ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2008 р.

№ 20/23д/08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача

- Куліков К.А.,

відповідача

- Ус С.В.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну скаргу

ПП "Дніпротранс"

на постанову

від 05.06.2008 Запорізького апеляційного господарського суду

у справі

№20/23д/08

за позовом

ВАТ "АТП 12364"

до

ПП "Дніпротранс"

про

визнання недійсним договору оренди від 01.08.2005

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.03.2008 (суддя Гандюкова Л.П.) в позові відмовлено у зв’язку з недоведеністю позовних вимог.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 05.06.2008 (судді: Антонік С.Г., Шевченко Т.М., Коробка Н.Д.) рішення залишено без змін з підстав встановлення факту неукладеності оспорюваного договору оренди.

ПП "Дніпротранс" в поданій касаційній скарзі просить постанову скасувати, рішення залишити без змін, посилаючись на порушення та неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.628,638 ЦК України, ст.ст.180,181,284 ГК України та ст.ст.43,80 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно послався на ч.4 ст.1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в обгрунтування висновку про невключення сторонами до спірного договору оренди істотних умов, які є обов’язковими згідно чинного законодавства (ст.10 вказаного Закону), оскільки відповідно до абзацу 1 п.1 Роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 25.05.2000 №02-5/237 Закон України "Про оренду державного та комунального майна" дійсно регулює відносини оренди майна інших, крім державної та комунальної, форм власності, але у випадках, коли орендарями виступають державні підприємства. ПП "Дніпротранс" та ВАТ "АТП 12364" не є державними підприємствами і відповідно згаданий закон на правовідносини сторін не розповсюджується.

Колегія суддів, перевіривши в межах доводів касаційної скарги фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова –скасуванню із залишенням без змін рішення від 27.03.2008 з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про відмову в позові, апеляційний господарський суд виходив з того, що сторони не досягли згоди з певних істотних умов договору оренди (індексація орендної плати, порядок використання амортизаційних відрахувань, забезпечення виконання зобов’язань, відповідальність сторін, обов’язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна), передбачених ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", та необхідність застосування положень якого до відносин оренди приватного або колективного майна випливає з вимог ч.4 ст.1 цього Закону, а тому договір оренди автобуса від 01.08.1005 є неукладеним, тобто таким, що не відбувся (ч.8 ст.181 ГК України).

Проте, колегія не погоджується з висновками апеляційного суду про неукладеність договору оренди з огляду на таке.

На спірні правовідносини, які виникли між сторонами стосовно оренди рухомого майна, яке є об’єктом права колективної власності, поширюється дія норм Цивільного кодексу України, чим спростовується помилкове посилання апеляційного суду на ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в обгрунтування висновку про неукладеність договору оренди автобуса від 01.08.2005.

Адже, відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Водночас передбачені ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотні умови договору оренди не є обов’язковими для суб’єктів права колективної та приватної власності, чиє майно є об’єктом оренди, за винятком випадків, коли орендарями виступають державні підприємства (п.2 ч.4 ст.1 цього Закону). Об’єкт оренди за договором від 01.08.2005 належить на праві власності ВАТ "АТП 12364", яке згідно зі ст.20 Закону України "Про власність" (чинного на момент укладення договору) є суб’єктом права колективної власності. В свою чергу, ПП "Дніпротранс" (орендар) також не є державним чи комунальним підприємством.

Колегія враховує, що норми Глави 58 (найм) ЦК України не передбачають таких обов’язкових істотних умов договору оренди транспортного засобу, як-от: індексація орендної плати, порядок використання амортизаційних відрахувань, забезпечення виконання зобов’язань, відповідальність сторін та забезпечення пожежної безпеки орендованого майна, недосягнення згоди по яким стало підставою для визнання судом договору оренди від 01.08.2005 неукладеним.

Враховуючи наведене вище, касаційна інстанція вважає помилковим застосування апеляційним судом до спірних орендних правовідносин за участю недержавних (некомунальних) господарюючих суб’єктів норм Закону України "Про оренду державного та комунального майна" з тих лише мотивів, що згідно з п.1 ч.4 ст. 1 Закону оренда майна інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законодавством та договором оренди.

Умови договору оренди від 01.08.2005 не містять вказівок щодо врегулювання орендних правовідносин сторін положеннями вказаного Закону.

Слід також погодитися з доводами скаржника про те, що в разі дійсного встановлення факту неукладеності договору оренди від 01.08.2005 суд повинен був припинити провадження у даній справі на підставі п.11 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з відсутністю предмета спору, оскільки недійсним можна визнати лише укладений договір.

З огляду на вищевикладене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а первісне рішення –залишенню без змін, оскільки законність та обгрунтованість останнього не оскаржується відповідачем та іншою стороною в касаційному порядку, а касаційна інстанція може здійснювати касаційний перегляд справи лише в межах доводів касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПП "Дніпротранс" задовольнити.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 05.06.2008 у справі №20/23д/08 скасувати, а рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2008 у даній справі залишити без змін.

Витрати відповідача по сплаті держмита за подання касаційної скарги покласти на позивача.

Наказ доручити видати господарському суду Запорізької області.

Головуючий, суддя           В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун