ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"04" липня 2008 р.

Справа
№  18/97

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Тимошевської В.В. при секретарі судового засідання Горлової М.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 18/97

за
позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Єлисаветградська
транспортна кампанія", м. Кіровоград

до
відповідача:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,                м. Кіровоград

про
демонтаж добудови

Представники
сторін:

від
позивача - участі не брали;

від
відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 873 від 10.03.06.

Товариством
з обмеженою відповідальністю “Єлисаветградська транспортна кампанія” подано
позовну заяву до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогою демонтувати
добудову до магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з кабельної лінії та
охоронної зони кабелю.

Позовна
заява мотивована тим, що відповідачем збудовано на охоронній зоні електричних
мереж добудову до магазину, що унеможливлює право позивача безперешкодного
доступу до відповідного  кабелю, який
обліковується на його балансі.

Відповідач
позов заперечив, вказуючи на те, що позовні вимоги стосуються майна, належного
відповідачу як фізичній особі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (
а.с. 47).

Розгляд
справи № 18/97 ухвалою господарського суду від 10.06.2008 р. відкладався до
04.07.2008 р. у зв”язку з неявкою в судове засідання представника позивача та
неподанням відповідачем витребуваних документів.

В
судове засідання   04.07.2008 р.  представник позивача повторно не з”явився,
хоча належним чином сповіщений про дату, час і місце судового розгляду, що
підтверджується повідомленням органу поштового зв”язку № 3246121 від 20.06.2008
р. ( а.с. 78).

Стаття
22 Господарського процесуального кодексу України, зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в
судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Статтею
77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський
суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд
справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному
засіданні.

Господарський
суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача за
наявними  в матеріалах справи
документами.

Розглянувши
подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позовна заява та заперечення проти позову, дослідивши докази які
мають юридичне значення для розгляду позовної заяви, господарський  суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно
договору оренди № 174/17 від 01.12.2004 р., укладеного між Управлінням
власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради
та  товариством з обмеженою
відповідальністю “Єлисаветградська транспортна кампанія”, позивач є орендарем
цілісного майнового комплексу комунального підприємства
“Кіровограделектротранс”  ( а.с. 10-14).

Згідно
акту приймання-передачі від 01.12.2004 р. та додатку до нього в оренду позивача
передано вказаний цілісний майновий комплекс, у складі якого значиться кабельна
мережа в землі, залишковою вартістю 354 402 грн. (а.с. 15-17).

Організаційні
відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств та
організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних
підрозділів регулюються Законом України “Про оренду державного та комунального
майна”.

Згідно
статті 28 вказаного Закону орендареві забезпечується захист його права на
майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим
законодавством щодо захисту права власності.

За
приписами статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави
передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити
його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому
порушенню. Статтею 391 Цивільного кодексу України унормовано, що  власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Обґрунтовуючи
позов наведеними нормами, позивач вказує на те, що відповідачем в охоронній
зоні  здійснено добудову, що порушує
права позивача на безперешкодний доступ до об”єкту електричної мережі.

Згідно
з п.4 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між
тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження порушення його
прав,  що слідує з наступного.

Відповідно
до статті 112 Земельного кодексу України охоронні зони створюються, зокрема,
уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових
об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання
ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля,
суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронних зон
визначається законодавством України.

Згідно
Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України № 209 від 04.03.1997 р., охоронні зони електричних мереж встановлюються
уздовж підземних кабельних ліній електропередач -  у вигляді земельної ділянки, обмеженої
вертикальними площинами, що відділенні по обидві сторони лінії від крайніх
кабелів на відстань 1 метра.

Відповідно
до пункту 9 названих правил у межах охоронних зон повітряних і кабельних ліній,
трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв без письмової
згоди енергопідприємств, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без
присутності їх представника забороняється будівництво, реконструкція,
капітальний ремонт, знесення будівель і споруд.

Пунктом
12 Правил передбачено, що енергопідприємства для забезпечення збереження
електричних мереж  передають оформлені у
встановленому порядку матеріали про фактичне розташування електричних мереж
відповідним органам району, області для нанесення їх на схеми землеустрою.

Як
вбачається  з наданої до суду схеми
розташування кабельної лінії 10 кВ, погодженої директором ТОВ “Єлисаветградська
транспортна кампанія” і затвердженої начальником Управління власності та
приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради та схеми
викопіювання генплану,  підземна кабельна
лінія проходить по вул. Енергетиків в м. Кіровограді  ( а.с. 20-21).

Згідно
договору купівлі-продажу від 23.04.2004 р. відповідач, як фізична особа, є
власником 2/25 частин нежитлового приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1
загальною площею 45,24 кв.м. ( а.с. 48-51).

Позивач
вказує, що відповідач здійснив добудову до вказаного приміщення на охоронній
зоні. На підтвердження викладеного позивачем надано, зокрема, схему будови (
а.с. 22), доповідну записку посадової особи від 10.04.2006 р. ( а.с. 24), акт
комісії позивача від 16.11.2006 р. (а.с. 27).

Однак,  вказані документи не розцінюються судом як
переконливі докази  наведених обставин,
оскільки  дані документи складені в
односторонньому порядку посадовими особами позивача за відсутності відповідача.
Крім того, господарському суду не надано жодних доказів на підтвердежння повноважень
посадових осіб щодо складення вказаних документів та встановлення  відповідних фактів.

Не є
таким доказом і лист ЗАТ  Кіровоградській
інститут “Міськбудпроект” від 13.11.2007 р. (а.с. 28), оскільки викладені в
ньому обставини додатковими документами
не підтверджені.

Матеріали
перевірки відповідача Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю
у Кіровоградській області, згідно яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної
відповідальності за  самовільну добудову
до магазину по АДРЕСА_1, не містять
жодних схематичних креслень або планових матеріалів здійсненої
добудови  (а.с.90-96).

Не
надано на запит суду таких документів органом реєстрації речових прав на
нерухоме майно  - комунальними
підприємствами бюро технічної інвентаризації. Натомість, у наданій до суду
відповіді Обласного комунального підприємства “Кіровоградське обласне  бюро технічної інвентаризації від 26.05.2008
р. № 568-3 (а.с. 46) повідомлено, що  за
ОСОБА_1 зареєстровано лише право власності на 2/25 частини об”єкту нерухомості
по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2004 р.  Заяви про внесення поточних змін по АДРЕСА_1,
а саме про обмір добудови ОСОБА_1 в ООБТІ не надавались. Креслення добудови
відсутні (не проводились).

При
цьому суд враховує, що відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України  право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.  За
вимогами  статті 331 Цивільного кодексу
України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З
огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, які  підтверджують здійснення відповідачем
добудови саме на охоронній зоні  кабелю,
який перебуває у віданні позивача, господарський суд приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог  та
відсутність підстав для їх задоволення.

Щодо
заперечень відповідача про те, що договір купівлі-продажу  нежитлового приміщення укладено з
відповідачем як з фізичною особою, господарський суд враховує наступне.

Згідно
витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців
ОСОБА_1 зареєстрований як суб”єкт підприємницької діяльності ( а.с. 54).

Як
встановлено  ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 19.03.2008 р. ОСОБА_1, як приватному підприємцю
виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 для розміщення добудови до магазину,
замовником добудови до магазину є також ОСОБА_1 як приватний підприємець ( а.с.
35-38).

Згідно
частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду
з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського
суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

З
урахуванням викладеного, господарський суд вважає, що даний спір пов”язаний зі
здійсненням відповідачем господарської діяльності.

Згідно
статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладають на
позивача та з відповідача не стягуються.

Керуючись
ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

У
задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Згідно
ч. 3 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення  господарського суду  набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його прийняття.

До
набрання рішенням законної сили воно може бути оскаржено до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду у порядку, встановленому Господарським
процесуальним кодексом України.

Суддя                        В.В.Тимошевська