КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

18.09.08 р.                                                                       № 5/346-20/104-19/377

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Федорчук Р. В (доповідач по справі),

суддів:

Лобань О.І.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Єрмак Л.В.

за участю представників сторін: відповідно до протоколу судового засідання від 18.09.2008 року.

розглянувши апеляційне подання Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора на рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2008 року

у справі № 5/346-20/104-19/377 (суддя Тимощенко О.М.)

за позовом           відкритого акціонерного товариства «Укрнафта»в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз»

до            Полтавського обласного головного управління земельних ресурсів

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.          ПОВА «Родючість»

2.          Полтавська обласна рада

3.          Лохвицька районна рада

4.          Новосанжарська районна рада

5.          Гадяцька районна рада

6.          Погарщинська сільська рада

7.          Старосанжарська сільська рада

8.          Качанівська сільська рада

9.          Токарівська сільська рада

10.          Гиряво –Ісківецька сільська рада

11.          Червонозаводська міська рада

за участю            Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора

про                      повернення безпідставно набутого майна.

в с т а н о в и в :

Господарський суд Полтавської області рішенням від 20.10.2005 року в задоволенні позову відкритого акціонерного товариства «Укрнафта»в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз»про повернення безпідставно набутого майна відмовив повністю (т. 2 а.с. 82 –84).

Перший заступник прокурора Полтавської області не погодившись з прийнятим рішенням суду Полтавської області подав касаційне подання в якому просив скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.2005 року та передати справу на новий розгляд господарському суду Полтавської області (т. 2 а.с. 99 –102).

Вищий господарський суд України постановою від 06.03.2007 року касаційне подання першого заступника прокурора Полтавської області від 05.02.2007 року № 05/1-094вих.07 на рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.2005 року задовольнив; рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.2005 року скасував; справу направив на новий розгляд до господарського суду Полтавської області (т. 2 а.с. 118 –122).

Господарський суд Полтавської області 20.06.2008 року прийняв по справі № 5/346-20/104-19/377 рішення, яким відмовив в задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Укрнафта»в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз»до Полтавського обласного головного управління земельних ресурсів про повернення безпідставно набутого майна (т. 4 а.с. 171 –173).

Не погодившись із рішенням господарського суду Полтавської області Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до апеляційного суду з апеляційним поданням в якому просить рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2008 року по справі № 5/346-20/104-19/377 скасувати (т. 4 а.с. 200 –204).

Позивач, відповідач, третя особа 5, 11 заперечують проти апеляційного подання з мотивів викладених у відзивах на апеляційне подання, вважають його необґрунтованим, а оскаржене рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим.

В обґрунтування вимог, викладених в апеляційному поданні, Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор посилався на те, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не в повному обсязі з’ясував усі обставини, що мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосувавши норми процесуального та матеріального права, у зв’язку з чим останнє підлягає скасуванню з підстав, викладених у тексті подання.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.07.2008 року, відповідно до ст. 98 ГПК України, апеляційне подання було прийняте до провадження та призначене до розгляду в судовому засіданні за участю повноважних представників сторін (т. 4 а.с. 184 –185).

Заступник голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду ухвалою від 15.09.2008 року продовжив строк апеляційного провадження по справі № /5/346-20/104-19/377 на один місяць (т. 4 а.с. 278 –279).

Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор та представники третіх осіб в судове засідання, що відбулося 18.09.2008 року не з’явилися. Відповідно до абзацу 3 пункту 3.6 Роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 року № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві. З врахуванням викладеного, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду приходить до висновку про те, що представники третіх осіб про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до п 3.6. роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 року № 02-5/289 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 18.09.2008 року оголосила вступну та резолютивну частини Постанови.

Відповідно до ст. 101 ГПК України Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заслухавши пояснення учасників судового засідання, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права, при винесені оскаржуваного рішення, знаходить апеляційне подання таким, що не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2008 року таким, що має бути залишено без змін виходячи з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом Полтавської області ВАТ «Укрнафта»в особі НГВУ «Полтаванафтогаз»на протязі 1999 року та 2000 року поставила Полтавському обласному головному управлінню земельних ресурсів мінеральні добрива, а саме аміачну селітру. Позивач у своїх позовних вимогах стверджує, що поставка аміачної селітри відбулася в рахунок погашення заборгованості за втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, оскільки на момент поставки були підстави для зарахування вартості поставленої продукції в рахунок погашення відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що 17.12.2004 року відповідач повідомив позивача про те що вартість аміачної селітри в сумі 721 622, 02 грн. не зарахована в рахунок погашення втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва в зв'язку зі змінами в законодавстві, відповідно до яких чинні норми передбачають відшкодування втрат винятково коштами (т. 1 а.с. 94 –96).

Також, позивач в своїх позовних вимогах вказує, що відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва здійснювалося в зв'язку з вилученням земель сільськогосподарського та лісогосподарського призначення для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом, в даному випадку –для будівництва та експлуатації свердловин позивача.

З матеріалів справи вбачається, що підставою поставки мінеральних добрив було рішення V сесії XXIII скликання Полтавської обласної ради від 12.02.1999 року (т. 1 а.с. 7 –8).

Відповідно до п. 1 даного рішення, обласна рада погодила НГВУ «Полтаванафтогаз»провести погашення заборгованості за втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва шляхом поставки аміачної селітри.

Пунктом 2 рішення Полтавської обласної ради від 12.02.1999 року передбачено, що НГВУ «Полтаванафтогаз»може також вирішувати питання оплати мінеральними добривами сільськогосподарських втрат за вилучення земельних ділянок, проектно –кошторисна документація по яких в даний час розглянута управлінням земельних ресурсів.

Розпорядженням голови обласної державної адміністрації № 73 від 29.02.2000 року запропоновано управлінню «Полтаванафтогаз»відповідно до рішення XI сесії XXІІІ скликання Полтавської обласної ради від 10.02.2000 року здійснити до 01.04.2000 року поставку мінеральних добрив на суму 1 млн. грн. (4,6 тисячі тон) (т. 1 а.с. 9 –11).

Поставка аміачної селітри здійснювалась в 1999 та 2000 роках, всього поставлено мінеральних добрив на суму 2 427 876,76 грн., в тому числі: в 1999 році поставка здійснена на суму 1 296 912, 00 грн., в 2000 році –на суму 1 130 964,76 грн. Поставка аміачної селітри підтверджується –залізничними накладними.

Пунктом 3 рішення V сесії XXIII скликання Полтавської обласної ради від 12.02.1999 року визначено підрядником робіт по організації доставки та розподілу міндобрив між сільськогосподарськими підприємствами –Полтавську обласну асоціацію «Родючість», з якими позивач ніяких договорів не укладав. Оплата послуг асоціації здійснювалася за рахунок Полтавського обласного управління земельних ресурсів згідно п. 5 рішення ХVІ сесії двадцять третього скликання Полтавської обласної ради від 15.02.2001 року (т. 1 а.с. 12).

Полтавське обласне головне управління земельних ресурсів підтверджує факт поставки позивачем аміачної селітри, про що зазначено в листі відповідача від 17.12.2004 року № 01-04-01-06/4357 (т. 1 а.с. 94 –96).

Також, факт поставки аміачної селітри засвідчується актом прийому –передачі документів на отримання мінеральних добрив сільгоспвиробниками в 1999 році, що підписаний головою правління асоціації «Родючість»та начальником Полтавського обласного управління земельних ресурсів. За цим актом Полтавське обласне управління земельних ресурсів прийняло від асоціації «Родючість»первинні документи на отримання мінеральних добрив, в тому числі накладні на отримання міндобрив, довіреності, зведені реєстри за підписами голів райдержадміністрацій, начальників районних АПУ, районних агрохімформувань, районних відділів земельних ресурсів та господарств. В акті вказано, що НГВУ «Полтаванафтогаз»поставило міндобрив в 1999 році на суму 1 208 352 грн., із вказівкою кількості та вартості поставлених міндобрив по районах Полтавської області (т. 2 а.с. 7 –8).

З пункту 4 рішення п'ятої сесії ХХІІІ скликання Полтавської обласної ради від 12.02.1999 року вбачається, що розподілом аміачної селітри між сільськогосподарськими товаровиробниками області займалось Полтавське управління сільського господарства та продовольства.

Таким чином, позивач не вступав в будь –які договірні чи позадоговірні відносини з сільськогосподарськими товаровиробниками, так як поставив спірне майно (аміачну селітру) на підставі рішень органів місцевого самоврядування, зокрема рішення п’ятої сесії двадцять третього скликання Полтавської обласної ради від 12.02.1999р., в рахунок відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, шляхом погашення вже наявної заборгованості за такі втрати згідно п.1 зазначеного рішення, та оплати втрат за вилучення земельних ділянок, проектно –кошторисна документація по яких була розглянута управлінням земельних ресурсів відповідно до п.2 вказаного рішення облради.

Позивач при визначенні розмірів втрат та їх відшкодуванні Полтавському обласному головному управлінню земельних ресурсів, як місцевому спеціально уповноваженому органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, керувався положеннями Земельного кодексу від 18.12.1999 року, які не передбачали виключно грошової форми відшкодування втрат. Слід зазначити, що такий порядок відшкодування втрат діяв до 01.01.2003 року, оскільки дія частини першої статті 209 Земельного кодексу України була зупинена на 2002 рік відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2002 рік»від 20.12.2001 року.

З матеріалів справи вбачається, що фактичне зайняття позивачем земельних ділянок у третіх осіб, на яких знаходяться об'єкти позивача, а саме: свердловини №№ 120, 121 Червонозаводського родовища, №№ 301, 345, 302, 306, 303, 305, 306, 307, 304 Глинсько – Розбишівського родовища, №№ 100, 103 Решетняківського родовища, –відбувалося в період з 1999 року і до 01.01.2003 року, а датами складання розрахунку розміру втрат сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, пов'язаних з вилученням наступних земельних ділянок, є :

1)          по земельних ділянках під свердловинами №№ 100, 103 Решетняківського родовища –28.12.2000 року;

2)           по земельній ділянці під свердловиною № 120 Червонозаводського родовища –17.12.2000 року;

3)          по земельній ділянці під свердловиною № 121 Червонозаводського родовища –27.12.2000          року;

4)          по земельній ділянці під свердловиною № 301 Глинсько –Розбишівського родовища: травень 2001 року, а отже 31.05.2001 року – дата складення акта визначення втрат сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, пов'язаних з вилученням земельних ділянок;

5)          по земельній ділянці під свердловиною № 302 Глинсько –Розбишівського родовища –27.12. 2000 року;

6)          по земельній ділянці під свердловиною № 304 Глинсько –Розбишівського родовища: травень 2001 року, а отже 31.05.2001 року –дата складення акта визначення втрат сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, пов'язаних з вилученням земельних ділянок;

7) по земельних ділянках під свердловинами №№ 303, 305 Глинсько –Розбишівського родовища –09.04.2001;

8)          по земельній ділянці під свердловиною № 306 Глинсько –Розбишівського родовища: травень 2001 року, а отже 31.05.2001 року –дата складення акта визначення втрат сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, пов'язаних з вилученням земельних ділянок;

9)          по земельній ділянці під свердловиною № 307 Глинсько –Розбишівського родовища: травень 2001 року, а отже 31.05.2001 року –дата складення акта визначення втрат сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, пов'язаних з вилученням земельних ділянок;

10)          по земельних ділянках під свердловинами №№ 308, 309 Глинсько –Розбишівського родовища: 2001 рік, а отже 31.12.2001 року –дата складення акта визначення втрат сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, пов'язаних з вилученням земельних ділянок;

11)          по земельній ділянці під свердловиною № 311 Глинсько –Розбишівського родовища: травень 2001 року, а отже 31.05.2001 року – дата складення акта визначення втрат сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, пов'язаних з вилученням земельних ділянок;

12)           по земельній ділянці під свердловиною № 345 Глинсько –Розбишівського родовища: 29.02.2001 року –дата складення акта визначення втрат сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, пов'язаних з вилученням земельних ділянок.

Таким чином, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що спірне майно не було безпідставно набуте відповідачем, оскільки підставою поставки позивачем аміачної селітри було рішення V сесії XXIII скликання Полтавської обласної ради від 12.02.1999 року (т. 1 а.с. 7 – 8). З огляду на те, що вказане рішення не оспорювалось і до цього часу є чинним, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковим посилання позивача в своїх позовних вимогах на ст. 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, рішення Полтавської обласної ради V сесії XXIII скликання від 12.02.1999 року прийняте в межах компетенції Полтавської обласної ради. Таким чином, підстава на якій аміачна селітра була набута відповідачем, не відпала і існує до цього часу.

Таким чином, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду не може погодитися з доводами позивача про те, що в рахунок відшкодування втрат: врахована тільки частина вартості поставленої аміачної селітри і що позивачем перепоставлено мінеральні добрива. Прийняте рішення V сесії XXIII скликання Полтавської обласної ради від 12.02.1999 року, що послужило підставою зарахування вартості аміачної селітри в рахунок втрат, не визначало суми та кількості мінеральних добрив, які обласна рада дозволяла поставити в рахунок відшкодування втрат. Разом з тим, матеріали справи, а саме залізничні накладні, лист Полтавського головного управління земельних ресурсів від 17.12.2004 року та акт прийому –передачі документів на отримання мінеральних добрив в 1999 році свідчать про фактичне прийняття Полтавською обласною радою всього об'єму поставлених мінеральних добрив. Відповідно до рішення одинадцятої сесії XXIII скликання Полтавської обласної ради від 10.02.2000 року обласна рада затвердила кошторис витрат коштів, що надійдуть на рахунок обласного управління земельних ресурсів в 2000 році в порядку відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 10 – 11). Підпунктом 3 пункту 1.1. цього рішення запланована поставка мінеральних добрив на суму 3 500 тис. грн. Пунктом 2 даного рішення обласна рада дозволила управлінню земельних ресурсів замість коштів, що надходять в порядку відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, провести розрахунки з боржниками –підприємствами газонафтового комплексу за рахунок поставок мінеральних добрив згідно зі статтею 92 Земельного кодексу України за умови погодження з головами обласної державної адміністрації та обласної ради. Погодження голови Полтавської обласної державної адміністрації отримане, про що свідчить його розпорядження №73 від 29.02.2000 року (т. 1 а.с. 9).

Крім того, рішенням XVI сесії двадцять третього скликання від 15.02.2001 року Полтавська обласна рада затвердила витрати коштів за 2000 рік, що надійшли в порядку відшкодування втрат, в тому числі поставкою мінеральних добрив, на суму 3 596 283, 40 грн. (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про вилучення (викуп), надання у постійне користування та в оренду земельних ділянок для суспільних та інших потреб, погодження місць розташування об'єктів»від 14.08.2003р. підлягають відшкодуванню у відповідних відсотках обласним, районним та сільським радам, які є відповідно третіми особами -2,-3,-4,-5,-6,-7,-8,-9,-10,-11.

Відшкодування втрат відбувалося позивачем на підставі: розрахунків втрат, що підписані представниками відповідних місцевих органів державної виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що складені в 1999 та 2001 роках.

Таким чином, Київський міжобласний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично вся вартість поставленої позивачем в 1999 –2000 роках аміачної селітри була зарахована в рахунок відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва на підставі статті 91 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, що був чинний на момент складання розрахунків втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. За цих обставин суд не вбачає, що спірне майно –аміачна селітра –була поставлена безпідставно.

При цьому, колегія суддів критично оцінює посилання позивача щодо перепоставки мінеральних добрив на суму 721622грн. саме в порядку п.2 рішення V сесії XXIII скликання Полтавської обласної ради від 12.02.1999 року (тобто як оплату мінеральними добривами по відшкодуванню втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва за вилучення земельних ділянок, проектно-кошторисна документація по яких не була розглянута управлінням земельних ресурсів), оскільки суду не було надано доказів зазначеного, які б спростували здійснення поставки в порядку погашення заборгованості за втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва відповідно до п.1 зазначеного рішення. Також в матеріалах справи відсутні докази, які б дозволили провести розмежування об’ємів поставок мінеральних добрив з визначенням їх грошової вартості окремо за п. 1 та п. 2 вказаного рішення Полтавської облради від 12.02.1999р. і відповідно, довести обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасника судового процесу.

З огляду на наведене та на переконання колегії суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду, Полтавським міжрайонним природоохоронним прокурором не обґрунтовано належним чином доказами, наявними в матеріалах справи, тих обставин, які б могли бути підставою для задоволення апеляційного подання.

Враховуючи вищенаведене, колегія судів Київського міжобласного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи та надано відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2008 року по справі № 5/346-20/104-19/377 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак відсутні передбачені законом підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 43, 99, 101 –103, 105 Господарсько процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційне подання Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора на рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2008 року у № 5/346-20/104-19/377 залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2008 року у № 5/346-20/104-19/377 залишити без змін.

3.          Постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду по даній справі набирає законної сили з дня її прийняття відповідно до ст. 105 ГПК України.

4.          Постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України відповідно до ст. 105 ГПК України.

5.          Матеріали справи № 5/346-20/104-19/377 повернути до господарського суду Полтавської області.

Головуючий суддя:                                                                      Федорчук Р. В

Судді:

Лобань О.І.

Ткаченко Б.О.

Дата відправки 14.10.08