.

Зокрема, узгоджувальним протоколом № 9 від 31 січня 2006 р. сторони погодили строк виконання робіт за етапом 3.1 до 31 березня 2006 року.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявною у матеріалах копіями вищезгаданого контракту та узгоджувального протоколу.

Таким чином між сторонами по справі виникли відносини з договору на виконання дослідно-конструкторських робіт, врегульовані гл. 62 ЦК України.

Частково поясненнями позивача, поясненнями відповідача, наявними у справі актом приймання етапу 3.1 від 28 лютого 2006 р., планом графіком урахування зауважень та пропозицій, які подані у ході приймання етапу 3.1 ДКР, шифр “Вепр” від 14 квітня 2006 р. стверджується, що в установлений спірним контрактом строк (31 березня 2006 р.) роботи за етапом 3.1 належним чином відповідачем виконані не були, а після усунення недоліків у роботі та досягнення згоди про перенесення частини робіт на інші етапи роботи були прийняті відповідачем 14 квітня 2006 р.

Таким чином, відповідач на 14 днів прострочив виконання робіт за етапом 3.1.

Відповідно до умов п. 32 контракту за порушення встановленого за договором кінцевого терміну виконання всі роботи і за порушення термінів виконання етапів (підетапів), якщо вони передбачені договором, виконавець виплачує замовнику пеню в розмірі 0,5 % ціни роботи (етапу, підетапу) за кожний день прострочки.

З урахуванням встановлених строків виконання робіт за етапом 3.1 про порушення відповідачем обов’язків за спірним контрактом позивач повинен був дізнатися не пізніше 1 квітня 2006 р.

З матеріалів справи слідує, що в суд з указаним позовом позивач звернувся 8 травня 2008 р., тобто з пропуском встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України річного строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач. Доказів поважності причин пропуску зазначеного строку суду не надав.

За таких обставин у задоволенні позову відповідно до вимог ст. 267 ЦК України слід відмовити з цих підстав.

Оскільки у позові відмовлено, позивач в установленому порядку звільнений від сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Міністерства оборони України відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва                                                             П.І.Паламар