ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.05.08р.

Справа
№ 25/162-08

За
позовом  Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1,

м.
Дніпродзержинськ

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарт", с. Єлизаветівка
Петриківського району Дніпропетровської області

про стягнення 10029,00 грн.

Суддя  Чередко А.Є.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - дов. №698 від
03.03.07р.

від
відповідача: Водяний С.І. - дов. № б/н від 15.05.08р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач
звернувся до відповідача з позовом про стягнення збитків у розмірі 8029,00грн.
та моральної шкоди у сумі 2000,00грн., а всього 10029,00грн.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем були безпідставно отримані кошти
позивача у сумі 4014,50грн., чим заподіяно позивачеві шкоду,  яку відповідач зобов'язаний відшкодувати у
розмірі 8029,00грн. згідно з ст. 230 ЦК України. Також відповідачем заподіяно
позивачеві моральну шкоду, яку останній
оцінює у 2000,00грн.

Відповідач
позов не визнав з тих підстав, що кошти у сумі 4014,50грн. були ним отримані
від позивача за роботи по монтажу газопроводу, які відповідач виконав, а
позивач відмовився оплатити у повному обсягу.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,
-

ВСТАНОВИВ:

27.10.2005р.
позивачем за платіжним дорученням № 197 було перераховано відповідачеві грошові
кошти у розмірі 4014,50грн. на підставі рахунку відповідача б/н від
25.10.2005р. за роботи по  монтажу
газопроводу, що останнім не заперечується.

12.11.2007р.
ПП ОСОБА_1 в адресу ТОВ „ГАРТ" направив претензію про відшкодування
збитків у розмірі 8029,00грн. згідно з ст. 230 ЦК України внаслідок не
виконання відповідачем робот по монтажу газопроводу, яка залишилась без
відповіді.

Між
тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на замовлення позивача
були розпочати роботи по монтажу газопроводу та виконаний певний обсяг
підготовчих та виробничих робот, що підтверджується заявою від 03.10.2005р. про
реєстрацію проекту № 2597 "Газопостачання бази по вул. Петровського, 187-А
в м. Дніпродзержинську”; листом на ім'я начальника Дніпродзержинського УЕГГ від
24.10.05 за № 86; лист на ім'я начальника Теруправління
„Держнадзорохоронпраці»від 24.10.05р. за № 85; описом виконаних робот від
01.02.06р., який підписано позивачем; актом перевірки якості захисного покриття
підземного газопроводу; актами попереднього випробування газопроводу низького
тиску; листом на ім"я головного інженера Дніпродзержинського УЕГГ від
13.02.2008р. № 06; рахункком та платіжним дорученням № 10 від 19.01.06р.
проплати за контроль якості стиків; рахунком і платіжним дорученням № 11 від
20.01.2006р. оплати за випробування поліетіленових труб; накладними на труби та
матеріали; листом на адресу позивача від 01.02.2006р. № 04 про надання
необхідних документів.

Відповідачем,
також було складено акт приймання виконаних робот по монтажу газопроводу на
загальну суму 13684,41грн., який позивачем підписано не було.

Отже,
як вбачається з обставин справи у жовтні 2005р. між сторонами було укладено
усний правочин на виконання відповідачем робот по монтажу газопроводу на
належній позивачеві виробничій базі.

Згідно
з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки  виникають
із  дій  осіб,
що передбачені актами цивільного законодавства,  а також із дій осіб, що  не
передбачені  цими  актами,
але  за  аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами   виникнення
цивільних  прав  та
обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В
силу ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи,  спрямована на набуття,  зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

За ч.
1 ст. 205 ЦК України, правочин  може  вчинятися
усно  або  в
письмовій  формі. Сторони  мають
право  обирати  форму
правочину,  якщо  інше
не встановлено законом.

У
письмовій формі належить, зокрема вчиняти
правочини   між   фізичною
та   юридичною  особою,
крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу
(ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Недодержання  сторонами
письмової  форми  правочину,
яка встановлена  законом,  не
має  наслідком  його недійсність,  крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст.
218 ЦК України).

Відповідно
до ст. 509 ЦК України,  зобов'язанням
є  правовідношення,  в
якому  одна  сторона (боржник)   зобов'язана
вчинити   на   користь
другої  сторони (кредитора) певну
дію (передати  майно,  виконати
роботу,  надати послугу,  сплатити
гроші  тощо) або утриматися від
певної дії,  а кредитор має право вимагати
від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання
виникають з підстав,  встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно
до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору  та  вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння
відмова від зобов'язання або одностороння зміна
його  умов  не
допускається,  якщо інше  не
встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України та
п.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно
до ч. 1 ст. 846 ЦК України, якщо у договорі підряду не встановлені строки
виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право
вимагати її виконання в розумні строки, відповідно до суті зобов'язання,
характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За ч.
2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує
її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник
має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Сторонами
не надано відповідних документів щодо погодження вартості робот по монтажу
газопроводу, обсягу цих робот та строків виконання робот. Не надано позивачем і
доказів відмови від правочину підряду на виконання монтажу газопроводу (в
претензії № 1/7 від 05.11.2007р. позивачем вказані інши підстави повернення
коштів). З матеріалів же справи вбачається часткове виконання відповідачем
підрядних робот.

За
наведених обставин та в силу ст.ст. 214, 525, 526, 530, 615, 849  ЦК України у позивача відсутні правові
підстави для стягнення з відповідача сплачених коштів у розмірі 4014,50грн.

Безпідставними
є і посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на ст. 230 ЦК України,
оскільки позивачем на заявляються вимоги про визнання укладеного усного
правочину недійсним та не доведено належними доказами обставин щодо укладення
правочину під вплином обману. Також, з огляду на обставини справи та приписи
ст.ст. 229, 230 ЦК України зазначені норми не можуть застосовуватися до спірних
правовідносин.

Окрім
того, суд вважає, що заявлені до стягнення кошти у розмірі  8029,00грн. не є збитками у розумінні ст. 22
ЦК України.

Так,
згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати,  яких
особа  зазнала  у  зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі,  а
також витрати,  які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В силу ст. 611 ЦК України,  у разі порушення зобов'язання настають  правові
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення  зобов'язання
внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання,  якщо це встановлено договором або
законом,  або розірвання договору;
відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно
з ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник,
який  порушив  зобов'язання,
має  відшкодувати кредиторові
завдані цим збитки.

В
силу ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість   втраченого,
пошкодженого  або  знищеного
майна, визначена відповідно до вимог законодавства;     додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів  тощо), понесені   стороною,
яка  зазнала  збитків
внаслідок   порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона,  яка зазнала
збитків,  мала  право
розраховувати  у  разі
належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна   компенсація
моральної   шкоди   у
випадках, передбачених законом.

З
вищенаведених вимог чинного законодавства України вбачається, що сума грошових
коштів, яка була сплачена стороною на виконання зобов'язання не має ознак
реальних збитків та підлягає поверненню у випадках передбачених чинним
законодавством України.

Також,
відповідачем же не надано суду доказів понесення будь-яких реальних збитків
внаслідок неправомірних дій відповідача щодо порушення зобов'язання та
відповідно причинного зв'язку між збитками та поведінкою відповідача, а також
вини відповідача, що є необхідною умовою для задоволення позову про  відшкодування збитків.

Відповідно
необгрунтованими є і позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача
моральної шкоди.

Згідно
з ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається в обгрунтування своїх вимог і заперечень.

Господарський   суд
приймає  тільки  ті
докази,  які  мають значення для справи.

Обставини справи, які  відповідно
до  законодавства  повинні бути
підтверджені  певними  засобами
доказування,   не    можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Враховуючи усе вищевикладене, суд
вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають
задоволенн. Судові витрати за розгляд справи слід віднести на позивача.

З підстав вищевикладено та керуючись
ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В
позові відмовити.

Суддя

А.Є. Чередко

Рішення
підписано