ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2008 р.

№ 2/261

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Каштан" (далі Компанія)

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

26.11.07

у справі

№ 2/261

господарського суду

Чернігівської області

за позовом

Компанії

до

відкритого акціонерного товариства "Новгород-Сіверське АТП-17443" (далі Товариство),

третя особа:

відкрите акціонерне товариство "Страхове товариство "Гарантія" (далі Страхове товариство),

про

стягнення 42 479,51 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

не з'явились;

- відповідача:

не з'явились;

- третьої особи:

не з'явились.

Ухвалою від 07.03.08 Вищого господарського суду України касаційна скарга Компанії була прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 10.04.08.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 10.04.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 10.04.08 представники сторін не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від сторін повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 10.04.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи, а повний текст постанови Вищого господарського суду України направляється сторонам у справі в установленому законом порядку поштою.

Рішенням від 28.09.07 господарського суду Чернігівської області (суддя Михайлюк С.І.) позовні вимоги Компанії задоволено повністю.

З Товариства на користь Компанії стягнуто 42 479,51 грн. фактичних витрат на відшкодування шкоди, 424,80 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вказане рішення мотивовано тим, що згідно висновку автотехнічного дослідження ДТП, за наслідками якого заявлено позов про відшкодування шкоди в порядку регресу, сталось з вини водія Товариства.

Постановою від 26.11.07 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Капацин Н.В., суддів –Калатай Н.Ф., Смірнової Л.Г.) апеляційну скаргу Товариства задоволено.

Рішення від 28.09.07 господарського суду Чернігівської області скасовано.

У задоволенні позовних вимог відмовлено.

З Компанії на користь Товариства стягнуто 212,40 грн. державного мита за подання апеляційної скарги.

При винесенні постанови апеляційний суд врахував, що постановою від 27.10.04 Новоград-Сіверського районного суду Чернігівської області водія Товариства визнано невинним у вчиненні ДТП.

Не погодившись з вказаною постановою суду апеляційної інстанції Компанія звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову від 26.11.07 Київського апеляційного господарського суду скасувати та залишити в силі рішення від 28.09.07 господарського суду Чернігівської області.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

На день розгляду справи у судовому засіданні 10.04.08 письмові відзиви на касаційну скаргу від Товариства та Страхового товариства не надійшли.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 06.07.04 між Компанією та гр.Столяр М.Л. було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 20 (далі Договір від 06.07.04), предметом якого є страхування легкового автомобілю Рено Кенго, держаний реєстраційний номер АА 4772 АС (далі автомобіль Рено).

Судовими інстанціями встановлено, що вказаний автомобіль Рено придбаний у кредит за кредитним договором № 27/10-200А від 06.07.04 з АБ "Банк Регіонального розвитку" (далі Банк), який відповідно до п. 1.2 Договору від 06.07.04 є вигодонабувачем за ним.

Разом з тим, встановлено, що Договір від 06.07.04 укладено на строк дії кредитного договору № 27/10-200А від 06.07.04.

Також, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 05.08.04 Товариство та Страхове товариство уклали договір обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів № 2-239-300/04 (далі Договір від 05.08.04), предметом якого є страхування, в тому числі, автомобілю Ікарус-256, № 00305ММ (далі автомобіль Ікарус). При цьому, судовими інстанціями встановлено, що відповідно до п. 8 Договору від 05.08.04 він вступає в силу з 08.08.04 та діє до 07.08.05.

На підставі наданих сторонами доказів по справі, зокрема: довідки ВДАІ Голосіївського РУГУ МВС України в м.Києві № 372 від 27.08.04, постанови від 25.08.04 про відмову в порушенні кримінальної справи та постанови від 27.10.04 Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області, попередніми судовими інстанціями встановлено, що 16.08.04 о 12 годині 36 хвилин в м.Києві на проспекті 40-річчя Жовтня сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю Рено та Автомобілю Ікарус (зіткнення транспортних засобів).

При вирішенні спору місцевим та апеляційним судами встановлено, що за замовленням Товариства ТОВ "Експертна компанія "Укравтоекспертиза-Стандарт" було проведено автотоварознавче дослідження з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобілю Рено, за результатам якого 09.09.04 складено Акт автотоварознавчого дослідження № 2317, згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобілю Рено внаслідок ДТП, складає 42 872,21 грн.

Матеріалами справи підтверджено факт здійснення страхової виплату в сумі 42 479,51 грн. (страхове відшкодування в сумі 42 872,21 грн. за виключенням франшизи в сумі 392,70 грн.).

Судами встановлено, що листом № 1785 від 18.10.04 Банк звернувся до Компанії з проханням зарахувати страхове відшкодування в сумі 42479,51 грн. на його рахунок для подальшого погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим платіжним дорученням № 579 від 18.10.04 Компанія перерахувала Банку 42 479,51 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності шляхом відшкодування заподіяної шкоди можливе за наявності обов'язкових умов, якими є: протиправна поведінка або бездіяльність, наявність прямої дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діянням та заподіянням шкоди та вина. Таким чином, той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст.ст. 1172, 1188, 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, виходячи з наявності вини особи у заподіянні шкоди.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що за змістом ст. 993 Цивільного Кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 № 6, питання про відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки перед іншим володільцем при ДТП за шкоду, заподіяну джерелу підвищеної небезпеки, вирішується за загальним правилом відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, за відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Правовий аналіз наведених положень свідчить про те, що необхідною умовою наявності в страховика права на регрес щодо суми відшкодування, виплаченої у зв'язку з ДТП, є вина особи, з якої вимагається стягнути виплачене відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що переглядаючи справу в апеляційному порядку апеляційний суд в якості доказу відсутності вини водія автомобіля Рено врахував постанову Новогород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 27.10.04, яка містить висновок про те, що в діях Устинова В.В. (водія автомобіля Рено) відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил дорожнього руху, крім передбачених статтею 123, частинами першою або другою статті 130 цього Кодексу, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд

чи іншого майна.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Компанією в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи в силу

ст. 43 Господарського процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду, і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанції було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Каштан" залишити без задоволення.

Постанову від 26.11.07 Київського апеляційного господарського суду у справі № 2/261 господарського суду Чернігівської області залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська