ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2008 р.

№
14/13-6/34-7/90-3/279

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. -головуючого, Кота О.В.,
Шевчук С.Р.,

за участю представників сторін:
позивача -ПП ОСОБА_1, відповідача -ОСОБА_2 дов. від 12.11.2007 року,

розглянувши
касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 8 травня 2008 року у справі господарського
суду Івано-Франківської області за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1 до
Івано-Франківського обласного колективного підприємства "Медтехніка"
про визнання дійсним договору купівлі-продажу та права власності на нежитлові
приміщення,

У С Т А Н О В И В:

У
січні 2007 року Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу
нежитлових приміщень, що розташовані у двоповерховій будівлі складу, яка
знаходиться за адресою:АДРЕСА_1та позначені літерою "В" в інвентарній
справі, загальною площею  507,4 кв. м. та
визнання права власності на дане майно.

Справа
в судах розглядалась неодноразово.

Постановою
Вищого господарського суду України від 14 листопада 2007 року справу було
повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням
господарського суду Івано-Франківської області від 6 лютого 2008 року в позові
відмовлено.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 8 травня 2008 року апеляційну
скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 6 лютого 2008 року залишено без задоволення, а
рішення -без зміни.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 8 квітня 2008 року та рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 6 лютого 2008 року та прийняти нове рішення,
яким повністю задовольнити позовні вимоги.

На
думку заявника, судом порушено положення ч. 2 ст. 220, ст. ст. 526, 655, 657 ЦК
України.

Вислухавши
пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та
вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами
встановлено, що 22 жовтня 2004 року між позивачем та відповідачем у справі було
укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 507,4
кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1та позначені літерою "В" в
інвентарній справі; визначено строк, в який має бути укладено основний договір
та ціну нежитлових приміщень.

Відповідно
до договору завдатку від 22 жовтня 2004 року позивач сплатив відповідачу 30000
грн. в рахунок вартості нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1площею 507,4 кв.м.

Також
встановлено, що відповідно до умов договору завдатку від 22 жовтня 2004 року
укладення договору купівлі-продажу у нотаріальній формі мало відбутися в строк
до 30 грудня 2005 року.

Сторони
також погодили, що підтвердженням відмови однієї із сторін укласти договір
купівлі-продажу у вказаний у договорі завдатку термін є нез'явлення цієї
сторони до приватного нотаріуса ОСОБА_3 29 грудня 2005 року.

Судами
встановлено, що у визначений договором завдатку строк відповідач до приватного
нотаріуса не з'явився.

Суди
також встановили, що відповідач виставляв позивачу рахунки -фактури, за якими
останній перерахував на рахунок відповідача 105 000 грн.

Позивачем
також було внесено 40000 грн. на депозитний рахунок першої Івано-Франківської державної
нотаріальної контори, як виконання зобов'язань перед відповідачем за договорами
від 22 жовтня 2004 року.

Згідно
п. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором,
припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін),
встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій
стороні пропозицію про його укладення.

Встановлено,
що доказів направлення будь-якою з сторін іншій стороні пропозиції або проекту
договору купівлі-продажу сторонами подано не було.

Відтак,
вбачається, що суди, належним чином виконавши вимоги ст. 38, 43, 65, 101, 11112
ГПК України, всебічно повно та об'єктивно встановили всі обставини справи в їх
сукупності та з огляду на положення п. 3 ст. 635 ЦК України підставно відмовили
Приватному підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні заявлених позовних вимог.

Тому,
враховуючи вище викладене, Вищий господарський суд України приходить до
висновку про законність та обґрунтованість висновків судів попередніх
інстанцій, в зв'язку з чим останні зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117 -1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну
скаргу залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 8 травня 2008 року -без зміни.

Головуючий
Т. Козир

Судді
О. Кот

С. Шевчук