ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.10.08р.

Справа № 32/142-08

За позовом : Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-американське підприємство з іноземними інвестиціями «КЕПІТЕЛ ІНВЕСТМЕНТС ГРУП», м. Дніпропетровськ

До : Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми «Дніпронафта», м. Дніпропетровськ (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю „Комерційно-виробнича фірма „Резерв”, м. Дніпропетровськ (відповідач-2)

Про : визнання правонаступником по договору

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача: не з’явився ;

Від відповідача-1: Непорада С.А. ( дов. № 1 від 321.08.08 р. ) ;

Від відповідача-2: Чміль Ю.В. ( дов. від 05.09.08р. )

СУТЬ СПОРУ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів , в якому просить суд «Визнати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-американське підприємство з іноземними інвестиціями «КЕПІТЕЛ ІНВЕСТМЕНТС ГРУП» правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми «Дніпронафта»по договору від 03.08.1998р. про участь в пайовому будівництві №1-ДУ, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Комерційно-виробнича фірма „Резерв” та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничої фірми «Дніпронафта». Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на ту обставину , що внаслідок укладання між відповідачем-1 та позивачем 10.09.07 р. договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ КВФ „Резерв” , до позивача перейшли й усі права та обов’язки відповідача-1 по договору від 03.08.98 р. № 1-ДУ про участь в пайовому будівництві .

Відповідачі-1, 2 проти задоволення позовних вимог заперечували , посилаючись на їх безпідставність та невідповідність вимогам чинного законодавства України .

Заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи , господарський суд , -

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій України»передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності. Згідно із частиною 1 статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Таким чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України , а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер. Відповідно до вимог ст.12 ГПК України , господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизації державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Перелік справ, підвідомчих господарським судам, визначений ст. 12 ГПК України, разом з тим не є вичерпним, оскільки в силу п. 1 вказаної норми, господарським судам підвідомчі також справи у спорах, що виникають з інших підстав, ніж ті, що визначені у даному пункті. При цьому, за змістом вказаної норми, господарському суду підвідомчі саме справи у спорах, перелік яких не є виключним. Приписами ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак заявлена позивачем вимога не відповідає способам захисту цивільних прав , оскільки , як вбачається із змісту позовної заяви , позивач фактично просить суд встановити певний юридичний факт .Але при цьому слід приймати до уваги, що вимоги про встановлення вищезазначеного факту, не призводять до поновлення порушених прав позивача . Вони не можуть бути предметом спору та самостійно розглядатися в окремій справі. Заявлена позовна вимога є нічим іншим, як встановленням факту ,що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Дійшовши висновку ,що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав ,суд повинен відмовити у позові , а не припинити провадження у справі за її непідвідомчістю суду . Правову позицію Верховного Суду України з цього приводу викладено в його постановах від 13.07.04 р. зі справи № 10/732 та від 14.12.04 р. зі справи № 6/11 .Даний висновок не суперечить положенням Конституції України, зокрема щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають в державі.

На підставі вищезазначеного , керуючись вимогами ст.124 Конституції України ; ст.16 Цивільного кодексу України ; ст.ст.12,49,82-85 ГПК України , господарський суд , -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Суддя                                                                                           О.Ю.Васильєв