ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" липня 2008 р.

Справа № 19/3505

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод" м.Нововолинськ Волинської області

до Державного підприємства "Поділляторф" м. Хмельницький

про стягнення 4089,26 грн.

Суддя Розізнана І.В.

Представники:

позивача: Завгородня І.Л. –за довіреністю від 05.05.08р.

відповідача: не з’явився

Суть спору:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, та наполягає на їх задоволенні, посилаючись на те, що вони підтверджені поданими доказами.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, зокрема, відзиву на позов не подав, позовні вимоги по суті не оспорив, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, що не перешкоджає вирішенню спору згідно ст.75 ГПК України.

Про час і місце судового засідання відповідач належним чином повідомлений.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

Між сторонами укладений договір поставки № 69 від 22.08.05р., предметом якого є виготовлення позивачем литва по технічній документації затвердженій сторонами ("Технічний комплект преса Б 9032"), згідно Специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 4.4 договору розрахунок за "Технічний комплект преса Б 9032" проводиться шляхом 70 % передоплати грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, протягом п’яти днів з моменту виставлення рахунку. Решта грошових коштів повинна бути перерахована не пізніше п'яти днів після факсимільного повідомлення позивача про готовність партії "Технічного комплекту преса Б 9032" до відвантаження.

Відповідно до п. 8.3. договору відповідач за прострочення оплати "Технічного комплекту преса Б 9032" виплачує позивачу пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від вартості "Технічного комплекту преса Б 9032", готового до відвантаження, за кожен день прострочення, до повного виконання своїх зобов'язань по договору, а позивач має право в односторонньому порядку переглянути графік виготовлення і відвантаження.

На виконання зобов'язань, визначених договором, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 29212,00 грн. згідно накладної № РНп-000699 від 15.12.05р. та довіреності серії ЯЛЛ № 205155 від 14.12.05р., видану на ім’я Міньковського Я.М.

Відповідач за отриманий товар розрахунок провів частково на суму 27291,00, тому заборгованість останнього перед позивачем за поставлений товар, становить 1921,00 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь.

Позивач відповідно до п. 8.3 договору просить суд стягнути з відповідача 822,27 грн. пені нарахованої за період з 20.12.05р. по 22.05.08р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України позивач, за період з січня 2006 року по квітень 2008 року, нарахував відповідачу 906,42 грн. інфляційних нарахувань, за період з 21.12.05р. по 18.06.06р. - 28,42 грн. 3 % річних.

Позивач, за період з 20.12.05р. по 22.05.08р., нарахував відповідачу 411,15 грн. відсотків за користування чужими коштами на підставі ч. 3 ст. 692 ЦК України та згідно ст. 8 ЦК України із застосуванням аналогії ст.ст. 1057, 1054 та 1048 ЦК України.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.п. 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи відсутність заяви про застосування строку позовної давності, судом не застосовується строк позовної давності.

За таких обставин, суд прийшов до висновку що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню частково на суму 1921,00 грн. основного боргу, 906,42 грн. інфляційних нарахувань, 28,42 грн. 3 % річних, 822,27 грн. пені.

В стягненні 411,15 грн. відсотків за користування чужими коштами необхідно відмовити, з врахуванням слідуючого.

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом зазначеної статті Цивільного кодексу України проценти за користування чужими коштами є саме платою за користування грошовими коштами, а не санкцією за невиконання зобов’язань на відміну від приписів ст.625 ЦК України.

Дана норма має диспозитивний характер, тобто сторони вправі вказати у договорі розмір процента за користування чужими грошовими коштами.

Стаття 8 ЦК України визначає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, наведені приписи вказують на можливість застосування аналогії закону в разі, якщо цивільні відносини не врегульовані, зокрема, договором.

Однак, сторони у даній справі уклали договір, в якому передбачили прийнятні для них умови, при цьому не погодивши нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами.

Таким чином, вказана обставина позбавляє позивача права ставити питання про їх стягнення.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-84, ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Відкритого акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод" м.Нововолинськ Волинської області до Державного підприємства "Поділляторф" м. Хмельницький про стягнення 4089,26 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Поділляторф" м. Хмельницький, вул. Будівельників, 20 (код 02968875) на користь Відкритого акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод" м. Нововолинськ Волинської області, вул. Луцька, 29 а/с 27 (код 05799344) 1921,00 грн. (одна тисяча дев’ятсот двадцять одна грн. 00 коп.) основного боргу, 906,42 грн. (дев’ятсот шість грн. 42 коп.) інфляційних нарахувань, 28,42 грн. (двадцять вісім грн. 42 коп.) 3 % річних, 822,27 грн. пені, 91,81 грн. (дев’яносто одна грн. 81 коп.) державного мита, 106,21 грн. (сто шість грн. 21 коп.) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Суддя                                                                      І.В. Розізнана