ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2008 р.

№
33/230-07

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г.,  Швеця В.О.

за
участю представників сторін
позивача відповідача розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Уставицька В.М. дов. від 01.02.2007 року
Бездітко П.В. дов. від 244.09.2007 року
Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс
Заповіт"

на
постанову

Харківського
апеляційного господарського суду

від

10.12.2007
року

у
справі

№  33/230-07

за
позовом

Іноземного
підприємства "Омбілік  Інвестментс"

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс Заповіт"

про

стягнення   38711,23 грн

В
засіданні оголошувалась перерва з 13.03.2008 року до 20.03.2008 року.

Іноземне
підприємство "Омбілік
Інвестментс" звернулося до господарського суду Харківської області
з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю
"Агрокомплекс Заповіт"
38711,23 грн., з яких  1503,15
грн. пені, 29155,00грн. штрафу, 8053,08грн. упущеної вигоди за договором
уступки вимоги, укладеним між Суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною
особою ОСОБА_1 та Іноземним підприємством “Омбілік Інвестментс”, відповідно до
якого позивач у справі одержав право вимоги виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю  “Агрокомплекс Заповіт”
зобов'язань за договором купівлі-

Доповідач
Гоголь Т.Г.

продажу
№ 17-0104, укладеним між Суб'єктом підприємницької діяльності -

фізичною
особою ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю  “Агрокомплекс Заповіт” 17.04.2006 року та
додатковою угодою №1 до нього від 19.04.2006 року. Позивач послався на те, що у
визначений договором строк  відповідач не
виконав належним чином  свої договірні
зобов'язання з  поставки позивачу
належної кількості цукрового буряку. Згідно договору купівлі-продажу за
прострочення у поставці товару передбачено застосування пені та штрафу, у
зв'язку з чим  позивачем були нараховані
відповідні штрафні санкції. Як вважав позивач, згідно додаткової угоди до
договору купівлі-продажу відповідач також повинен  компенсувати позивачу процентну ставку за
користування коштами. Щодо товару, який не поставив  відповідач, позивач втратив до нього інтерес
і  тому позивач вважав суму
недопоставленого товару своєю упущеною вигодою.

Господарський суд  Харківської області рішенням від 18.10.2007
року (суддя Савченко А.А.) позовні вимоги задовольнив, стягнув з Товариства з
обмеженою відповідальністю “Агрокомплекс заповіт” на користь Іноземного
підприємства “Омбілік Інвестментс”   суму
пені у розмірі 1503,15 грн., суму штрафу у розмірі 29155,00 грн., збитки у
вигляді упущеної вигоди в розмірі 8053,08 грн., 387,11 грн. держмита та 118
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В рішенні
суд зазначив, що відповідач не виконав належним чином свої договірні
зобов'язання з поставки позивачу належної кількості цукрового буряку, не надав
суду належних доказів наявності у його власності відповідної кількості товару
на час, коли він повинен був передати товар позивачу, тому, відповідно до умов
договору та згідно з вимогами статей 610,620,623 Цивільного кодексу України,
має сплатити позивачу неустойку у вигляді пені
в розмірі подвійної облікової ставки, що діяла на момент розрахунку та
штраф  в розмірі 50% від суми
недопоставленого товару, а також відшкодувати завдані збитки.

Харківський
апеляційний господарський суд постановою від 10.12.2007 року ( судді Погребняк
В.Я., Істоміна О.А., Лащенко Л.Д.) рішення господарського суду Харківської
області від 18.10.2007 року залишив без змін з тих самих підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю
"Агрокомплекс Заповіт"
звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду
України,  в якій просило скасувати
рішення господарського суду Харківської області   від 18.10.2007 року  та постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 10.12.2007 року, як такі, що ухвалені з порушенням норм
матеріального та процесуального права, а саме статей 219, 221, 226, 232
Господарського кодексу України, статті
689  Цивільного кодексу України,
справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
Скаржник посилається на те, що справа розглянута не в повному обсязі, висновки
не відповідають обставинам справи, обставини, які мають значення для справи і
які суд вважав встановленими залишилися недоведеними та нез'ясованими.  Касаційні вимоги відповідач вмотивовує тим,
що позивач затягнув вивезення буряку з поля своїм транспортом, отже саме з боку
позивача відбулося порушення обов'язків за договором купівлі-продажу,
відповідач заперечує як саму недопоставку товару так і свою вину, вважає, що не
має законних підстав для задоволення вимог стосовно компенсації процентної
ставки і відсутні правові підстави для нарахування пені та штрафу.

Від
Іноземного підприємства "Омбілік
Інвестментс" судом отримано відзив на касаційну скаргу про залишення
без змін судових актів у справі з мотивів у них викладених, а касаційної скарги
-без задоволення.

Заслухавши
доповідь судді доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні
представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
застосування  норм матеріального та
процесуального  права  господарським судом Харківської області і
Харківським апеляційним господарським судом, Вищий госпо дарський суд України
вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до вимог частини  2 статті  1115 Господарського процесуального
кодексу України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх
встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Крім того згідно зі
статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Під
час розгляду справи господарські суди попередніх інстанцій    встановили, що 17.04.2006 року між
Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю  "Агрокомплекс Заповіт" був
укладений договір купівлі-продажу №17-0104, відповідно до умов якого,
Товариство з обмеженою відповідальністю
"Агрокомплекс Заповіт" (продавець) продає, а Суб'єкт
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
(покупець) зобов'язується прийняти та оплатити цукровий буряк, що відповідає
вимогам Державного стандарту 17421-82 в кількості та за цінами, що вказані в
даному договорі.

Пунктом
5.1 договору сторони передбачили, що покупець здійснює 100% оплату за
товар  на рахунок відповідача згідно з
обумовленим графіком платежів.

Пунктом
6.2. договору купівлі-продажу визначено, що за порушення строків поставки
відповідач має сплатити позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на момент розрахунку, за кожен день прострочення
від суми сплаченого, але не поставленого товару. Період нарахування пені
рахується з моменту отримання відповідачем передплати. У випадку прострочення
поставки більш ніж 10 банківських днів відповідач додатково сплачує штраф у
розмірі  50%  від
суми недопоставленого  товару.

Пунктом
3.1 договору сторони передбачили, що поставка товару відбувається на складі
продавця, кінцевий строк поставки -не пізніше 01.10.2006 року. Зміни щодо умов
поставки повинні вноситися шляхом укладання додаткових угод до договору.

17.04.2006
року сторони уклали додаткову угоду до договору купівлі-продажу № 17-0104 в
якій визначили, що продавець компенсує покупцю процентну ставку із розрахунку
20% річних цукровим буряком за ціною 195,00 грн. за одну тону в заліковій вазі.
Пунктом 2 додаткової угоди №1 строк погашення
компенсації процентної ставки встановлено до 01.10.2006 року. Пунктом 4
додаткової угоди сторони визначили, що відвантаження товару здійснюється як
транспортом продавця, так і транспортом покупця за взаємною домовленістю
сторін.

На
виконання пункту 5.1. договору купівлі-продажу №17-0104  Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1.
здійснив 100% оплату за товар (100035,00 грн.) на рахунок відповідача в
обумовлений договором строк.

17.08.2006
року між Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 та Іноземним підприємством "Омбілік  Інвестментс" був укладений  договір уступки вимоги б/н, згідно з яким
Іноземне підприємство  "Омбілік  Інвестментс" стало новим кредитором за
договором купівлі-продажу №17-0104 від 17.04.2006 року та, відповідно,  одержало право вимоги виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс Заповіт" договору
купівлі-продажу. Посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю
"Агрокомплекс Заповіт" не виконало в повній мірі умови договору
купівлі-продажу № 17-0104, щодо поставки обумовленої кількості цукрового
буряку,  Іноземне підприємство  "Омбілік
Інвестментс" звернулося до господарського суду з позовом про
стягнення з відповідача суми основного зобов'язання з поставки цукрового
буряку, сплати процентів, штрафних санкцій та інфляційних збитків за прострочення
виконання зобов'язань за вказаним договором та збитків у вигляді упущеної
вигоди.

Задовольняючи
позовні вимоги, щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю
"Агрокомплекс Заповіт" 1503,15 грн. пені, 29155,00грн. штрафу,
8053,08грн. упущеної вигоди за договором уступки вимоги господарські суди
попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач не виконав належним чином
свої договірні зобов'язання з поставки позивачу належної кількості цукрового
буряку, не надав суду належних доказів наявності у його власності відповідної у
кількості товару на час, коли він повинен був передати товар позивачу.  Також суди зазначили, що відповідач порушив
господарське зобов'язання, позивач втратив до нього інтерес у зв'язку з чим
відповідач повинен сплатити позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди.

Проте
з таким висновком судів попередніх інстанцій
погодитися не можна, зважаючи на його передчасність.

Товариство з обмеженою відповідальністю
"Агрокомплекс Заповіт"
упродовж усього розгляду справи наголошувало на тому, що  буряк
ним було викопано вчасно, про що неодноразово було повідомлено
позивача,  натомість позивач ухилявся від
належного виконання узгодженого з відповідачем графіку вивезення
бурякосировини, як обов'язкового елементу зустрічних зобов'язань,  про що відповідачем було складено акти, які
підтверджують факт наявності достатньої кількості буряку та відсутність
наданого позивачем автотранспорту для його вивезення. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрокомплекс Заповіт"  неодноразово наголошувало на тому, що ним
було повідомлено позивача щодо необхідності здійснення вивозу бурякосировини.
Ці докази не були досліджені господарськими судами попередніх інстанцій.

Частина
1 статті  32 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі  яких господарський   суд
у  визначеному  законом
порядку  встановлює наявність  чи
відсутність  обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно
до статей 43, 47 Господарського процесуального кодексу України  судочинство в господарських судах
здійснюється на засадах змагальності, а господарський суд забезпечує сторонам
умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування
законодавства та прийняття рішення після обговорення усіх обставин
справи. Господарський суд оцінює кожний доказ окремо та всі докази в
сукупності, що відображується в судовому рішенні. Ніякі докази не мають для
суду заздалегідь встановленої сили.

Господарські
суди попередніх інстанцій при прийнятті рішення, в супереч вимогам статей 38,
43 Господарського процесуального кодексу України, не витребували та не
дослідили повно і всебічно всі обставини справи, чим порушили основний галузевий
принцип здійснення правосуддя - принцип змагальності, згідно з яким
господарський суд створює сторонам необхідні умови для встановлення фактичних
обставин справи і, відповідно, правильного застосування законодавства.

При
розгляді спору про стягнення збитків відповідач заперечував наявність
протиправної поведінки та своєї вини у спричиненні збитків, зауважував на
необхідності дослідження складу правопорушення, як того вимагають наведені
норми . Доводи на які посилався відповідач у справі, як на підставу своїх
заперечень проти позовних вимог про стягнення збитків від упущеної вигоди,
повною мірою також не були досліджені місцевим та апеляційним господарськими
судами.

Відповідно
до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки),
доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право
не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при
належному виконанні зобов'язання. Водночас, сума збитків, яку просить стягнути
позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним
прибутку в результаті випадкового збігу обставин.

Стягуючи
вказану суму збитків, суди не врахували, що за таких обставин наявність
теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для
його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів
цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Проте
суди на вказані вимоги Закону уваги не звернули та не перевірили, чи дійсно
позивачу було завдано збитків, не з'ясували у чому полягає протиправна
поведінка відповідача, а також не встановили причинний зв'язок між такою
поведінкою та збитками.

Враховуючи
викладене, постановлені в справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа
передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При
новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати
об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду,
правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини
та прийняти нове рішення.

Керуючись
статтями 111 5,111 7, пунктом 3 статті 1119 ,
статтями 11110 - 11112 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий

господарський
суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Харківської області від 18.10.2007 року та постанову  Харківського
апеляційного  господарського
суду  від 10.12.2007  року у справі
№ 33/230-07 скасувати, справу скерувати до господарського суду
Харківської області на новий розгляд.

Касаційну
скаргу  Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрокомплекс Заповіт"  задовольнити.

Головуючий        суддя
Т. Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець