ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2008 р.

№ 28/4-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів:

Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ АПК "Самара"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 р.

у справі

№28/4-08

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Дніпропетровського обласного підприємства оптової торгівлі облспоживспілки

до

ТОВ АПК "Самара"

про

стягнення 27 236,39 грн.

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

не з'явився

від відповідача:

Барановська А.С.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2008 р. у справі №28/4-08 (суддя Манько Г.В.) у задоволенні позову Дніпропетровського обласного підприємства оптової торгівлі облспоживспілки до ТОВ АПК "Самара" про стягнення 27 236,39 грн. відмовлено у зв’язку з неподанням доказів попереднього звернення позивача до відповідача з претензією.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду, Дніпропетровським обласним підприємством оптової торгівлі облспоживспілки було подано апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 р. у справі №28/4-08 (судді: Сизько І.А., Тищик І.В., Чоха Л.В.) апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного підприємства оптової торгівлі облспоживспілки задоволено: рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2008 р. у справі №28/4-08 скасовано; позовні вимоги задоволено: стягнуто з ТОВ АПК "Самара" на користь Дніпропетровського обласного підприємства оптової торгівлі облспоживспілки в порядку регресу 27 236,39 грн. вартості спожитих послуг водовідведення по очищенню стічних вод у період з 01.01.2003 р. по 15.03.2005 р., 272,36 грн. витрат зі сплати держмита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 136,18 грн. витрат по державному миту за апеляційною скаргою.

У касаційній скарзі ТОВ АПК "Самара" просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 р. у справі №28/4-08, посилаючись на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки: по-пер ше, судом неправильно застосовано законодавство про солідарну відповідальність, оскільки відповідач ніяких солідарних зобов’язань з позивачем не приймав, збитків йому не заподіював з огляду на відсутність у відповідача договорів як з ВАТ "Дніпроенерго", так і з позивачем, і з ПП Корніловою Т.Г. (якій позивач передав в оренду насосну станцію водовідведення і напірний колектор); по-друге, позивач зобов'язаний був проконтролювати виконання умов договору оренди насосної станції водовідведення з боку Корнилової Т.Г. щодо укладення договорів з ВАТ "Дніпроенерго" чи з субабонентами та виставлення рахунків за послуги водовідведення; по-третє, не маючи ніяких договорів ні з позивачем, ні з ПП Корніловою Т.Г., ТОВ "Самара" не могло знати порядок оплати, реквізити до сплати, але повністю оплачувало виставлені ПП Корниловою Т.Г. за послуги водовідведення рахунки, у зв’язку з чим будь-яка вина у заподіянні позивачу збитків відсутня.

Відповідно до розпорядження заступника Голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 16.10.2008 р. №02-12.2/458 змінено склад колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючого —судді Грейц К.В., суддів: Глос О.І., Бакуліної С.В.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на участь свого представника у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2007 р. у справі № 13/380(28/35)-06, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2007 р. частково задоволено позовні вимоги ВАТ "Дніпроенерго" до Дніпропетровського обласного підприємства оптової торгівлі облспоживспілки за участю третьої особи без самостійних вимог ПП Корнілової Т.Г. про стягнення 137 868,50 грн.: стягнуто з Дніпропетровського обласного підприємства оптової торгівлі облспоживспілки на користь ВАТ "Дніпроенерго" 132 491,82 грн. вартості безпідставно спожитих послуг відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України.

07.11.2007 р. Самарським відділенням Державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ за платіжним дорученням від 07.11.2007 р. №1/168 з розрахункового рахунку позивача на користь ВАТ "Дніпроенерго" було списано грошові кошти на виконання рішення суду по справі №13/380(28/35)-06.

Судовими інстанціями у справі №13/380(28/35)-06 було встановлено, що на балансі позивача знаходиться насосна станція водовідведення (НСВ) з напірним колектором, яка здійснює перекачку на очисні споруди ВАТ "Дніпроенерго" стічних вод промислових підприємств: ТОВ "Дніпропетровський дослідний завод "Енергоавтоматика", ВАТ "Дніпропетровський електромеханічний завод", ПП "Айсберг", ЗАТ ім.Котовського, промислово-монтажного комбінату Облспоживспілки, ТОВ "Агропромисловий комплекс "Самара", ТОВ "БаДМ, Лтд", ТОВ "Транспортно-експедиційне підприємство "Югінтертранс", ВАТ "Дніпропетровськриба", Українсько-Болгарського ТОВ "Бумпаксервіс", ПП "Альянс, Лтд", ТОВ "Строитель". Зазначені підприємства приєднані до каналізаційної мережі позивача та користуються послугами НСВ.

23.12.2002 р. з метою професійного технічного обслуговування та перекачування стоків на очисні споруди ВАТ "Дніпроенерго" між Дніпропетровським обласним підприємством оптової торгівлі облспоживспілки (орендодавець) та ПП Корніловою Т.Г. (орендар) було укладено договір оренди насосної станції водовідведення і напірного колектора строком на 5 років.

Враховуючи, що відповідно до плану каналізаційної мережі промислового вузла, де нанесені каналізаційні мережі всіх 12 підприємств, каналізаційні мережі вищевказаних підприємств з'єднані з каналізаційною станцією позивача і не межують з каналізаційною системою ВАТ "Дніпроенерго", суди дійшли висновку про відсутність підстав у ВАТ "Дніпроенерго" для укладання з ними відповідних договорів.

Рішенням господарського суду у справі №20/120(Д35/5) задоволено позовні вимоги ВАТ "Дніпроенерго" про спонукання Дніпропетровського обласного підприємства оптової торгівлі облспоживспілки укласти договір на водовідведення стічних вод із урахуванням всіх субабонентів.

Позивач сплатив на користь ВАТ "Дніпроенерго" суму вартості спожитих послуг водовідведення по очищенню стічних вод у спірний період згідно з судовим рішенням із урахуванням всіх підприємств-субабонентів Придніпровського промислового вузла.

Вважаючи, що внаслідок сплати відповідно до судового рішення на користь ВАТ "Дніпроенерго" суми вартості безпідставно спожитих послуг за період з 01.01.2003 р. по 15.03.2005 р. позивач набув на підставі ст. 544 Цивільного кодексу України право зворотної вимоги (регресу), Дніпропетровське обласне підприємство оптової торгівлі облспоживспілки звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ АПК "Самара" про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу суми в розмірі 30 616,36 грн.; 306,16 грн. держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на підставі ст.ст. 177, 1166, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст. 196 Господарського кодексу України.

07.02.2008 р. позивач звернувся до господарського суду з уточненням позовних вимог, в яких просив стягнути з ТОВ АПК "Самара" на користь Дніпропетровського обласного підприємства оптової торгівлі облспоживспілки в порядку регресу 27 236,39 грн. основного боргу, 272,36 грн. держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на підставі ст.ст. 177, 1166 Цивільного кодексу України (а.с. 64)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було дотримано вимоги ст. 222 Господарського кодексу України щодо досудового врегулювання спору у зв’язку з неподанням доказів попереднього звернення до відповідача з претензією, що (за висновком господарського суду) є підставою для відмови в позові.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, господарський суд апеляційної інстанції виходив із того, що, по-перше, посилання господарського суду першої інстанції на ст. 222 Господарського кодексу України як на підставу для відмови в позові у зв’язку з неподанням доказів попереднього звернення з претензією до відповідача є безпідставним, оскільки вказаною нормою закону встановлено право звернення з письмовою претензією, а не обов’язок; по-друге, позивач як боржник, який виконав солідарний обов’язок (оплативши вартість спожитих послуг водовідведення на користь ВАТ "Дніпроенерго" згідно з судовим рішенням з урахуванням всіх підприємств-субабонентів), має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників (у т.ч. до відповідача) в рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього, відповідно до ч. 1 ст. 544 Цивільного кодексу України, оскільки згідно з пунктом 4.26 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994 р. №65 абоненти та субабоненти несуть однакову відповідальність за порушення цих Правил.

Однак, вищезазначені висновки господарських судів не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права та всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, як це передбачено ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Так, господарськими судами не надано оцінки наявним у справі доказам і доводами відповідача, викладеним як у відзиві на позовну заяву (а.с. 53, 66), так і у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 89) щодо порушення позивачем абз. 2 п. 6.1 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 р. №37 (згідно з яким приймання стічних вод підприємства в систему каналізації здійснюється за договорами), у зв’язку з відсутністю договорів як між позивачем і відповідачем, так між відповідачем і ПП Корніловою Т.Г. (якій насосну станцію водовідведення позивачем було передано в оренду).

Не надано господарським судом і будь-якої оцінки доводам відповідача щодо відсутності його вини у заподіянні позивачу збитків, оскільки незважаючи на відсутність будь-яких договорів з відповідачем, останній у повному обсязі сплачував виставлені ПП Корніловою Т.Г. рахунки за надані послуги по водовідведенню.

Дійшовши правомірного висновку про порушення господарським судом першої інстанції вимог чинного законодавства у зв’язку з прийняттям рішення про відмову у позові тільки з підстав недодержання правил досудового порядку врегулювання спору у зв’язку з непред’явленням претензії, господарський суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють питання солідарного зобов'язання.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо; кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників; солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі; солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі; виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього ( ч. 1 ст. 544 Цивільного кодексу України).

Дійшовши передчасного висновку, що з огляду на п. 4.26 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994 р. №65 (згідно з яким абоненти та субабоненти несуть однакову відповідальність за порушення цих Правил) позивач і відповідач є солідарними боржниками (у зв’язку з чим позивач як боржник, який виконав солідарний обов’язок за рішенням суду, має право на зворотну вимогу відповідно до ст. 544 Цивільного кодексу України), господарський суд апеляційної інстанції не встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, не надав будь-якої оцінки доводам відповідача щодо відсутності договорів як між відповідачем і ВАТ "Дніпроенерго", так і між відповідачем і позивачем, і між відповідачем і ПП Корніловою Т.Г. (якій позивач передав в оренду насосну станцію водовідведення). Також, господарський суд апеляційної інстанції, обмежившись посиланнями на п. 4.26 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України щодо однакової відповідальності абонентів і субабонентів, не встановив чи є відповідач субабонентом в розумінні п. 3.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994 р. №65 та п. 1.4 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 р. №37.

Разом з тим, відповідно до пункту п. 1.4 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 р. №37, субабонент —це водокористувач, який одержує воду з міської водопровідної мережі або скидає стічні води в міську каналізаційну мережу через мережі абонента за укладеною з ним угодою та за погодженням з Водоканалом.

Крім того, господарський суд апеляційної інстанції, який прийняв рішення про стягнення з відповідача в порядку регресу вартості спожитих послуг водовідведення як з солідарного боржника, не взяв до уваги, що позовні вимоги були обґрунтовані статтею 1166 Цивільного кодексу України, якою врегульовано підстави відшкодування шкоди (а.с. 4, 64 ).

Викладене свідчить про те, що судами зроблено висновки при неповно встановлених обставинах справи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови "Про судове рішення" від 29.12.1976 р. №11 рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

У зв'язку з наведеним та врахуванням меж повноважень касаційної інстанції, встановлених ч. 2 ст. 1115 та ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, постанова апеляційного господарського суду підлягає частковому скасуванню, а справа —передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене у зазначеній постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством засоби для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з вимогами закону, вирішити спір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст.ст. 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ АПК "Самара" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 р. у справі №28/4-08 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 р. у справі №28/4-08 скасувати в частині прийняття нового рішення про задоволення позову , а справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 р. у справі №28/4-08 залишити без змін.

Головуючий

К.Грейц

Судді:

О.Глос

С.Бакуліна