Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2008 р. Справа № 44/01-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Білоконь Н. Д., суддя Лакіза В.В.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Мороза Т.П., голови селянського (фермерського) господарства,

відповідача - Чмирьової Л.В., голови селищної ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1088 Х/1-3) на рішення господарського суду Харківської області від 15.04.08 р. по справі № 44/01-08

за позовом селянського (фермерського) господарства "Мороз", сел. Борова Борівського району Харківської області

до Борівської селищної ради, сел. Борова Борівського району Харківської області,

про зміну умов договору

встановила:

Селянське (фермерське) господарство "Мороз", позивач, звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Борівської селищної ради, відповідача, та з урахуванням доповнень до позовної заяви, які були прийняті господарським судом Харківської області до провадження, просило суд визнати пункти 8, 9 договору від 03.04.2006 р. такими, що суперечать закону, та зобов"язати Боровську селищну раду Харківської області змінити умови пункту 8 договору оренди землі в частині строку дії договору з 5 на 49 років, в пункті 9 орендної плати скасувати 8 (вісім) ставок земельного податку і в зв"язку з тим, що є грошова оцінка ділянки, зобов"язати Боровську селищну раду встановити оплату за оренду земельної ділянки в розмірі одного відсотка на рік від оціночної вартості ділянки згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про плату за землю".

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.04.2008 р. по справі № 5/173-08 (суддя Дюкарєва С.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з даним рішенням не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 15.04.2008 р. по справі № 44/01-08 та направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обгрунтовує, зокрема, тим, що в заяві про оренду землі позивач просив Борівську селищну раду виділити земельну ділянку строком на 49 років, на такий же строк був виготовлений і проект відводу землі, Крім того, в розділі 10 пункту 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України вказано, що строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством.

Також вказує на те, що відповідно до вимог частини 2 статті 64 Закону України "Про бюджет України на 2008 рік" та частини 1 статті 7 Закону України "Про плату за землю" оплата земельного податку за оренду позивачем у відповідача земельної ділянки має бути встановлена в розмірі одного відсотка від грошової оцінки земельної ділянки. А згідно з вимогами частини 2 статті 4 Закона України "Про плату за землю" розміри земельного податку не можуть встановлюватися чи змінюватися іншими законодавчими актами, окрім цього Закона.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач у своїх запереченнях на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечують, вважають оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обгрунтовують, зокрема, тим, що всі письмові клопотання за підписом голови СФГ "Мороз" Мороза Т.П. були розглянуті на засіданні виконавчого комітету Борівської селищної ради та ХІІ сесії Борівської селищної ради V скликання, на яких були присутні голова вказаного господарства Мороз Т.П. та його заступник Мороз П.Ф., яким на ці клопотання було надано відповіді.

Також вказують на те, що позивач сам підтверджує, що він підписав з відповідачем угоду на оренду земельної ділянки в розмірі 0,2537 га строком на 5 років і розміром орендної плати 8 ставок земельного податку в 2008 р. Борівською селищною радою була виготовлена документація нормативної грошової оцінки земель населених пунктів сел. Борова та села Бойни, відповідно до якої розмір орендної плати за користування земельними ділянками було визначено відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про плату за землю", статті 21 Закону України "Про оренду землі" та статті 64 Закону України "Про бюджет України на 2008 рік", а позивач не робить різниці між розміром орендної платою та розміром податку на землю.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, вислухала пояснення представників сторін, перевірила правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права та дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було встановлено господарським судом першої інстанції, 03.04.2006 р. Борівською селищною радою, орендодавцем, та селянським (фермерським) господарством "Мороз", орендарем, було укладено укладено договір оренди землі (далі договір оренди землі), відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю у тимчасове платне користування для будівництва складського приміщення земельну ділянку несільськогосподарського призначення - забудовані землі промисловості загальною площею 0,2537 га, яка знаходиться за адресою: Харківська обл., смт Борова, вул. Привокзальна, 11,. На виконання вищевказаного договору сторонами було складено та підписано акт прийому-передачі земель, який є додатком до цього договору.

В пункту 5 договору оренди землі зазначено, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки не проводилась.

Відповідно до пункту 8 договору оренди землі, цей договір укладено строком на п"ять років.

Пунктом 9 договору оренди землі визначено розмір орендної плати, яка вноситься орендарем у грошовому вигляді із розрахунку вісім ставок земельного податку за один квадратний метр за землі відповідного призначення, що складає 3775,06 грн.

04.04.2007 р. позивач звернувся до відповідача з претензією про зміну строку оренду землі, зміну плати за землю та повернення суми переплати за період, що сплинув, в розмірі 3307 р., в якій зазначив, що він вважає пункти 8 та 9 договору оренди землі від 03.04.2006 р. такими, що суперечать вимогам закону, зокрема, пункту 6 Перехідних положень Земельного кодексу України та Закону України "Про плату за землю" та просив відповідача в пункті 8 договору оренди землі встановити строк дії даного договору 49 років, а в пункті 9 цього договору - встановити плату за землю в розрахунку 18,6 грн. на рік, а також повернути переплачені гроші в сумі 3307,18 грн.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України встановлено, що при переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доповнень до неї, позивач як на підставу визнання недійсним пункту 8 договору оренди землі посилався на його невідповідність положенням пункту 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України, так як в цьому пункті встановлено строк договору оренди на 5 років, а не на 49, як було визначено позивачем в заяві про оренду землі.

Однак, як було вірно встановлено місцевим господарським судом та випливає з умов договору оренди землі, зокрема, пункту 1 цього договору, спірна земельна ділянка надавалась відповідачем позивачеві не для ведення селянського господарства, а для будівництва складського приміщення, тобто не для сільськогосподарських потреб.

А отже оскільки вимоги пункту 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України не стосуються договорів оренди земельних ділянок, які укладаються не для сільськогосподарських потреб і об"єкти оренди по яких не переоформлюються орендарями, то зі змісту пункту 8 договору оренди землі не вбачається порушень вимог закону, на які позивач посилається як на підставу визнання цього пункту договору недійсним.

А тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог в частині визнання підпункту 8.9 договору від 03.04.2006 р. таким, що суперечить закону, та про зобов"язаня відповіідача змінити умови пункту 8 договору оренди землі в частині строку дії договору з 5 років на 49 років.

Посилання позивача не те, що проект відводу землі був виготовлений на строк не 5, а 49 років, не може прийматися до уваги, оскільки це не є підставою для визнання договору або його частини недійсними, і позивач 03.04.2006 р. сам підписав з відповідачем угоду на оренду земельної ділянки в розмірі 0,2537 га строком на 5 років, чим погодився з вказаною умовою, що відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України є підставою для набуття цивільних прав та обов'язків.

Статтею 2 Закону України "Про плату за землю" встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до іі встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про плату за землю" ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах п'ятій - десятій цієї статті та частині другій статті 6 цього Закону. Якщо грошову оцінку земельних ділянок не встановлено, середні ставки земельного податку встановлюються у вказаних розмірах.

Згідно зі статтею 21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю", та перевищувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки. У разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати.

А отже, при укладенні договорів оренди земельних ділянок, які належать до державної або комунальної власності, сторони мають право встановлювати розмір орендної плати за земельні ділянки не нижче розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю" та не більше 10 відсотків, і при цьому, чинне законодавство не вимагає, щоб орендна плата повинна бути встановлена саме у розмірі однієї ставки земельного податку, як на те вказує позивач в апеляційній скарзі.

Посилання позивача як на підставу скасування пункту 9 договору оренди землі на статтю 64 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 р.", та частину 1 статті 7 Закона України "Про плату за землю", не можуть вважатися обгрунтованими, оскільки вказані норми стосуються порядку визначення сплати податку на землю, тоді як в пункті 9 договору оренди землі було встановлено розмір орендної плати, а не податку за землю.

А тому місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність порушень чинного законодавства при встановленні у пункті 9 договору оренди землі розміру орендної плати із розрахунку вісім ставок земельного податку за один квадратний метр за землі відповідного призначення, у зв"язку з чим цілком законно відмовив в задоволенні позовних вимог про скасування в пункті 9 договору оренди земельної ділянки від 03.04.2006 р. орендної плати розміром 8 (вісім) ставок земельного податку та зобов"язаня Боровської селищної ради встановити з урахуванням наявної грошової оцінки земельної ділянки оплату за оренду земельної ділянки в розмірі одного відсотка на рік від оціночної вартості ділянки згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про плату за землю". Тим більше, що грошова оцінка орендованої земельної ділянки не проводилась.

Також слід зазначити, що викладена в апеляційній скарзі вимога про направлення у разі скасувуання оскаржуваного рішення справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції є необгрунтованою, оскільки Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 103 цього Кодексу, не передбачено таких повноважень апеляційного господарського суду як направлення справи на новий розгляд після скасування рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.04.2008 р. по справі № 5/173-08 залишити без змін.

Постанову в повному обсязі складено 13.06.2008 р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Білоконь Н. Д.

Суддя Лакіза В.В.