ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.08                                                                                           Справа№ 28/65 А

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Дрогобичспецбуд”, м. Дрогобич Львівської області

до відповідача: Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області, м. Дрогобич Львівської області

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 22.01.2008 року №/2, №/2, №/2 та №/2

Суддя Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м.Львів, вул.Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Монастирський О.Я. – представник

Від відповідача: Пастернак У.І. –головний державний податковий інспектор, Галин М.І. –старший державний податковий ревізор-інспектор

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю „Дрогобичспецбуд” до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 22.01.2008 року №/2, №/2, №/2 та №/2.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених у по зовній заяві, позивач просить суд визнати недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 22.01.2008 року №/2, №/2, №/2 та №/2.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, наведених у поданому суду письмовому запереченні на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Постанову в повному обсязі складено 14.04.2008 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області проведено виїзну планову документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТзОВ „Дрогобичспецбуд” за період з 01.04.2005 року по 31.03.2007 року.

За результатами перевірки складено Акт від 20.08.2007 року № 432/23-1/13830171(далі-Акт перевірки), в якому, зокрема, встановлено порушення:

- п.п. 4.1.3 п. 4.1 ст. 4, п.п 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, п.п 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 року №283/97-ВР (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 31595 грн;

- п. 4.1, п. 4.2 ст. 4, п.п 6.1.1 п. 6.1 ст. 6, п.п 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року №168/97-ВР (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 18660 грн;

- п.п 4.2.1 п. 4.2 ст. 4, п. 19.2 (а) ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003 року №889-ІУ (із змінами та доповненнями), в результаті чого неутриманий та несплачений податок з доходів фізичних осіб в сумі 14554,8 грн.

На підставі Акту перевірки ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області було прийнято податкові повідомлення - рішення:

- № /0 від 31 серпня 2007 року про визначення ТзОВ „Дрогобичспецбуд” суми податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток в сумі 40006 грн, в тому числі основний платіж 31595 грн та штрафні(фінансові) санкції 8411 грн;

- №/0 від 31 серпня 2007 року про визначення ТзОВ „Дрогобичспецбуд” суми податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі 27990 грн, в тому числі основний платіж 18660 грн та штрафні(фінансові) санкції 9330 грн;

- №/0 від 31 серпня 2007 року про визначення ТзОВ „Дрогобичспецбуд” суми податкового зобов’язання за платежем податок з доходів найманих працівників в сумі 43664,4 грн, в тому числі основний платіж 14554,8 грн та штрафні(фінансові) санкції 29109,6 грн.

Позивач оскаржив вищевказані рішення податкового органу до ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області, ДПА у Львівській області. Проте за результатами розгляду скарги податковими органами було відмовлено у задоволенні вимог скаржника та ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області прийнято повторні податкові повідомлення-рішення:

-          № /2 від 22 січня 2008 року про визначення ТзОВ „Дрогобичспецбуд” суми податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток в сумі 40006 грн, в тому числі основний платіж 31595 грн та штрафні(фінансові) санкції 8411 грн;

-          №/2 від 22 січня 2008 року про визначення ТзОВ „Дрогобичспецбуд” суми податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі 27990 грн, в тому числі основний платіж 18660 грн та штрафні(фінансові) санкції 9330 грн;

-          №/2 від 22 січня 2008 року про визначення ТзОВ „Дрогобичспецбуд” суми податкового зобов’язання за платежем податок з доходів найманих працівників в сумі 43664,4 грн, в тому числі основний платіж 14554,8 грн та штрафні(фінансові) санкції 29109,6 грн.

Крім того, ДПА у Львівській області своїм рішенням від 14.01.2008 року № 441/10/25-005/41 про результати розгляду повторної скарги донарахувала 2239,20 грн податку з доходів фізичних осіб та 4478,40 грн штрафної(фінансової) санкції (виходячи із ставки податку 15% замість 13%), за результатами чого ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області прийнято податкове повідомлення-рішення:

- №/2 від 22 січня 2008 року про визначення ТзОВ „Дрогобичспецбуд” суми податкового зобов’язання за платежем податок з доходів найманих працівників в сумі 6717,6 грн, в тому числі основний платіж 2239,20 грн та штрафні(фінансові) санкції 4478,40 грн.

При прийнятті постанови суд виходив з наступного.

При проведенні перевірки податковим органом було порушено норми Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 року стосовно складу учасників перевірки. Як вбачається із змісту Акту перевірки, безпосередньо в проведенні перевірки брав участь оперуповноважений відділу боротьби з суб'єктами, що мають ознаки фіктивності ВПМ ДПІ у Дрогобицькому районі - старший лейтенант податкової міліції Качмар Бенедикт Михайлович. Він також підписав Акт перевірки від 20.08.2007 року № 432/23-1/13830171.

Відповідно до ч. 15 ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 року(із змінами та доповненнями), працівникам податкової міліції забороняється брати участь у проведенні планових та позапланових виїзних перевірок платників податків, що проводяться органами державної податкової служби, якщо такі перевірки не пов’язані з веденням оперативно-розшукових справ або розслідуванням кримінальних справ, порушених стосовно таких платників податків(посадових осіб платників податків), що знаходяться в їх провадженні.

Відповідачем не представлено доказів того, що перевірка була пов’язана з веденням оперативно-розшукових справ або розслідуванням кримінальних справ, порушених проти позивача(посадових осіб позивача), що знаходяться в провадженні ВПМ ДПІ у Дрогобицькому районі.

Таким чином, податковим органом при проведенні перевірки було порушено вищезазначену забороняючу норму та ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.70 КАС України, докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Актом перевірки від 20.08.2007 року № 432/23-1/13830171 оформлені результати перевірки, проведеної з порушенням законодавства. На підставі зазначеного Акту перевірки прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Оскільки законність юридичного акту включає в себе відповідність вимогам закону як його змісту, так і процедури прийняття, то оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі Акту перевірки від 20.08.2007 року № 432/23-1/13830171, не можуть вважатись законними.

Щодо правомірності нарахування податку на прибуток, то в Акті перевірки зазначається, що ТзОВ «Дрогобичспецбуд»занизило валовий дохід за І квартал 2007 року в сумі 93300 грн, що призвело до несплати 23325 грн податку на прибуток. Податковий орган пояснює це тим, що при укладенні договору про пайову участь у будівництві житла від 12.12.2003 року між ТзОВ «Дрогобичспецбуд»та пов'язаною особою - директором (і засновником) цього ж товариства Черевком В.М. було занижено звичайну ціну на предмет договору (копія договору в матеріалах справи). Договірна ціна становила 1200 грн. за 1 кв.м., загальна сума договору за 111,96 кв.м. - 134352 грн. Посилаючись на п.п. 4.1.3. п. 4.1. ст. 4, п.п 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»(оподаткування операцій з пов'язаними особами), податковий орган пропонує визначити звичайну ціну на частку в об'єкті будівництва, виходячи з вартості ідентичних товарів. При цьому за основу визначення звичайної ціни береться договір про пайову участь у будівництві житла, укладений між ТзОВ «Дрогобичспецбуд»та Білинською-Гродз Х.О. 08.09.2005 року, в якому вартість 1 кв. м. житла - 2200 грн (копія договору в матеріалах справи).

Враховуючи те, що договір з Черевком В.М. був укладений в 2003 році, а з Білинською-Гродз Х.О. - в 2005 році (копія договору додається), інформація про ціну останнього договору не може братись до уваги при визначенні звичайної ціни на такий же товар в 2003 році. Між сторонами договору від 12.12.2003 року було визначено договірну ціну на рівні 1200 грн. за 1 кв.м. житла. Така ціна не була нижчою за собівартість будівництва 1 кв. м. житла на момент укладення договору, яка вираховувалась із загальної кошторисної вартості всього об'єкта будівництва та його загальної площі і становила 1150 грн. за 1 кв.м. В самому договорі зазначається, що під впливом інфляційних процесів у сфері будівництва, може проводитись зміна вартості збудованого житла, а не «повинна проводитись...»як зазначається в Акті перевірки. Це означає, що зміна ціни договору може проводитись лише за спільною згодою обох сторін договору, тобто це право, а не обов'язок сторін.

Також податковий орган не взяв до уваги договір про пайову участь у будівництві житла, укладений між ТзОВ "Дрогобисчпецбуд" та Красногурським Т.Б. від 08.12.2004 року (укладений майже на рік пізніше, ніж Договір з Черевком В.М.), в якому ціна за 1 кв.м. встановлюється на рівні 1297,28 грн (копія договору в матеріалах справи).

На думку суду податковий орган неправильно застосував норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»в частині визначення звичайної ціни товару. Відповідно до п.п. 1.20.2. п. 1.20. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведено зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. В п.п. 1.20.2. п. 1.20. ст. 1 цього ж Закону зазначається, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах.

Таким чином, посилання податкового органу на договір, укладений на два роки пізніше, як на основу визначення звичайної ціни на ідентичні товари, прямо суперечить п. п. 1.20.2. п. 1.20. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»і є необгрунтованим. Враховуючи те, що податковим органом не доведено заниження договірної ціни (а обов'язок такого доведення покладається на податковий орган згідно п.п. 1.20.1. п. 1.20. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»), укладення договору від 12.12.2003 року з пов'язаною особою відбулось із погодженням договірної ціни, яка відповідає справедливій ринковій ціні. А це свідчить про правомірність визначення позивачем валового доходу та безпідставність донарахування податковим органом 23325 грн податку на прибуток.

Порушення порядку визначення звичайної ціни на товар - вартості 1 кв.м. житла, призвело до неправильного нарахування податковим органом податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб.

Щодо правомірності нарахування податку на додану вартість, то в Акті перевірки

зазначається що ТзОВ «Дрогобичспецбуд»занизило свої зобов'язання із податку на

додану вартість у розмірі 18660 грн за рахунок визначення бази оподаткування по

продажу житла при укладенні договору про пайову участь у будівництві житла від 12.12.2003 року між ТзОВ «Дрогобичспецбуд»та пов'язаною особою - директором (і засновником) цього ж товариства Черевком В.М. нижчої за звичайні ціни на ідентичний товар на 93300 грн.

Відповідно до п. 1.18. ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97 від 03.04.1997 року, звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними п. 1.20. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Враховуючи це, позиції податкового органу, викладені в Акті перевірки, необгрунтовані, виходячи з того, що укладення договору від 12.12.2003 року з пов'язаною особою, як зазначалось вище, відбулось із погодженням обгрунтованої ціни на основі проектно-кошторисної документації, а посилання податкового органу на договір, укладений на два роки пізніше, як на основу визначення звичайної ціни на ідентичні товари прямо суперечить п.п. 1.20.2. п. 1.20. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»і є необгрунтованим. Таким чином позивачем в даній ситуації правомірно визначено базу оподаткування з податку на додану вартість у відповідності до вимог п.п. 4.1., 4.2. ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість», а податковим органом не доведено зворотнє.

Щодо правомірності нарахування податку з доходів фізичних осіб, то податковий орган в акті перевірки стверджує, що в порушення п.п. є) п.п. 4.2.9. п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»з Черевка В.М. не було утримано сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 14554,8 грн, нарахованого на додаткове благо, отримане працівником у вигляді знижок з вартості житла, що перевищує звичайну. Проте як наведено вище, податковим органом неправильно розраховано звичайну вартість житла, переданого Черевку В.М. товару, чим порушено п.п. 1,20.2. п. 1.20. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»і не доведено заниження ціни відчуження. Виходячи з цього, працівником додаткове благо не отримувалось і позивач не зобов'язаний був перераховувати суми податку з доходів фізичних осіб, оскільки укладення договору від 12.12.2003 року з пов'язаною особою відбулось за звичайною ціною, а податковим органом не доведено зворотнє.

В рішенні ДПА у Львівській області № 441/10/25-005/41 від 14.01.2008 року донараховано 2239,20 грн податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб через застосування ДШ у Дрогобицькому районі нижчої ставки податку з доходів фізичних осіб - 13% замість 15 % від об'єкта оподаткування - податкове повідомлення-рішення № /2 від 22 січня 2008 року. Вказане донарахування є необґрунтованим з тих-же підстав, із яких необґрунтованим є донарахування податку у розмірі 14554,8 грн, про що зазначено вище.

В Акті перевірки також зазначається про завищення позивачем валових витрат на покращення основних фондів за 2006 рік в сумі 33078 грн, що призвело до несплати податку на прибуток в сумі 8270 грн, оскільки такі витрати не підтверджені первинними документами. Однак, суд вважає, що ТзОВ «Дрогобичспецбуд»правомірно відносило витрати на покращення основних фондів до складу валових витрат у відповідності до п.п. 5.2.10. п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»на підставі первинних документів. Відповідно до абзацу 1 п.п. 8.7.1. п. 8.7. ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду. За 2006 рік Товариство придбавало запасні частини до транспортних засобів (копії прихідних накладних та реєстрів прихідних накладних в матеріалах справи) та самостійно проводило ремонт транспортних засобів із складенням актів списання використаних на ремонт запчастин (копії в матеріалах справи). Всього за 2006 рік на ремонт транспортних засобів було використано запчастин на суму 72944,58 грн. Станом на 01.01.2006 року сукупна балансова вартість всіх груп основних фондів становила 339333,15 грн (довідка про балансову вартість основнних фондів в матеріалах справи). Товариство відповідно до обмежень встановлених законом (10% балансової вартості всіх груп основних фондів - 33933 грн) віднесло до валових витрат суму у розмірі 33078 грн, що підтверджується рядком 04.10 Декларації з податку на прибуток за 2006 рік (копія декларації в матеріалах справи).

Податковий орган вважає, що первинними документами, які підтверджують поліпшення основних фондів, повинні бути акти виконаних робіт. Проте враховуючи те, що підприємство здійснювало ремонт транспортних засобів господарським способом, акти виконаних робіт не могли складатися. За такої ситуації прихідні накладні на придбання запчастин та акти списання матеріальних цінностей за 2006 рік якраз і є первинними документами, що дають право відносити зазначені витрати до валових витрат. Зазначені документи у позивача наявні, але податковими інспекторами при проведенні перевірки до уваги не бралися.

Згідно із ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 22.01.2008 року №/2, №/2, №/2 та №/2 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судові витрати в сумі 3 грн 40 коп судового збору присуджуються на користь позивача з державного бюджету України, решта суми судового збору може повернута в порядку ч.2 ст. 89 КАС України за клопотанням особи, яка його сплатила.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.3, п.6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71,86,87,94,98,158,160,162,163,167 Кодексу адміністративного судочинства України (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задоволити повністю.

2.          Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 22.01.2008 року №/2, №/2, №/2 та №/2.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Дрогобичспецбуд” (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Горішня брама, 185/1, ідентифікаційний код 13830171) 3 грн 40 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                     Морозюк А.Я.