ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2008 р.

№ 44/46пн

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Т. Костенко

за участю представників:

прокуратури

не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

позивача

Бородіна О.О. –довіреність від 05.03.2008 р.

Матрос Л.В. –довіреність від 05.03.2008 р.

відповідача

Морозов О.О. –довіреність від 04.03.2008 р.

Краснопір Н.О. –довіреність від 29.05.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Донецької філії

на постанову

від 14.05.2008 Донецького апеляційного господарського суду

у справі

№ 44/46пн господарського суду Донецької області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково- дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області"

до

Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком"

за участю

Прокуратури Донецької області

про

спонукання виконати певні дії

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Науково- дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ВАТ "Укртелеком" (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог том 1 а.с. 102-104) про:

- визнання за ТОВ "Науково- дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області" права на будівництво магазину непродовольчих товарів та офісу на земельній ділянці площею 153 м2, що розташована в місті Донецьку по проспекту Комсомольському, якою позивач користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.2005 року;

-зобов’язання ВАТ "Укртелеком" припинити дії, що порушують право ТОВ "Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області", які полягають у незаконному перешкоджанні користуванню земельною ділянкою площею 153 м2 для будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу в місті Донецьку по проспекту Комсомольському, якою позивач користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.2005 року.

Позовні вимоги, з посиланням на приписи статей 93, 95 Земельного кодексу України та статтю 27 Закону України "Про оренду землі", обґрунтовані тим, що на виконання рішення виконавчого комітету Донецької міської ради № 155/4 від 23.03.2005 р. між виконавчим комітетом міськради та позивачем 12.05.2005 р. було укладено договір оренди земельної ділянки площею 153 м2, що розташована в місті Донецьку по проспекту Комсомольському для будівництва будівлі магазину непродовольчих товарів та офісу, а також надано позивачу дозвіл Інспекції державного архітектурно –будівельного контролю на будівництво.

Однак, ВАТ "Укртелеком" не визнає за позивачем права користування земельною ділянкою та чинить перешкоди в її користуванні, чим позбавляє позивача можливості виконувати умови договору оренди земельної ділянки.

У відзиві на позовну заяву ВАТ "Укртелеком" просило відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на приписи статті 75 Земельного кодексу України, норми Закону України "Про телекомунікації" та Правила охорони ліній електрозв'язку, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.1996 р. № 135.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.03.2008 р. (суддя Мєзєнцев Є.І.) позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а саме:

- визнано за ТОВ "Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області" право на будівництво магазину непродовольчих товарів та офісу на земельній ділянці площею 153 м2, що розташована в місті Донецьку по проспекту Комсомольському, якою ТОВ "Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області" користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.2005 р.

- зобов’язано ВАТ "Укртелеком" припинити дії, що порушують право ТОВ "Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області", які полягають у незаконному перешкоджанні користуванню земельною ділянкою площею 153 м2 для будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу в місті Донецьку по проспекту Комсомольському, якою ТОВ "Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області" користується на праві оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.05.2005 р.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначав, що для захисту права користування (у тому числі тимчасового оплатного користування землею) в силу статті 396 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про оренду землі" застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності, а виходячи зі змісту норм статей 11 та 204 Цивільного кодексу України позивач є добросовісним користувачем спірної ділянки, яка перебуває в його володінні на праві оренди, у зв'язку з чим суд дійшов висновку щодо безсумнівної наявності у позивача права на користування земельною ділянкою згідно договору, зокрема шляхом здійснення будівництва магазину непродовольчих товарів та офісу, як визначено пунктами 1 та 13 договору.

За нормами статті 392 Цивільного кодексу України, власник (так само як і суб’єкт права тимчасового користування) наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності (або іншого речового права).

12.05.2008 р. до Донецького апеляційного господарського суду, в порядку статті 29 Господарського процесуального кодексу України, надійшло повідомлення про вступ у розгляд справи прокуратури Донецької області (том 2 а.с. 54-55).

За апеляційною скаргою ВАТ "Укртелеком" Донецький апеляційний господарський суд (судді: Волков Р.В., Геза Т.Д., Запорощенко М.Д.), переглянувши рішення господарського суду Донецької області від 20.03.2008 р. в апеляційному порядку, постановою від 14.05.2008 р. залишив його без змін з тих же підстав.

ВАТ "Укртелеком" в особі Донецької філії подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить судові рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням та неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 75 Земельного кодексу України, статей 10, 31, 32 Закону України "Про телекомунікації".

Скаржник зазначає, що судами визнано право користування позивача земельною ділянкою для будівництва та зобов'язано відповідача припинити дії, що порушують права позивача, які полягають у незаконному перешкоджанні користування земельною ділянкою, проте, відповідач жодним чином не оспорює та не порушує права позивача на користування цією ділянкою.

Відповідно до частини 5 статті 31 Закону України "Про телекомунікації" замовники реконструкції та будівництва об'єктів містобудування за власні кошти виконують роботи, пов'язані з упорядкуванням і перенесенням телекомунікаційних мереж, що знаходяться в зоні забудови, відповідно до технічних умов, виданих власниками цих мереж, однак, позивач фактично відмовляється від виконання вказаної норми.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, рішенням виконавчого комітету Донецької міської ради від 23.03.2005р. № 155/4 було схвалено проект землеустрою для відведення земельної ділянки загальною площею 0,0153 га, для будівництва будівлі магазину непродовольчих товарів та офісу по проспекту Комсомольському та надано ТОВ "Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області" із земель житлової та громадської забудови, земельну ділянку площею 0,0153 га, в оренду строком на 5 років.

12.05.2005 р. між виконавчим комітетом Донецької міської ради та ТОВ "Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області" було укладено договір, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку загальною площею 153 м2 для будівництва будівлі магазину непродовольчих товарів та офісу на земельній ділянці, яка знаходиться на території Ворошиловського району м. Донецька по проспекту Комсомольському, строком до 23.03.2010 р.

Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю м. Донецька, видано дозвіл Товариству на виконання будівельних робіт № 05/151 від 06.06.2005р., після закінчення терміну дії якого позивачем було вжило заходи щодо продовження наведеного дозволу, та отримало новий дозвіл на виконання будівельних робіт П № 05/151 від 19.03.2008р., строком дії до 30.03.2009 р.

Крім того, судами було зазначено, що ТОВ "Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області" зверталось з заявою до ВАТ "Укртелеком" про вирішення питання щодо можливості реконструкції телефонної каналізації шляхом спорудження колодязю для розміщення в ньому телефонних кабелів, що знаходяться між будинками № 13 та № 21 по проспекту Комсомольському, на земельній ділянці наданої йому в оренду, проте, ВАТ "Укртелеком" відмовився від будь-якої реконструкції телефонної каналізації, обґрунтовуючи відмову тим, що на земельній ділянці наданої під забудову, знаходяться 13 міжміських кабелів, а відстань між будинками № 13 та № 21 по Комсомольському проспекту, складає 12 метрів, тому враховуючи факт надання зазначеної земельної ділянки під забудову, необхідно перенести кабелі з ділянки в інше місце, що технічно неможливо, оскільки потребує витрат, заміни кабелів і обладнання систем передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога ТОВ "Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області" про визнання за ним права на будівництво магазину непродовольчих товарів та офісу на земельній ділянці площею 153 м2, що розташована в місті Донецьку по проспекту Комсомольському та зобов'язання ВАТ "Укртелеком" припинити дії, що порушують права ТОВ "Науково-дослідний центр безпеки дорожнього руху в Донецькій області", які полягають у незаконному перешкоджанні позивачу в користуванні земельною ділянкою.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов’язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проте, під час здійснення судового провадження судами першої та апеляційної інстанції не було з’ясовано питання стосовно того, яке саме право позивача та ким саме порушено, а також питання з приводу обраного позивачем способу захисту та шляхів реалізації такого способу захисту свого порушеного права, виходячи з приписів Цивільного та Господарського законодавства та правовідносин, що виникли між сторонами.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зі змісту судових рішень вбачається, що задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанції посилались, зокрема, на приписи статей 392 та 396 Цивільного кодексу України, якими передбачено визнання права власності та захист речових прав на чуже майно, при цьому не звернувши уваги на те, що предмет спору не стосується визнання права власності.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 20.03.2008 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.05.2008 р. у справі № 44/46пн скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Касаційну скаргу ВАТ "Укртелеком" в особі Донецької філії задовольнити частково.

Головуючий суддя           Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Т. Костенко