КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2008                                                                                           № 05-5-28/5350

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Іваненко Я.Л.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з’явився

від відповідача - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Мікрофарм"

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.05.2008

у справі № 05-5-28/5350

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Мікрофарм"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Фарм Альянс"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 86016,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2008 року у справі № 05-5-23/5350 повернуто позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Мікрофарм” (далі-позивач) без розгляду на підставі п.п.3, 4 ч. 1 ст.63 ГПК України.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2008 року та направити справу на розгляд до місцевого господарського суду. Вважає, що судом порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2008 року апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.07.2008 року об 11:40 год.

Від позивача надійшло клопотання від 08.07.2008 року (вх. № 02-7.1/3270 від 09.07.2008 року) про відкладення розгляду апеляційної скарги для надання додаткових доказів.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав.

В судове засідання 10.07.2007 року представники сторін не з’явилися.

Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, колегія суддів, порадившись, ухвалила розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню з наступних підстав:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 86 016, 85 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2008 року позовну заяву було повернуто позивачу без розгляду на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України. Ухвала мотивована тим, що додане до матеріалів позовної заяви платіжне доручення № 441 від 14.05.2008 року не може вважатися належним доказом сплати державного мита, оскільки не надано доказів того, що заступник директора Харківської ФВАП “Кредобанк” Бутенко О.П. має право першого підпису. Крім того, додані до матеріалів позовної заяви копії документів, не засвідчені належним чином, оскільки не відповідають вимогам п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ).

На підставі зазначених вище висновків суд першої інстанції повернув позивачу позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Перелік підстав повернення позовної заяви, наведений в ст. 63 ГПК України, є вичерпним і розширенню не підлягає. Це означає, що будь-які інші порушення в оформленні позовної заяви та доданих до неї документів не можуть бути підставою для повернення позовної заяви. Отже, якщо до позовної заяви додано копії документів, належним чином не засвідчені, суд не має права повертати заяву, а повинен зобов’язати позивача надати суду належним чином засвідчені копії, а в разі необхідності – оригінали.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 року № 15, зареєстрованого Міністерством юстиції України 19.05.93 року за № 50, зазначено, що належним доказом сплати державного мита є останній примірник платіжного доручення з написом кредитної установи такого змісту: “Зараховано в доход бюджету ____ грн. (дата)”. Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб та відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 ГПК України у випадку, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, у випадку виникнення сумнівів щодо оригіналу платіжного доручення № 441 від 14.05.2008 року про сплату державного мита в сумі 860, 17 грн. чи зарахування державного мита до Державного бюджету, суд першої інстанції мав би витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу Державного казначейства України своєю ухвалою.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки господарського суду першої інстанції, оскільки останнім безпідставно та необґрунтовано повернуто позовну заяву без розгляду на підставі п.п.3, 4 ч. 1 ст.63 ГПК України, чим порушено норми процесуального права.

Тому, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу та скасовує ухвалу суду першої інстанції.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Мікрофарм” на ухвалу Господарського суду міста Києва 26.05.2008 року у справі № 05-5-23/5350 задовольнити.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва 26.05.2008 року у справі № 05-5-23/5350 скасувати.

3.Справу № 05-5-23/5350 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

15.07.08 (відправлено)