ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2008 р.

Справа № 5/23-2А.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Унідор-Плюс»

до відповідача Луцької об’єднаної державної податкової інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 10.03.2005р. №/3

Суддя Слупко В.Л.

Представники:

від позивача: Медведчук В.Л. –директор, Красун В.В. –юрист (дов.№14 від 10.04.2008р.)

від відповідача: Стельмащук Ю.Г. –нач.юрид.відділу (дов.№17 від 07.04.2008р.)

Суть спору: ТзОВ «Унідор-плюс»в позовній заяві та представники в судовому засіданні просять визнати нечинним податкове повідомлення-рішення №/3 від 10.03.2005р., яким Луцька ОДПІ визначила товариству податкове зобов’язання по ПДВ в сумі 92501грн., в т.ч. 61667грн. за основним платежем та 30834грн. за штрафними санкціями, мотивуючи тим, що господарські операції з ПП «Укр Донецьк Техно Строй», ПП «Укр-Техноком»та ПП «Агрокомп»мали реальний характер, що підтверджено доказами про безготівкові розрахунки, проте накладні на поставку товару та податкові накладні, які були виписані вказаними підприємствами були знищені внаслідок розлиття в травні 2004 року кислоти на підприємстві «Унідор-плюс». На момент проведення господарських операцій, вказані постачальники були наділені правоздатністю юридичної особи та були зареєстровані платниками ПДВ.

В судовому засіданні позивачем заявлено клопотання про виклик в судове засідання в якості свідків посадових осіб ДПА у Волинській області Українцеву Людмилу Миколаївну та Власюка Володимира Івановича, які в квітні 2004 року здійснювали позапланову перевірку дотримання товариством «Унідор-плюс» податкового законодавства за період з 01.01.2004р. і бачили податкові накладні та накладні, виписані ПП «Укр Донецьк Техно Строй», ПП «Укр-Техноком»та ПП «Агрокомп».

Представник Луцької ОДПІ в судовому засіданні пояснила, що вказані позивачем свідки Українцева Людмила Миколаївна та Власюк Володимир Іванович не являються посадовими особами ДПА у Волинській області, оскільки давно звільнені з податкового органу та заперечила проти заявленого клопотання, мотивуючи тим, що документи за показами свідків не відновлюються.

Клопотання судом відхилено, оскільки відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З огляду на вищевикладене не приймаються до уваги як належні докази відібрані позивачем пояснення на адресу господарського суду від Українцевої Л.М. та Власюка В.І.

У відзиві на позов Луцька ОДПІ проведені донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість мотивує тим, що позивач в порушення ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»включив до податкового кредиту витрати по сплаті ПДВ з придбання товарно-матеріальних цінностей, непідтверджені податковими накладними підприємств «Укр Донецьк Техно Строй», «Укр-Техноком»та «Агрокомп», чим завищив бюджетне відшкодування з ПДВ на суму 61667грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що Луцька ОДПІ правомірно оспорюваним повідомленням-рішенням визначила ТзОВ «Унідор-плюс»податкове зобов’язання з ПДВ в сумі 92501грн. При цьому судом враховано наступне:

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит –це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 цього Закону забороняється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Як вбачається із матеріалів перевірки (акт від 24.09.2004р.) ТзОВ «Унідор-плюс»включило до податкового кредиту витрати по сплаті ПДВ, не підтверджені податковими накладними ПП «Укр Донецьк Техно Строй», ПП «Укр-Техноком»та ПП «Агрокомп», а лише по факту проведеної ТзОВ «Унідор-плюс»оплати, в результаті чого позивачем завищено до відшкодування з бюджету суму ПДВ на 61667грн.

Позивач на вимогу ухвали суду, яка була прийнята на виконання постанови Верховного Суду України від 23.10.2007р. не надав суду жодних документів, які б підтверджували реальний характер господарських операцій з ПП «Укр Донецьк Техно Строй», ПП «Укр-Техноком»та ПП «Агрокомп». Не було подано таких документів ні перевіряючим, ні суду при первісному розгляді справи.

Крім того, податковим органом при здійсненні перевірки було встановлено наступне:

Згідно рішення місцевого суду Куйбишевського району міста Донецька від 29.07.2002р., яке набрало законної сили 30.08.2002р., Приватне підприємство «Укр-Донецк Техно Строй»зареєстровано 09.07.2002р. виконкомом Донецької міськради без наміру створення підприємства, за винагороду, без наміру здійснювати підприємницьку діяльність (свідоцтво платника ПДВ видано 17.07.2002р.), тому установчі документи вказаним рішенням визнані недійсними з моменту реєстрації, а свідоцтво платника ПДВ –з моменту видачі. Відповідно до рішення Київського місцевого районного суду міста Донецька від 13.09.2002р., яке набрало законної сили 15.10.2002р., Приватне підприємство «Укр-Техноком»зареєстровано рішенням виконкому Донецької міськради від 06.06.2002р., на податковий облік взято 10.06.2002р., зареєстровано платником податку на додану вартість, про що видано свідоцтво №07768192, установчі документи підписані без мети створення підприємства, а за винагороду, наміру займатися підприємницькою діяльністю не було, тому установчі документи визнані недійсними з моменту реєстрації –з 06.06.2002р., свідоцтво платника ПДВ визнано недійсним з моменту видачі –з 12.06.2002р. Державну реєстрацію ПП «Агрокомп»скасовано згідно рішення господарського суду від 20.08.2004р. в зв’язку з неподанням протягом року податкової звітності.

Зазначені рішення судів свідчать, що вказані підприємства не сплачували до Державного бюджету України отримані від ТзОВ «Унідор-плюс»суми ПДВ в ціні товару, хоча законодавцем чітко передбачено, що однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету, що також випливає із самої суті поняття податку.

Враховуючи вищевикладене, у позивача не могло виникнути право на податковий кредит лише із самого факту включення ним ПДВ в ціну товару при здійсненні оплати без підтверджуючих доказів здійснення господарських операцій вищевказаними підприємствами.

Керуючись Законом України „Про податок на додану вартість”, ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

постановив:

В позові відмовити.

Постанову може бути оскаржено у строк і порядку, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                В.Л.Слупко