ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.08
Справа№ 28/107 А

За
позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, с.Трійця Радехівського району Львівської області

до
відповідача:
Державної податкової інспекції у Радехівському районі, м. Радехів Львівської
області

про
визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення ДПІ у Радехівському районі від 26.02.2008 року
№/0

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар
судового засідання

Онишко
І.Р.

м.Львів,
вул.Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від
позивача: ОСОБА_2
-представник, ОСОБА_3 -представник,
ОСОБА_1 -фізична особа-підприємець

Від
відповідача:
Василькевич Н.Є. -старший державний податковий ревізор -інспектор, Грай Н.Р.
-головний державний податковий
інспектор

Позов заявлено Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Радехівському
районі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Радехівському районі від 26.02.2008 року №/0.

В судовому засіданні представники
позивача позов підтримали з підстав, наведених у по зовній заяві, позивач
просить суд визнати недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Радехівському районі від 26.02.2008 року №/0.

Представники
відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, наведених у
поданому суду письмовому поясненні  на
позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю.

Постанову
у повному обсязі складено 16.05.2008 року.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та
оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у
Радехівському районі проведено виїзну планову
перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період  з
01.10.2004 року по 30.09.2007 року.

Перевіркою
встановлено порушення п.7.1 ст.7 Закону України „Про податок з доходів фізичних
осіб” від 22.05.2003 року №889-ІУ(із змінами і доповненнями), п. 14.4 ст. 14
Декрету Кабінету Міністрів України №13-92 від 26.12.1992 року „Про прибутковий  податок з громадян”, в результаті чого
донараховано податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю в сумі 55215 грн.

За
наслідками перевірки складено Акт перевірки від 06.02.2008 року
№26/1701/, на підставі якого ДПІ у Радехівському районі прийнято
податкове повідомлення-рішення  від
26.02.2008 року №/0, яким позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на суму 55215 грн.

Як
вбачається із Акту перевірки, сума, визначена спірним податковим
повідомленням-рішенням, виникла в результаті оподаткування  податковим органом доходу, одержаного ФОП
ОСОБА_1 від реалізації ягід чорниці і ожини в ІІІ кварталі 2007 року, за
ставкою  15 % (відповідно  до п. 7.1 ст. 7 Закону України „Про податок з
доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 року №889-ІУ (із змінами і
доповненнями)), в результаті чого
донараховано податку з доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою  діяльністю в сумі 55215
грн  (валовий дохід від реалізації ягід
чорниці і ожини 490800 грн -валові витрати 122700 грн =  чистий дохід 368100 грн;   368100 грн * 15 % =  55215 грн).

Як
вбачається із матеріалів справи, зокрема свідоцтва про державну
реєстрацію Фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 зареєстрований  як Фізична особа-підприємець 05.08.2004 року
за №0000008.

18.06.2007 року Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 видано свідоцтво
про сплату єдиного податку (з терміном дії  з 01.07.2007 року  до 31.12.2007 року), у свідоцтві зазначений
вид діяльності -роздрібна торгівля поза магазинами, надання послуг по обмолоту
зернових.

Як вбачається із матеріалів справи,
ФОП ОСОБА_1 02.08.2007 року  реалізував
10500 кг ягід ожини на загальну суму
84000 грн ТзОВ  „Продхолод-М”
(накладна  №7 від 02.08.2007 року); 04.08.2007
року реалізував  19500 кг ягід ожини на
загальну суму  156000 грн ТзОВ  „Продхолод-М” (накладна  №8 від 04.08.2007 року); 20.09.2007 року
реалізував 11400 кг ягід чорниці на загальну суму 250800 грн  ТзОВ
„Продхолод-М” (накладна  №б/н від
20.09.2007 року), що також підтверджується книгою обліку доходів і витрат
позивача НОМЕР_1 від 12.06.2007 року. Всього сума реалізації склала 490 800
грн, і мала місце в ІІІ кварталі 2007 року.

Податковий
орган зазначає, що позивач реалізував гуртову партію ожини та чорниці, не маючи
на цей вид діяльності відповідного запису у свідоцтві про сплату єдиного
податку, та не отримавши нового свідоцтва. З цього податковий орган робить
висновок, що відповідно ст. 4 Указу Президента України від 03.07.1998 року
№727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів
малого підприємництва”, у редакції Указу Президента України від 28.06.1999 року
№746/99 („спрощена система оподаткування, обліку та звітності для суб”єктів
малого підприємництва  може застосовуватись
поряд  із діючою  системою оподаткування, обліку та звітності,
передбаченою  законодавством, на вибір
суб”єкта малого підприємництва”) та згідно із ст.7 Закону України „Про податок
з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 року №889-ІУ(із змінами і
доповненнями), позивач повинен сплатити окрім єдиного податку ще й податок з
доходів фізичних осіб в сумі 55215 грн, оскільки доходи отримані від іншого
виду діяльності.

Однак,
такий висновок податкового органу є безпідставним та  необґрунтованим, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 6 Указу Президента
України від 03.07.1998 року №727/98 „Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб”єктів малого підприємництва”, суб'єкт малого
підприємництва-фізична особа, який сплачує єдиний податок, не є платником
податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно
до п.п 4.3.25 п.4.3 ст 4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”
від 22.05.2003 року №889-ІУ, не включається до складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу дохід (прибуток), одержаний самозайнятою особою
від здійснення нею підприємницької або незалежної професійної діяльності, якщо
така особа обрала спеціальну (спрощену) систему оподаткування такого доходу
(прибутку) відповідно до закону. Відповідно до п.п.1.9 ст.1 зазначеного Закону,
позивач відноситься до самозайнятих осіб.

Згідно
із ст.2 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 „Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва”,
суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати
спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка
єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб  встановлюється  місцевими
радами  за  місцем їх державної  реєстрації
залежно  від  виду
діяльності  і  не
може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. У
разі коли фізична особа  -  суб'єкт
малого  підприємництва
здійснює   кілька   видів
підприємницької  діяльності,  для
яких установлено різні ставки єдиного податку,  нею придбавається одне свідоцтво і
сплачується   єдиний податок, що не
перевищує  встановленої максимальної
ставки. У разі коли платник єдиного податку
здійснює  підприємницьку діяльність   з
використанням  найманої  праці
або  за  участю
у підприємницькій  діяльності  членів
його  сім'ї,  ставка
єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Таким
чином, норми Указу передбачають сплату лише єдиного  податку
у межах від 20 грн до 200 грн та за найманих працівників 50% за кожну
особу від ставки  єдиного податку, в тому
випадку і при здійсненні  діяльності, яка
не вказана у свідоцтві.

Відповідно
до Рішення Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області від
08.12.2006 року  „Про затвердження
розміру ставок єдиного податку  для  суб”єктів підприємницької  діяльності
фізичних осіб на території
Нивицької сільської ради” встановлено ставки єдиного податку, а саме
максимальна ставка такого податку становить 200 грн (за  обмолот зерна). Такий вид діяльності
передбачений у свідоцтві  позивача про
сплату єдиного податку від 18.06.2007 року. Також матеріалами справи
підтверджується сплата позивачем у ІІІ кварталі 2007 року єдиного податку за
максимальною ставкою, а саме, у розмірі 200 грн за кожен місяць(копії квитанцій
про сплату єдиного податку наявні у матеріалах справи).

Отже
з усього вищенаведеного вбачається, що податковим органом було безпідставно
визначено ФОП ОСОБА_1 податкове зобов”язання по податку з доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 55215 грн, оскільки в цей час
він перебував на єдиному податку, а також сплачував в цей період максимальну
ставку єдиного податку за здійснюваний ним вид підприємницької діяльності.

Згідно
із ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і
скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може
прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи
інтересів суб'єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку
суб'єктів владних повноважень.

Суд
дійшов до висновку, що задоволення позовної вимоги шляхом визнання спірного
податкового повідомлення-рішення ДПІ у Радехівському районі від 26.02.2008 року
№/0 нечинним забезпечить позивачу захист його прав, свобод та
інтересів від порушення з боку суб'єкта владних повноважень - ДПІ у
Радехівському районі.

Судові
витрати в сумі 3 грн 40 коп судового збору присуджуються з Державного бюджету
України на користь позивача.

Керуючись
п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст.
69-71,86,87,94,98,158,160,162,163,167 Кодексу адміністративного судочинства
України (із змінами та доповненнями), господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задоволити
повністю.

2.          Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Радехівському районі від 26.02.2008 року
№/0.

3.          Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
НОМЕР_2) 3 грн 40 коп судового збору.

Постанова
набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та
в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Морозюк А.Я.