ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27.05.2008р.

м.Київ

№
32/223-А

За позовом
Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва

До                   1. Товариства
з обмеженою відповідальністю «Хозімпорт»

2. Північного державного
регіонального геологічного підприємства «Північгеологія»

Про                 визнання недійсним
договору

Суддя
Хрипун О.О.

Секретар судового
засідання Ковальчук О.В.

Представники:

Від позивача                   Кириленко М.Є.-
держ.под.інсп.

Від відповідачів     1) не зявились

2) Круглов С.С.- предст.

Обставини  справи:

Позивач
звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним
на підставі ст. 207 ГК України контракту купівлі-продажу № 10-020/05 від
05.01.2004 на суму 431005,53 грн., укладеного між відповідачами, та стягнення з
відповідача-2 в доход держави вартості товару, отриманого за спірним договором.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва
від 23.08.2005 по справі № 2-4949/3 визнані недійсними установчі документи та
свідоцтво платника податків на додану вартість відповідача-1 Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хозімпорт», підприємницька діяльність здійснювалась
товариством протиправно; спірний договір укладений сторонами з метою несплати
податків

Відповідач
-1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Хозімпорт»заперечень проти позову
не надав, явку повноважних представників у судове засідання не забезпечив, хоча
про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином.

Відповідач
-2 Північне державне регіональне геологічне підприємство «Пінічгеологія» проти
позову заперечує, посилаючись на те, що визнання судом недійсними установчих
документів   відповідача -Товариства з
обмеженою відповідальністю «Хозімпорт»не є доказом укладання цим
відповідачем  договору з метою, завідомо
суперечною інтересам держави, та не може вважатись підставою для визнання  цього договору недійсним на підставі ст. 207
ГК України; рішення Голосіївського районного суду м. Києва, на яке позивач
посилається в обґрунтування позову, скасовано; факт несплати податків ТОВ
«Хозімпорт»за спірним договором позивачем не доведений.

Ухвалою
Господарського суду міста Києва від 07.06.2006 провадження у справі було
зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі  про визнання недійсним установчих документів
Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозімпорт».

До
Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-1 про
поновлення провадження у справі, мотивоване тим, що ухвалою Голосіївського
районного суду міста Києва від 04.12.2007, яка набрала законної сили
10.12.2007, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоімпорт», треті особи: Голосіївська у
м. Києві державна адміністрація, Державна податкова адміністрація в м.Києві.
Північне державне регіональне геологічне підприємство «Північгеологія»про
визнання мін до статуту, установчого договору та свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ ТОВ «Хозімпорт»недійсними закрито. Ухвалою від 21.03.2008
Господарським судом міста Києва провадження по справі № 32/223-А поновлено.

У
відповідності до ч. 4 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України
справа вирішується на основі наявних доказів.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2005
між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хозіморт»(Продавець) та  Північним державним регіональним геологічним
підприємством «Північгеологія»(Покупець) укладений Контракт № 10-02і/05,
відповідно до якого Продавець зобов'язується продати, а Покупець зобов'язується
прийняти та сплатити  товар (коронки
алмазні бурові).

На
виконання зазначеного договору відповідач-2 отримав від відповідача-1 товар
загальною вартістю 431 005,53 грн.

Вартість
поставленого товару сплачена Покупцем в повному обсязі шляхом перерахування
коштів на банківській рахунок Продавця.

Зазначені
обставини підтверджуються наявними в справі податковими накладними, платіжними
дорученнями, та не заперечується сторонами.

Позов
заявлений позивачем на підставі ст. 207 ГК України.

Відповідно
до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б
одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно
з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику про
визнання угод недійсними»від 28.04.1978 № 3 (з наступними змінами та
доповненнями) угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом.

Пунктом
11 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними»№ 02-5/111 від
12.03.1999 визначається, що необхідними умовами для визнання угоди недійсною
відповідно до ст. 49 ЦК УРСР є її укладення з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства; для прийняття рішення зі спору необхідно
встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і
суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі  виконано угоду, а також вину сторін у формі
умислу.

Таким
чином, розглядаючи такий спір, суд повинен визначити наявність наступних ознак:

а)
вчинення дій об'єктивно призводить до порушення інтересів держави і суспільства
в цілому, а тому в даному випадку повинно бути наявним порушення вимог саме
норм законів та нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи
держави і суспільства;

б)
такі угоди характеризуються суб'єктивним наміром сторін (чи однієї сторони)
порушити вимоги закону, оскільки укладаються з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод
необхідно встановити вину сторін (або, принаймні, однієї з них) у формі умислу
при укладенні угоди;

в)
факт наявності суб'єктивного чинника може мати місце з боку посадових осіб
підприємства, а не з боку самої юридичної особи, а тому суб'єктивний склад
правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і
підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування.

В
обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним на підставі ст. 207 ГК
України укладеного між відповідачами договору, а також про наявність у
відповідачів умислу на укладення договору з метою, завідомо суперечною
інтересам держави, позивач посилається на рішення Голосіївського районного суду
м. Києва  від 23.08.2005, яким визнані
недійсними установчі документи відповідача -Товариства з обмеженою
відповідальністю Хозімпорт», а також свідоцтво платника ПДВ цього підприємства.

Однак,
з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Апеляційного суду м.Києва від
14.12.2006 рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23.08.2005
скасовано, справа направлена на новий розгляд.

Ухвалою
Голосіївського районного суду м.Києва ід 04.12.2007 провадження по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю
«Хоімпорт», треті особи: Голосіївська у м.Києві державна адміністрація,
Державна податкова адміністрація в м.Києві. Північне державне регіональне
геологічне підприємство «Північгеологія»про визнання мін до статуту,
установчого договору та свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ТОВ
«Хозімпорт»недійсними закрите. Ухвала набрала законної сили 17.12.2007.

За
таких обставин, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.08.2005,
на яке посилається позивач, у зв'язку з його скасуванням доказової сили не має.

При
цьому суд відзначає, що наявність умислу не може бути підтверджена лише
рішенням районного суду про визнання статуту сторони договору недійсними,
оскільки предметом дослідження у цивільній справі була, зокрема, відповідність
установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність
протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької
діяльності суб'єкта.

Тому
сам факт визнання недійсними установчих документів не тягне за собою
недійсність всіх угод, укладених таким підприємством.

До
того ж, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди не
покладено обов'язку по перевірці відповідності діючому законодавству установчих
документів іншого учасника правовідносин. У відповідності до ч. 2 ст. 18 Закону
України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців»якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на достовірні.

На
час укладання спірного контракту відповідач -Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хозімпорт»було зареєстроване як суб'єкт підприємницької
діяльності та перебувало в ЄДРПОУ.

Як
роз'яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними»№ 3 від 28.04.1978 (з
наступними змінами) до угод, укладених з метою, свідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, зокрема, належать угоди, спрямовані на приховування
фізичними та юридичними особами доходів від оподаткування.

Інтерес
держави і суспільства у сплаті суб'єктами оподаткування  податків випливає з обов'язку кожного
сплачувати податки і збори, закріпленому у ст. 67 Конституції України.

Мета
є суб'єктивною ознакою, притаманною фізичним особам. Юридичні особи діють через
органи управління, і як наслідок, через фізичних осіб, що входять до складу
таких органів управління.

Отже,
для встановлення умислу та мети в діях юридичної особи, необхідно довести  наявність умислу та мети в діях фізичних
осіб, що діяли від імені відповідної юридичної особи, на укладення угоди з
метою, завідомо суперечної інтересам держави.

Відповідно
до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і
не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в
законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ухилення
від сплати податків є окремим складом злочину (ст. 212 КК України) і,
відповідно, потребує окремою кваліфікації судом за наявності відповідних і
доведених у суді обставин.

Позивачем
не надано належних доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати
податків конкретними посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю
«Хозімпорт»встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Суд
погоджується з твердженням позивача про те, що несплата податків дійсно є
порушенням діючого податкового законодавства. Однак, порушення відповідачем
-Товариством з обмеженою відповідальністю «Хозімпорт»законодавства про податки,
на які посилається позивач, не є беззаперечним підтвердженням мети відповідача
- Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозімпорт» при укладанні та
виконанні спірної угоди на ухилення від сплати податків та не можуть слугувати
підставою для визнання угоди недійсною.

Згідно
з п. 1.12 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 №
2181-111 зі змінами і доповненнями, контролюючий орган - державний орган, який
у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за
своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів
(обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового
боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього
Закону. Стосовно податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються до
бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпунктах 2.1.1-2.1.3
цього пункту є органи державної податкової служби.

Підпунктом
4.2.2 п. 4.2 ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо:

а)
платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б)
дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях;

в)
контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє
арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій
декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового
зобов'язання.

г)
згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування
окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

У
відповідності до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами»податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим
органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається
узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за
винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

У
разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в
установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків
податкові вимоги, які є письмовою вимогою податкового органу до платника
податків погасити суму податкового боргу (пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6, п. 1.10 ст. 1
Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами»).

Порушення
будь-якою юридичною особою податкового законодавства встановлюється посадовими
особами контролюючого органу у результаті перевірки фінансово-господарської
діяльності і фіксуються у акті, складеному по результатах вказаної перевірки, а
також зазначається у відповідному рішенні податкової служби, яке повинно бути
виконане упродовж встановленого податковим законодавством строку.

Таким
чином, наслідком заниження Товариством з обмеженою відповідальністю
«Хозімпорт»податкових зобов'язань можуть бути відповідні донарахування сум
податків та застосування штрафних санкцій, а не визнання договору недійсним.
Узгоджених у визначеному законодавством порядку, рішень про донарахування
Товариству з обмеженою відповідальністю «Хозімпорт»податкових зобов'язань
позивач суду не надав, а тому факт несплати податків Товариством з обмеженою
відповідальністю «Хозімпорт»за спірним договором позивачем у встановленому
законодавством порядку не доведений.

Сам
по собі досліджуваний судом договір не є таким, що суперечить інтересам держави
та суспільства. Товар, реалізований відповідачем-1, не виключено законом із
цивільного обігу, немає й інших законодавчих обмежень стосовно його
купівлі-продажу.

У
відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Своїх
вимог позивач суду не довів, належних та допустимих доказів на підтвердження
позовних вимог не надав.

Враховуючи
викладене, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись
ст. ст.  71, 94, 160-163, 167,  254 Кодексу адміністративного судочинства
України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В
позові відмовити повністю.

Відповідно
до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої
інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя

О.О.Хрипун

Дата  підписання
постанови:09.06.2008