ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2008 р. Справа № 13/18-08

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів:

при секретарі ,

за участю представників сторін:

від позивача: Приходька І.С. - представника за довіреністю №15 від 28.01.2008р.,

від відповідача: Приленського І.Г. - представника за довіреністю від 13.02.2008р.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори", с.Мізяківські Хутори Вінницької області

на рішення господарського суду Вінницької області

від "15" квітня 2008 р. у справі № 13/18-08 (суддя Тісецький С.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватцентр-Агро", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори", с.Мізяківські Хутори Вінницької області

про стягнення 72942,12 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 15.04.2008р. у справі №13/18-08 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватцентр-Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори" про стягнення 72942,12грн. задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 59380,00грн. боргу, 4040,51грн. пені, 6226,61грн. інфляційних втрат, 756,48грн. 3% річних, 704,03грн. витрат з державного мита, 113,89грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні позову у частині стягнення 7,44грн. 3% річних, 2024,86грн. відсотків за неправомірне користування чужими коштами та 506,21грн. процентів за користування товарним кредитом відмовлено.

Вважаючи, що рішення прийнято при неповному з'ясуванні всіх обставин справи та неправильному застосуванні норм матеріального права, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову (а.с. 123-125).

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, наступним:

- суд першої інстанції не надав об'єктивної юридичної оцінки тій обставині, що з довіреності серії ЯМЮ №806442 від 28.04.2007р. не вбачається, що відповідач уповноважує свого представника на отримання ТМЦ на підставі договору поставки №151-07 від 25.04.2007р. у ТОВ "Приватцентр-Агро";

- між позивачем та відповідачем не здійснювалися господарські відносини на підставі договору поставки №151-07 від 25.04.2007р., доказом чого є видаткова накладна № РН-00079/2 від 28.04.2007р., на підставі якої передавався товар, та в якій не зазначено, що товар передається на підставі договору поставки №151-07 від 25.04.2007р., а у графі замовлення зазначено, що замовлення здійснювалося на підставі рахунку-фактури №СФООВО-26 від 26.04.2007р., проте такого рахунку позивач не виставляв відповідачу для оплати;

- позивач не пред'явив відповідачу вимогу у порядку ч.2 ст. 530 ЦК України, а тому у останнього не настав строк для виконання зобов'язання, відповідно, не відбулося прострочення боржника (відповідача).

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, надавши пояснення в обґрунтування своїх тверджень. Вважає рішення господарського суду Вінницької області таким, що прийняте без повного з'ясування всіх обставин справи та порушенням норм чинного законодавства, а тому просить його скасувати та прийняти новий судовий акт, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач у відзиві вих. №406 від 03.06.2008р. на апеляційну скаргу (а.с.129) та його представник у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечують, вказавши, що вважають рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з додержанням норм чинного законодавства, у зв'язку з чим просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу позивач відмічає, що посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що ТОВ "Приватцентр-Агро" не виставляло для оплати рахунок-фактуру №СФ-ООВО-26 від 26.04.2007р. є неправдивим, оскільки спростовується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням скаржника №68 від 28.04.2007р. та банківською випискою, які містять посилання відповідача саме на цей рахунок-фактуру , який, у свою чергу, містить посилання на договір поставки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, суд вважає, що відсутні підстави для її задоволення з огляду на таке.

25.04.2007р. між ТОВ "Приватцентр-Агро" та СТОВ "Мізяківські хутори" було укладено договір поставки №151-07 продукції для сільгоспвиробництва на умовах товарного кредиту (далі - договір), у відповідності до п.1.1 якого ТОВ "Приватцентр-Агро" (постачальник) зобов'язалося передати (поставити) у зумовлений строк СТОВ "Мізяківські хутори" (покупцеві) продукцію для сільгоспвиробництва, а СТОВ "Мізяківські хутори" (покупець) зобов'язалося прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму, а також сплатити проценти за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов цього договору (а.с. 10-14).

Згідно п. 1.2 договору загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент), упаковка та маркування, ціна, строк поставки, гривнева ціна товару та її доларовий еквівалент, порядок та строк оплати, проценти за користуванням товарним кредитом (у т.ч. тієї частини ціни товару, яка оплачується авансом, а також частини, яка оплачується на умовах відстрочення платежів) й інші умови, визначаються також специфікацією.

Товар (його ціна , у т.ч. ПДВ), отриманий покупцем у власність на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, визначається товарним кредитом. За користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника проценти. Ціна товару, форма та порядок розрахунків вказується в специфікації. Сума договору становить загальна ціна товару та сума належних до сплати процентів. Строк оплати ціни товару та нарахованих процентів зазначаються у специфікації ( п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договору).

У відповідності до специфікації №1 від 25.04.2007р. (а.с. 14) загальна ціна товару (Квад Супер 500л.) без врахування відсотків за користування товарним кредитом - 84840,00грн.

Попередня авансова оплата здійснюється відповідачем у розмірі 30% загальної ціни товару, тобто у сумі 25452,00грн., решта 70% ціни сплачується до 01.10.2007р.

Поставка товару здійснюється протягом 15 робочих днів після оплати 30% ціни товару.

Платіжним дорученням №68 від 28.04.2007р. СТОВ "Мізяківські Хутори" за "Квад Супер" згідно рахунку - фактури №СФ-ООВО-26 від 26.04.2007р. перерахувало на рахунок ТОВ "Приватцентр-Агро" кошти у сумі 25460,00грн. (а.с. 104-105, 112).

У свою чергу, на виконання умов договору, ТОВ "Приватцентр-Агро" передало СТОВ "Мізяківські Хутори" товар ("Квад Супер" 500,00л.) вартістю 84840,00грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-00079/2 від 28.04.2007р., довіреністю серії ЯМЮ № 806442 від 28.04.2007р., податковою накладною №00000267/2 від 28.04.2007р. (а.с. 15 - 16, 107).

Однак, всупереч умов договору станом на 01.10.2007р. відповідач не здійснив доплати 70% вартості товару в сумі 59380,00грн.

Претензією від 22.10.2007р. вих.№106 ТОВ "Приватцентр-Агро" звернулося до СТОВ "Мізяківські Хутори" з вимогою перерахувати суму боргу (59380,00грн.) на банківський рахунок позивача протягом 5-ти банківських днів (а.с. 106).

Оскільки вимоги претензії від 22.10.2007р. вих.№106 виконані не були, ТОВ "Приватцентр-Агро" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовною заявою від 20.12.2007р. №216 про стягнення зі СТОВ "Мізяківські Хутори" коштів у сумі 65630,26грн., зокрема: 59380,00грн. основного боргу, 1874,03грн. пені, 351,40грн. 3% річних, 3087,76 інфляційних, 937,07грн. відсотків за неправомірне користування чужими коштами, посилаючись на ст.ст. 175, 193, 231, 232 ГК України, ст.ст. 536, 625 ЦК України (а.с. 2-4).

У ході розгляду справи в суді першої інстанції ТОВ "Приватцентр-Агро" неодноразово зверталося до господарського суду із заявами про збільшення суми позовних вимог (а.с. 22, 32, 49, 57). Остаточно позовні вимоги були визначені ТОВ "Приватцентр-Агро" заявою від 20.02.2008р. №278, у відповідності до якої позивач просить місцевий господарський суд стягнути з відповідача кошти в сумі 72942,12грн., зокрема: 59380,00грн. - основного боргу, 4040,51грн. - пені, 6226,61 - інфляційних, 763,92грн. - 3% річних, 506,21грн. - відсотків за користування товарним кредитом, 2024,86грн. - відсотків за неправомірне користування чужими коштами (а.с. 57).

Крім того, заявою №258 від 07.02.2008р. позивач додатково просив віднести кошти в сумі 27,94грн., сплачених за отримання довідки про включення відповідача до ЄДРПОУ, до судових витрат та стягнути з відповідача вказану суму (а.с. 42).

У відзиві на позовну заяву від 26.03.2008р. відповідач акцентує, що позивач безпідставно обгрунтовує свої вимоги правовідносинами між ТОВ "Приватцентр-Агро" та СТОВ "Мізяківські Хутори", що виникли на підставі договору поставки №151-07 від 25.04.2007р., оскільки у довіреності серії ЯМЮ №806442 від 28.04.2007р. та видатковій накладній №РН-00079/2 від 28.04.2007р. не зазначено, що товар передається саме на підставі договору поставки №151-07 від 25.04.2007р. (а.с.84-85).

Як вже зазначалося, за результатами розгляду даної справи господарський суд Вінницької області прийняв рішення про часткове задоволення позову ТОВ "Приватцентр-Агро", з чим також погоджується судова колегія апеляційного господарського суду, зважаючи на таке.

Згідно з ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У відповідності до специфікації №1 від 25.04.2007р., яка є невід'ємною частиною договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві ціну переданого товару у повному обсязі до 01.10.2007р. Однак, як підтверджується матеріалами справи, відповідач дане зобов'язання, всупереч умов договору та норм чинного законодавства, не виконав.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Приватцентр-Агро" в частині стягнення з відповідача 59380,00грн. основного боргу, 6226,61 інфляційних, 756,48грн. 3% річних є обгрунтованими та підлягають задоволенню; у частині ж нарахування 3% річних в сумі 7,44грн. слід відмовити у зв'язку з допущеною помилкою при обчисленні.

У відповідності до змісту ст. ст. 546, 548, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею), яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Зокрема, ч.3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 1 спеціального Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002р. №2921 - 14), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але, у відповідності до ст.3 даного Закону пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.3.2 договору сторони обумовили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни товару та/або процентів за користування товарним кредитом покупець (відповідач) сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника (позивача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Отже, керуючись вимогами вищезазначених норм ЦК України та п. 8.3.2 договору, позивач правомірно нарахував до сплати відповідачу пеню у розмірі 4040,51грн. за несвоєчасну оплату вартості товару.

Також судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні вимог позивача у частині стягнення 2024,86грн. відсотків за неправомірне користування чужими коштами та 506,21грн. процентів за користування товарним кредитом за період з 01.10.2007р. по 04.03.2008р. з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару покупець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 536 ЦК України).

Оскільки, сторони не передбачили у договорі зобов'язання відповідача сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами та, відповідно, їх розмір, відсутні правові підстави для стягнення 2024,86грн. відсотків за неправомірне користування чужими коштами.

Також, позивач нарахував 506,21грн. процентів за користування товарним кредитом на підставі умов п. 4,7, 4.9, 4.10 договору № 151-07 від 25.04.2007р. за період з 01.10.2007р. по 04.03.2008р. (а.с.58).

Так, у відповідності до п. 4.7. договору строк користування товарним кредитом починається з дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується днем, в який згідно договору підлягає оплаті остання сума відстроченого платежу.

Згідно п.4.9, 4.10 договору розмір процентів становить 2% річних від ціни товару, а за один день - 0,0055% несплаченої ціни товару.

Проаналізувавши умови договору, судова колегія приходить до висновку, що позивач необгрунтовано нарахував до сплати відповідачу проценти за користування товарним кредитом за період з 01.10.2007р. по 04.03.2008р., оскільки строк користування останнім розпочався 29.04.2007р. (отримання товару відповідачем відбулося 28.04.2007р. згідно видаткової накладної №РН - 00079/2), а закінчився 01.10.2007р. (кінцевий строк проведення розрахунків у відповідності до специфікації № 1 від 25.04.2007р.)

Поміж іншим слід відмітити, що обгрунтування відповідачем апеляційної скарги тим, що між позивачем та відповідачем не здійснювалися господарські відносини на підставі договору поставки №151-07 від 25.04.2007р. спростовується наявними в матеріалах справи платіжним дорученням №68 від 28.04.2007р., випискою по банківському рахунку та рахунком-фактурою №СФ-ООВО-26 від 26.04.2007р. (а.с. 104-105, 112).

Так, у платіжному дорученні №68 від 28.04.2007р. у графі "призначення платежу" зазначено: " за "Квад Супер" (30% оплата) згідно рахунку-фактури №ООВО-26 від 26.04.2007р. (а.с. 104). Тіж відомості щодо призначення платежу містяться і у виписці по банківському рахунку від 28.04.2007р. (а.с.105).

У свою чергу, у рахунку-фактурі №ООВО-26 від 26.04.2007р., на який міститься посилання у платіжному дорученні №68 від 28.04.2007р., у графі "замовлення" зазначено "договір поставки №151-07 від 25.04.2007р. (а.с. 112).

Слід відмітити, що платіжним дорученням №68 від 28.04.2007р. відповідачем перераховано на рахунок позивача 25460,00грн. за "Квад Супер" (30% оплата), що фактично відповідає сумі передоплати та предмету договору, існування якого відповідач заперечує.

У відповідності до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно змісту даної статті, до судових витрат не відносяться витрати на оплату послуг, пов'язаних з отриманням довідки про включення юридичної особи до ЄДРПОУ, а тому вимога позивача стосовно віднесення 27.94грн., сплачених за отримання довідки про включення відповідача до ЄДРПОУ, до судових витрат та стягнення вказаної суми з відповідача не підлягає задоволенню як безпідставна.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 15.04.2008р. у справі №13/18-08 є обґрунтованим та законним, а тому його слід залишити без змін.

Доводи ж апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори" за наведеного вище не можуть бути підставою для скасування вищевказаного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 15 квітня 2008 року у справі №13/18-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори", с.Мізяківські Хутори Вінницької області - без задоволення.

2. Справу №13/18-08 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя

судді:

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи,

2,3 - сторонам

4 - в наряд