ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.08.2008 року                                                            Справа № 1/56

Луганський апеляційний господарський суд колегією суддів у складі:

головуючого судді                     Перлова Д.Ю.,

суддів                               Медуниці О.Є.,

Якушенко Р.Є.,

при секретарі

судового засідання           Михайличенко Д.В.,

за участю

представників сторін:

від позивача                     Пропастіна В.М., дов. від 12.11.07 № 18/юр,

від відповідача                    Дропґятого Б.Є., дов. від 01.08.08 № б/н.,

Алексюк С.М., дов. від 01.08.08 № б/н.,

розглянувши

апеляційну скаргу                    Відкритого акціонерного товариства

„Стахановська збагачувальна фабрика”,

м. Теплогірськ луганської області

на рішення

господарського суду           Луганської області

від                                         10.06.2008

у справі                               № 1/56 (суддя Зюбанова Н.М.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю

„СП Красноярськкрайвугілля-Україна”,

м. Донецьк

до відповідача                    Відкритого акціонерного товариства

„Стахановська збагачувальна фабрика”,

м. Теплогірськ Луганської області

про                                         стягнення 1 268 068 грн. 94 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю „СП Красноярськкрайвугілля –Україна”, м. Донецьк (далі за текстом –ТОВ „СП Красноярськкрайвугілля –Україна”) звернувся до господарського суду Луганської області з позовом від 11.03.08 № 4/юр до відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю „Вугілля –Південь”, м. Теплогірськ Луганської області (далі за текстом –ТОВ „Вугілля –Південь”) про стягнення: за договором від 21.04.04 № КП-05 основного боргу в сумі 503 150,94 грн., 3% річних в сумі 30 189,06 грн., інфляційних вимог в сумі 180 631,19 грн.; за договором від 01.08.06 № 1/08-у основного боргу в сумі 381 000,00 грн.; за договором від 01.08.06 № 2/08-у основний борг в сумі 173 914,11 грн.

Заявою від 28.05.08 (зданою в судовому засіданні 29.05.08) позивач у відповідності до ст. 22 ГПК України зменшив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача на користь позивача за договором від 21.04.04 № КП –05: основний борг у сумі 503 150,94 грн., 3% річних у сумі 31 385,24 грн., інфляційні нарахування 178 618,65 грн.; за договором від 01.08.06 № 1/08-у: основний борг в сумі 381 000,00 грн.; за договором від 01.08.06 № 2/08-у основний борг в сумі 173 914,11 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 10.06.08 у справі № 1/56 зазначений позов був задоволений повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 058 065,05 грн. боргу, 178 618,65 грн. інфляційних нарахувань, 31 385,24 грн. 3% річних.

Рішення мотивоване наступним.

Неналежне виконання відповідачем зобов’язання по оплаті одержаного за договором від 21.12.04 № КП - 05 вугілля підтверджується матеріалами справи.

Матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості за договором від 02.08.02 № 211УЭ за підписаними сторонами актами здачі-приймання вугільного концентрату та послуг від 15.10.04 на суму 1645 грн. 06 коп., від 30.12.04 на суму 14788 грн. 37 коп., від 31.12.04 на суму 132499 грн. 82 коп.

Факт належного виконання первісним кредитором зобов’язання по продажу секції за договором від 16.08.04 № 117-СК підтверджуються витратною накладною від 17.08.04 № 285 на суму 381000 грн. 00 коп. з належною відміткою особи про одержання обладнання на підставі оформленої відповідачем довіреності від 16.08.04 № 735621, серії ЯИА.

Правове регулювання правовідносин сторін за договорами від 01.08.06 № 1/08-у та № 2/08-у здійснюється ст. 512 ЦК України.

У відповідності до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, зобов’язання має виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору, тому позов в частині сплати основного боргу був задоволений.

Щодо стягнення 31385 грн. 24 коп. 3% річних та 178618 грн. 65 коп. інфляційних нарахувань, то вимоги позивача є обґрунтованими та відповідають чинному законодавству, у т.ч. ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Не погодившись з винесеним рішенням Відкрите акціонерне товариство „Стахановська збагачувальна фабрика”, м. Теплогорськ Луганської області (далі за текстом –ВАТ „СЗФ”) звернулося до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 26.06.08 № 316, якою просить замінити відповідача –ТОВ „Вугілля –Південь” його правонаступником ВАТ „СЗФ”, скасувати рішення господарського суду Луганської області від 10.06.08 у справі № 1/56 повністю, як винесене при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права. Прийняти нове рішення яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Відповідно до п. 3.3 договору від 21.12.04 № КП-05 продавець зобов’язаний протягом п’яти днів з моменту відвантаження і надати покупцю наступні документи: залізничні накладні, посвідчення якості, рахунок-фактуру на товар, податкова накладна, лист підтвердження прав власності на товар. Відповідач не отримував зазначених документів, тому факт поставки позивачем не можна вважати доведеним.

Видаткова накладна від 02.01.06 № 102 та акт прийому передачі вугільної продукції від 02.01.06 підписані не директором Філімоненковим О.О. і є сфальсифікованими. Суд не виніс ухвали за результатами розгляду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, не задовольнив це клопотання, чим порушив права відповідача визначені ст. 22 ГПК України про оскарження ухвали.

Суд не дослідив в повному обсязі чи мав право ТОВ „Полюс і К” укладати договори уступки.

Розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 02.07.08 у справі № 1/56 для розгляду зазначеної скарги у відповідності до ст. 28 Закону України „Про судоустрій України” призначено судову колегію у складі: Перлов Д.Ю. –суддя –головуючий, Бородіна Л.І. - суддя, Медуниця О.Є. –суддя.

У зв’язку з відпусткою судді Бородіної Л.І., розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 08.08.08 у справі № 1/56, у відповідності до ст. 28 Закону України „Про судоустрій України”, ст. 46 Господарського процесуального кодексу України було здійснено заміну, а саме: виключено із складу колегії суддю Бородіну Л.І. та введено до складу колегії суддю Якушенко Р.Є.

Сторони Луганським апеляційними господарським судом належними чином повідомлені про час та місце розгляду справи (повідомлення від 01.08.08 про вручення поштового відправлення № 0399940 ТОВ „СП Красноярськкрайвугілля - Україна”; повідомлення від 10.07.08 про вручення поштового відправлення № 03999413 ВАТ „СЗФ”).

Ухвалою Луганського апеляційного господарського суду від 11.08.08 у справі № 1/56, винесеною окремо в ході судового засідання 11.08.08 була задоволена заява ВАТ „Стахановська збагачувальна фабрика” про здійснення заміни сторони у справі її правонаступником, відповідача у справі –ТОВ „Вугілля-Південь” замінено його правонаступником –ВАТ „Стахановська збагачувальна фабрика”.

Відзивом від 08.08.08 № 28/юр позивач по справі –ТОВ „СП Красноярськкрайвугілля –Україна” відхилив доводи апеляційної скарги правонаступника відповідача та вважає рішення суду, що оскаржується, законним та обґрунтованим.

07.08.08 (згідно власноручного надпису та штампу суду) відповідач –ВАТ „СЗФ” подав до Луганського апеляційного господарського суду клопотання від 06.08.08 № 563, яким просив відкласти розгляд справи № 1/56, оскільки не може подати до суду 11.08.08 документи, які б підтверджували правонаступництво, витребувані ухвалою суду від 02.07.08.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зазначене клопотання було розглянуто та відхилене судом за необґрунтованістю, оскільки відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про неможливість виконання ухвали Луганського апеляційного господарського суду від 02.07.08 у справі № 1/56, що розцінюється судом як свідоме затягування процесу. Крім того в ході розгляду цього клопотання заявник від нього відмовився.

07.08.08 (згідно власноручного надпису та штампу суду) відповідач –ВАТ „СЗФ” подав до Луганського апеляційного господарського суду клопотання від 06.08.08 № 564, яким просив зобов’язати позивача надати документи, які підтверджують посадовий статут Байраки В.А. на підприємстві ТОВ „СП Красноярськкрайвугілля –Україна” під час розгляду справи у суді. Оскільки вважає, що пояснення Байраки В.Б. стосовно підпису документів згідно ст. 32 ГПК України не можуть бути доказом у справі № 1/56.

Зазначене клопотання було розглянуто та відхилене судом за необґрунтованістю, оскільки з пояснень Байраки Віктора Борисовича (а.с. 118), трудової книжки БТ-1 № 7404029 на його ім’я (а.с.120), платіжної відомості ТОВ „Вугілля –Південь” за січень 2005 року (а.с. 121-122) вбачається, що Байрака В.Б. у період з 22.04.02 по 03.05.06 працював на підприємстві ТОВ „Вугіллі –Південь”, правонаступником якого є ВАТ „СЗФ”, на посаді начальника вугільного відділу, тому його посадовий статус повинен підтверджувати саме відповідач у справі, заявник зазначеного клопотання, а не позивач.

Відповідач –ВАТ „СЗФ” 11.08.08 у судовому засіданні (згідно власноручного надпису та штампу суду) подав клопотання, яким просив зобов’язати ТОВ „СП Красноярськкрайвугілля –Україна” на виконання пп. 3.2 договору від 02.08.04 № 211УЭ пред’явити оригінали відвантажувальних документів і посвідчення якості до рахунків на суму 1 645,06 грн., на суму 14 788,37 грн., на суму 132 499,82 грн.

11.08.08 у судовому засіданні (згідно власноручного надпису та штампу суду) відповідач –ВАТ „СЗФ” також подав клопотання, яким просив зобов’язати ТОВ „СП Красноярськкрайвугілля –Україна” на виконання пп. 3.3 договору від 21.12.04 № КП-05 надати залізничні накладні та посвідчення якості.

Зазначені клопотання були розглянуті судом, та відхилені за необґрунтованістю, з урахуванням того факту, що відповідач провів часткову оплату за товар у тому числі шляхом взаємозаліків, що свідчить про його отримання. Тому, у даному випадку, не можна ставити фактичне отримання товару у залежність від наявності документів на нього.

Окрім того позивач сам заявив про відсутність у нього зазначених документів, оскільки відвантаження товару здійснювалося іншими особами, тобто ці клопотання не можуть бути виконані позивачем.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу від 26.06.08 № 316 Відкритого акціонерного товариства „Стахановська збагачувальна фабрика”, м. Теплогірськ Луганської області слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Луганської області від 10.06.08 у справі № 1/56 слід залишити без змін.

21 грудня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СП "Красноярськкрайвугілля-Україна", позивачем у справі (продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вугілля-Південь", відповідачем (покупець) був укладений договір купівлі-продажу від 21.12.04 № КП-05, відповідно до п. 1.1 якого, позивач прийняв на себе зобов’язання продати, а відповідач прийняти і оплатити вугільну продукцію (товар), марка кількість та ціна, якої визначається у специфікаціях на постачання вугільної продукції які є невід’ємною частиною зазначеного договору. Строк дії договору –з моменту підписання і до 31.12.05, а в частині взаєморозрахунків –до повного виконання сторона своїх зобов’язань (п. 9.1).

Додатковою угодою від 30.12.05 до договору купівлі –продажу від 21.12.04 № КП-05 сторони погодилися пролонгувати дію договору до 31.01.06, у всіх інших випадках керуватися умовами цього договору.

Згідно до п. 4.2 зазначеного договору розрахунки здійснюються відповідно до виставлених рахунків протягом 20 банківських днів шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Як вбачається з рахунків: від 04.05.05 № 15 на суму 1 782 000,00 грн.; від 02.01.06 № 102 на суму 488 029,21 грн.; видаткових накладних: від 04.05.05 № 11 на суму 1 782 000,00 грн., від 02.01.06 № 102 на суму 488 029,21 грн.; та актів приймання –передавання вугільної продукції, підписаних сторонами та скріплених їх печатками: від 04.05.05 на суму 1 782 000,00 грн., від 02.01.06 на суму 488 029,21 грн. позивачем фактично було виконане зобов’язання по поставці вугільної продукції на суму 2 270 029,21 грн.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що зазначені: видаткова накладна від 02.01.06 № 102 та акт прийому передачі вугільної продукції від 02.01.06 підписані не директором Філімоненковим О.О. і є сфальсифікованими.

Зазначене твердження судом не приймаються до уваги оскільки, з пояснень Байраки Віктора Борисовича (а.с. 118), трудової книжки БТ-1 № 7404029 на його ім’я (а.с.120) платіжної відомості ТОВ „Вугілля –Південь” за січень 2005 року (а.с. 121-122) вбачається, що Байрака В.Б. у період з 22.04.02 по 03.05.06 працював на підприємстві відповідача –ТОВ „Вугілля – Південь” на посаді начальника вугільного відділу та мав право підписувати видаткові накладні та акти приймання –передавання вугільної продукції та підписував за договором купівлі –продажу від 21.12.04 № КП-05 лише видаткову накладну від 04.05.05 № 11 на суму 1 782 000,00 грн., справжність якої відповідач не оспорює.

Факт відсутності права у Байраки В.Б. на підписання видаткових накладних та актів приймання –передавання вугільної продукції не доведено відповідачем шляхом надання посадової інструкції начальника вугільного відділу або інших доказів, до яких у нього є безпосередній доступ.

31.05.06, 14.07.06, 31.08.06, 31.10.06, 29.12.06 між сторонами у справі, у відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України, були укладені угоди про проведення заліку зустрічних вимог на суми 68 210,25 грн., 1 989,34 грн., 800,00 грн., 789,34 грн., 789,34 грн. відповідно. Тобто на суму 72 578,27 грн. фактично була частково погашена заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 21.12.04 № КП-05 за вугільну продукцію. Укладення цих угод сторонами також свідчить про виконання сторонами своїх зобов’язань за договором від 21.12.04 № КП-05 щодо поставки вугільної продукції та часткової її оплати.

Окрім того, як вбачається з виписки банку позивача за 03.03.05 (а.с. 25), відповідач проводив передплату за вугільну продукцію за договором від 21.12.04 № КП-05 на суму 447 000,00 грн. (155 00,00грн. + 292 000,00 грн.) та оплату за вугільну продукцію за договором від 21.12.04 № КП-05 –реєстри електронних платіжних доручень: від 16.08.05 на суму 75 000,00 грн., від 02.09.05 на суму 75 000,00 грн., від 27.09.05 на суму 60 000,00 грн., від 05.12.05 на суму 229 000,00 грн., від 06.12.05 на суму 587 000,00 грн., від 04.01.06 на суму 480 000,00 грн., а всього на суму 1 953 000,00 грн.

З них позивач повернув відповідачу 258 700,00 грн. передплати платіжними дорученнями від 17.03.05 на суму 57 000,00 грн., від 18.03.05 № 7464 на суму 10 400,00 грн., від 23.03.05 № 7465 на суму 400,00 грн., від 23.03.05 № 7467 на суму 5 000,00 грн., від 24.03.05 № 7471 на суму 1 900,00 грн., від 25.03.05 № 7807 на суму 2 000,00 грн., від 25.03.05 № 7750 на суму 160 000,00 грн., від 25.03.05 № 8058 на суму 16 000,00 грн., від 14.04.05 № 8211 на суму 4 800,00 грн., від 18.04.05 № 8215 на суму 1 200,00 грн.

Тобто за договором від 21.12.04 № КП-05 відповідачем грошима було фактично оплачено 1 694 300,00 грн. (1 953 000,00 грн. –258 700,00 грн.), шляхом взаємозаліку 72 578,27 грн., залишилась неоплаченою вугільна продукція на суму 503 150,94 грн. (2 270 029,21 грн. –1 694 300,00 грн. –72 578,27 грн.), яка і є сумою боргу і заявлена позивачем до стягнення.

Незважаючи на проведення передплати та часткове погашення боргу за спірними поставками, відповідач, заявник апеляційної скарги заперечує наявність останнього та посилається на умови п. 3.3 договору, яким передбачено, що продавець зобов’язаний на протязі п’яти днів з моменту відвантаження надати покупцеві наступні документи: залізнична накладна або інший товарно-транспортний документ, посвідчення якості, рахунок-фактуру на товар, лист про власність. Вказані заперечення відхиляються судом, оскільки твердження відповідача про відсутність у нього даних документів (як підстава для проведення розрахунків) спростовуються вказаними фактами часткового погашення боргу, у тому числі через проведенні заліків. Крім того, зміст п. 4.2 договору купівлі-продажу від 21.12.05 № КП-05 щодо строків оплати свідчить, що вони не ставляться у залежність від обов’язку позивача по наданню відповідних документів.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст. 656 ЦК України).

Згідно ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проаналізувавши зазначені норми права суд дійшов висновку, що оскільки договором купівлі –продажу від 21.12.04 № КП-05 не передбачена попередня оплата, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Тобто зазначене спростовує доводи заявника апеляційної скарги щодо неотримання товару та відсутності товаророзпорядчих документів на нього, у пряму залежність від яких законом ставиться оплата товару.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, зобов’язання має виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що неналежне виконання відповідачем зобов'язання по оплаті одержаного вугілля підтверджується матеріалами справи.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд першої інстанції вірно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення 31 385, 24 грн. 3% річних від простроченої суми та 178 618,65 грн. інфляційних нарахувань.

02 серпня 2002 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Полюс і К” (продавцем) та відповідачем (покупцем) був укладений договір № 211УЭ, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов’язався продати покупцю вугільну продукцію, марка кількість і якість, якої визначається у специфікації. Сторони домовилися, що розрахунок провадиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. 2.1). Строки проведення розрахунків сторонами в договорі встановлені не були.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з актів приймання –здавання концентратів: від 15.10.04 на суму 30 552,91 грн. (а.с. 75), від 15.10.04 на суму 1 645,06 грн. (а.с. 77), від 30.12.04 на суму 14 788,37 грн. (а.с. 79), від 31.12.04 на суму 132 499,82 грн. (а.с. 82), ТОВ „Полюс і К” виконало свої зобов’язання та передало вугілля марки Гр на загальну суму 179 486,16 грн., а відповідач прийняв його.

При розгляді справи судом першої інстанції відповідач стверджував, що підписи в зазначених актах не належать директору Філімоненкову О.О., є сфальсифікованими і не можуть бути належними доказами у справі, у зв’язку з чим 29.05.08 (здано в судовому засіданні) ним було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

З пояснень Байраки Віктора Борисовича (а.с. 118), трудової книжки БТ-1 № 7404029 на його ім’я (а.с.120) платіжної відомості ТОВ „Вугілля –Південь” за січень 2005 року (а.с. 121-122) вбачається, що Байрака В.Б. у період з 22.04.02 по 03.05.06 працював на підприємстві відповідача на посаді начальника вугільного відділу та мав право підписувати видаткові накладні та акти приймання –передавання вугільної продукції за договором від 02.08.02 № 211УЭ.

Зміст договору від 02.08.02 № 211УЭ не містить умов щодо приймання продукції певною посадовою особою, тому сам по собі факт підпису актів начальником відділу Байракою В.Б. не свідчить про підробку документів, вчинення злочину тощо.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що твердження відповідача про наявність повноважень на приймання продукції тільки у директора товариства не підтверджені документально, так само, як і не надані документи у підтвердження зловживань з боку Байраки В.Б., підписи якого засвідчені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вугілля-Південь". Відповідач не підтвердив факти викрадання печатки товариства, порушення відповідних кримінальних справ або вироків суду. Та обґрунтовано відхилив зазначене клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

Відповідач не оплатив виставлені ТОВ „Полюс і К” рахунки –фактури від 15.10.04 № 356, від 15.10.04 № 357, від 30.12.04 № 407/1, від 31.12.04 № 415, від 31.12.04 № 416 на загальну суму 179 486,16 грн., тому ТОВ „Полюс і К” 10.07.06 звернулося до ТОВ „Вугілля –Південь” з претензією від 10.07.06 № 04-20пд (а.с. 92) з вимогою про сплату цього боргу, інфляції і 3 % річних з цієї суми, про що свідчить опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек ЛД УДППЗ „Укрпошта” від 10.07.06 № 6947.

Оскільки строк проведення розрахунків сторонами в договорі встановлений не був, у даному випадку слід застосовувати ч. 2 ст. 530 ЦК України, якою передбачено: якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто днем пред’явлення вимоги слід вважати 10.07.06 –дату направлення претензії, відповідач повинен був виконати зобов’язання до 17.07.06, а у разі невиконання зобов’язання з 18.07.06 ця сума вважається боргом, а у відповідача з’явилося право вимагати сплати всієї суми боргу.

1 серпня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Полюс і К" (первісним кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СП "Красноярськкрайвугілля-Україна" (новим кредитором, позивачем у справі) було укладено договір відступлення права вимоги № 2/08-у, відповідно до п. 1 якого первісний кредитор уступив позивачу право вимоги за договором від 02.08.02 № 211УЭ на суму 173 914 грн. 11 коп., укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вугілля-Південь", відповідачем у справі. За умовами п. 2 зазначеного договору позивач набув право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати суми 173 914,11 грн.

За листом від 01.08.06 № 2/08-у позивач повідомив відповідача про проведену уступку.

16 серпня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Полюс і К” (продавцем) та відповідачем (покупцем) був укладений договір № 117-СК, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов’язався продати секцію крепі „Супутник”, а покупець, відповідач у справі –прийняти і оплатити її. Сторони домовилися, що розрахунок провадиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. 2.1). Строки проведення розрахунків сторонами в договорі встановлені не були.

Додатковою угодою від 30.12.04 (а.с. 123) до договору від 16.08.04 № 117 –СК сторони домовилися пролонгувати дію цього договору до 31 грудня 2005 року.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з: видаткової накладної від 17.08.04 № 285 (а.с. 88) ТОВ „Полюс і К” виконало свої зобов’язання та видало секції крепі „Супутник” у кількості 50 шт. на загальну суму 381 000,00 грн., а відповідач прийняв їх. Зазначена видаткова накладна підписана –Кулишом В.О., повноваження якого підтверджуються довіреністю від 16.08.04 серії ЯИА № 735621, виданою відповідачем.

Відповідач не оплатив виставлений рахунок від 17.08.04 № 285 на суму 381 000,00 грн., тому ТОВ „Полюс і К” 10.07.06 звернулося до нього з претензією від 10.07.06 № 04-21пд (а.с. 83) з вимогою про сплату боргу у сумі 381 000,00 грн. та інфляції і 3 % річних з цієї суми, про що свідчить опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек ЛД УДППЗ „Укрпошта” від 10.07.06 № 6945.

Строк проведення розрахунків сторонами в цьому договорі також встановлений не був, тому у даному випадку слід застосовувати ч. 2 ст. 530 ЦК України. Тобто днем пред’явлення вимоги слід вважати 10.07.06 –дату направлення претензії, відповідач повинен був виконати зобов’язання до 17.07.06, а у разі невиконання зобов’язання з 18.07.06 ця сума вважається боргом, а у відповідача з’явилося право вимагати сплати всієї суми боргу.

За умовами договору від 01.08.06 № 1/08-у (а.с. 37) первісний кредитор –Товариство з обмеженою відповідальністю "Полюс і К" уступив позивачу право вимоги за договором від 16.08.04 № 117-ск на суму 381 000 грн. 00 коп., укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вугілля-Південь", відповідачем у справі.

Правове регулювання правовідносин сторін за договорами від 01.08.06 № 1/08-у та № 2/08-у здійснюється також Цивільним кодексом України, зокрема, ст. 512 ЦК України, яка визначає підстави заміни кредитора у зобов’язанні. Даною нормою закону встановлено, що кредитор у зобов’язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Твердження заявника апеляційної скарги про зазначення у вказаних договорах відступлення права вимоги іншого предмета ніж той, що фактично є за договорами поставки та купівлі-продажу відхиляються судом, оскільки відповідачем не надано доказів існування таких договорів з аналогічними реквізитами.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов’язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто неможливо передати право, яке ще не належить кредиторові.

Щодо порядку та форми заміни кредитора у зобов’язанні, то така заміна здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом /ст. 516 ЦК України/ та правочин щодо заміни кредитора у зобов’язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов’язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч.1 ст. 516 ЦК України).

Як було зазначено раніше одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору (ст. 525, 526 ЦК України).

З огляду на викладене судова колія дійшла висновку, що договори від 01.08.06 № 1/08-у та № 2/08-у відступлення права вимоги укладені у відповідності до діючого законодавства України. Зазначені договори відповідачем неоспорені. Вимог позивача обґрунтовані, відповідність фактичним обставинам справи та підтверджуються її матеріалами, суд першої інстанції вірно повністю задовольнив позов.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, рішення господарського суду Луганської області відповідає чинному законодавству і скасуванню не підлягає.

У відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у сумі 6 340 грн. 35 коп. по апеляційній скарзі покладається на відповідача - Відкрите акціонерне товариство „Стахановська збагачувальна фабрика”, м. Теплогірськ Луганської області, заявника апеляційної скарги.

За згодою представників сторін у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу від 26.06.08 № 316 Відкритого акціонерного товариства „Стахановська збагачувальна фабрика”, м. Теплогірськ Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 10.06.08 у справі № 1/56 залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Луганської області від 10.06.08 у справі № 1/56 залишити без змін.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий                                Д.Ю. Перлов

Суддя                      О.Є. Медуниця

Суддя                                                    Р.Є. Якушенко