ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.09.08 р.                     Справа № 1/52пн

за позовом: Акціонерного банку “Український Бізнес Банк”

м. Донецьк

до відповідачів: 1. Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції м. Добропілля

2. Фермерського господарства “Агро-сервіс”

м. Добропілля

про визнання не підлягаючими оплаті авалістом простих векселів

Суддя Азарова З. П.

При секретарі судового засідання: Єжель С.А.

За участю представників сторін:

Від позивача – Барбишева Н.В.

Від відповідача – 1. Наумова О.С. – представник

Чекайлов А.Є. – представник

2. не з’явився

СУТЬ СПРАВИ: В судових засіданнях оголошу-

вались перерви

Акціонерний банк “Український Бізнес Банк” звернувся з позовом до Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції, Фермерського господарства „Агро-сервіс” про визнання неналежними до оплати авалістом простих векселів на загальну суму 1 526 725 грн. 80 коп.

Заявою від 19.05.2008р. позивач просить визнати не підлягаючими оплаті векселів авалістом.

В обґрунтування своїх вимог позивачем надані копії: векселів №№ 6894, 6895, 6896, 6898, 6982, 6983, 6981, 6980, 6984, 6985, 6986, 6989, 6987, 6988; протестів про неоплату векселів, вимог про оплату простих авальованих векселів.

Спір виник внаслідок оспорювання авалю на опротестованих векселях, тому згідно ст. ст. 5, 12 Господарського процесуального кодексу України розглядається господарським судом. Спірні правовідносини регулюються Уніфікованим законом про переказні і прості векселі, який запроваджено Законом України від 06.07.1999р. № 826-ХІV “Про приєднання України до Женевської конвенції” 1930 року, Законом України “Про обіг векселів в Україні” і вони є господарськими.

В судовому засіданні 06.05.2008р. відповідач - Добропільська об’єднана державна податкова інспекція заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання судом задоволено.

Відповідач – Фермерське господарство “Агро-сервіс” в судове засідання не з’явився. Розгляд справи був відкладений.

В наступному судовому засіданні Добропільська об’єднана державна податкова інспекція надала відзив, в якому заперечила проти позовних вимог, оскільки твердження позивача про те, що відповідачем не було належним чином пред’явлено вимоги до сплати векселів Фермерському господарству “Агро-сервіс” є безпідставним. Вказане твердження спростовується наданими актами пред’явлення векселів до платежу від 04.07.2006р., 11.07.2006р., 17.07.2006р., 24.07.2006р., 31.07.2006р., 01.08.2006р. Вони були отримані Фермерським господарством “Агро-сервіс”, про що свідчить пояснення керівника вказаного господарства Костюченко Г.М. Платіж за векселями не був здійснений, у зв’язку з чим був здійснений протест векселів та пред’явлення відповідних вимог про оплату авалісту.

Позивач надав пояснення на відзив відповідача, в яких заперечив щодо факту отримання керівником господарства Костюченко Г.М. актів пред’явлення вимог за векселями, оскільки з наданих Добропільською об’єднаною державною податковою інспекцією документів, вбачається, що керівником господарства до 20.03.2007р. був Лініченко Г.І., якому мали були бути пред’явлені акти пред’явлення вимог за векселями. Проте замість нього вони були пред’явлені іншій особі.

Судом був направлений запит від 26.06.2008р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців для отримання інформації щодо реєстрації змін відомостей стосовно місцезнаходження та керівництва Фермерського господарства “Агро-сервіс”. На адресу суду 21.07.2008р. надійшов витяг з Єдиного державного реєстру станом на 14.07.2008р., з якого вбачається, що керівником господарства зареєстрований Костюченко Г.М., а засновниками є Марченко О.М. та Лініченко М.І.

Позивач надав витяг з Єдиного державного реєстру станом на 22.07.2008р., з якого вбачається, що керівником господарства є Харченко О.А. До справи залучена довідка, з якої вбачається, що 16.07.2008р. в Єдиний державний реєстр внесена зміна до відомостей про юридичну особу. На клопотання позивача 06.08.2008р. зроблений запит до вказаного реєстру щодо інформації про зміну керівників господарства, на який надійшла відповідь, в якому відсутні відомості щодо керівника господарства Лініченко М.І.

В судові засідання відповідач Фермерське господарство “Агро-сервіс” не з’являвся, поштові конверти з ухвалами повернулися на адресу суд з позначкою “за зазначеною адресою не значиться”. Тому судом від позивача була витребувана довідка Головного управління статистики у Донецькій області станом на 27.02.2008р. про державну реєстрацію відповідача. Позивач надав таку довідку, згідно з якою відповідач Фермерське господарство “Агро-сервіс” зареєстрований за адресою, яка вказана у позовній заяві.

Сторони пояснили, що фактичне місцезнаходження господарства у місті Донецьку, пр. Панфілова 1. Судом направлена ухвала на вказану адресу і згідно повідомлення поштового відділення ухвала вручена уповноваженій особі господарства.

Вказаний відповідач в судові засідання не з’явився, не скористався своїм процесуальним правом на захист інтересів, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що Фермерське господарство “Агро-сервіс” м. Добропілля у квітні та травні 2006р. емітувало Добропільській об’єднаній державній податковій інспекції прості векселі №№: 6895, 6894, 6896, 6898, 6982, 6983, 6981, 6980, 6984, 6985, 6986, 6989, 6987, 6988 на загальну суму 1 526 725 грн. 80 коп. зі строками платежів 04.07.2006р.-31.07.2006р. та 01.08.2006р.

Відповідно до статті 30 Уніфікованого закону про переказні і прості векселі, який запроваджено Законом України від 06.07.1999р. № 826-ХІV „Про приєднання України до Женевської конвенції” 1930 року, платіж за переказним векселем може бути забезпечений повністю або в частині вексельної суми за допомогою авалю. Акціонерний банк „Український Бізнес Банк” м. Донецьк забезпечив платіж за вказаними векселями, здійснивши аваль на цих векселях.

07.07.2006р., 13.07.2006р., 19.07.2006р., 26.07.2006р., 02.08.2006р., 03.08.2006р. банк отримав від Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції вимоги про оплату вказаних авальованих векселів, оскільки векселедатель їх не оплатив.

Банк відмовив в оплаті векселів та вважає, що Добропільською об’єднаною державною податковою інспекцією не надано доказів своєчасного та належного направлення Фермерському господарству “Агро-сервіс” вимог щодо оплати векселів на загальну суму 1 526 725 грн. 80 коп., доказів отримання вимог та відмови вказаного господарства від оплати векселів.

Разом з тим в матеріали справи залучені ксерокопії актів пред’явлення векселів до платежу Фермерському господарству “Агро-сервіс”. Але позивач пояснив, що оригінали цих актів відсутні. Вказане пояснення не приймається до уваги, оскільки за приписами статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи мають бути засвідчені тільки такими документами. Відповідач надав завірену належним чином ксерокопію, оскільки оригінали таких актів були пред’явлені векселедателю (фермерському господарству) і він в судові засідання не з’являвся. Крім того спірні векселі були своєчасно пред’явлені нотаріусу Донецького міського нотаріального округу для вчинення протесту про неоплату векселедателем. Ксерокопії протестів залучені до справи.

Пунктом 4.9 Постанови Національного банку України № 508 від 16.12.2002р. “Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України” встановлено, що Банк зобов’язаний платити за авальованими ним векселем у таких випадках:

якщо була відмова платника від платежу або акцепту – проти пред’явлення опротестованого в неплатежі або неакцепті векселя;

якщо трасат припинив платежі незалежно від того, здійснив він акцепт чи ні або в разі безрезультатного звернення стягнення на його майно – проти пред’явлення опротестованого векселя;

Якщо аваль наданий за акцептанта або векселедавця простого векселя, то для звернення вимоги до банку-аваліста здійснення протесту не обов’язкове. Банк може вимагати від векселедержателя належних доказів того, що він звертався з вимогою про платіж або акцепт, але в цьому було відмовлено.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач не надав будь-які докази того, що він вимагав від першого відповідача доказів відмови господарства від оплати векселів. Крім того, відмова від платежу здійснюється не тільки у письмовій формі. Згідно статті 44 Уніфікованого закону власник векселя може здійснювати свій регрес проти векселедавця, індосанта, а також інших зобов’язаних осіб при настанні платежу, якщо платіж не був зроблений. Таким чином, дії, які свідчать про неоплату векселя, також є доказом відмови від оплати. За змістом статті 44 Уніфікованого закону відмова в акцепті або в платежі повинна бути засвідчена акцептом, складеним у привселюдному порядку (протест у неакцепті або неплатежі). Протест повинен бути зроблений у встановлені терміни. Відповідач (Добропільська об’єднана державна податкова інспекція) опротестував векселі у встановлені строки за адресою, вказаною у векселі. Доказів оскарження дій нотаріуса в установленому порядку не надано, протести також не визнанні недійсними

Відповідно до статей 34,36,92 Закону України “Про нотаріат” та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 р. N 18/5 протести векселів про неоплату, неакцепт вчиняються державними та приватними нотаріусами відповідно до законодавства України про переказний і простий вексель. При чому відповідно до статті 76 Уніфікованого закону місце складання простого векселя вважається місцем платежу і водночас місцем проживання векселедавця.

В силу статті 14 Закону України “Про цінні папери і фондовий ринок” вексель-цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов’язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Законний векселедержатель не зобов’язаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними та дійсними. Доведення протилежного – є обов’язком особи, якій пред’явлено вимогу за векселем, якщо вона заперечує проти позову.

Відповідно до статті 30 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі, платіж за переказним векселем може бути забезпечений повністю або частково вексельної суми за допомогою авалю. До простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів (ч. 1 ст. 77 Уніфікованого закону).

Авалювання – це прийняття банком (іншою особою) на себе зобов’язання по оплаті векселя в разі неоплати, тому в разі неоплати векселя банк (інша особа) несе ризик. В даному випадку фермерське господарство не оплатило векселі і настає відповідальність аваліста. Векселедержатель правомірно пред’явив вимогу про оплату векселів авалістом.

Всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, які забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарно зобов’язаними перед держателем. Держатель має право пред’явити позов до кожної з цих осіб окремо і до всіх разом, при цьому необов’язково додержуючись тієї послідовності, в якій вони зобов’язалися (ст. 47,77 Уніфікованого Закону).

Постановою № 5 Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007р. “Про деякі питання практики розгляду спорів, пов’язаних з обігом векселів” закріплено, що аваліст, що надав аваль за векселедавця простого векселя або за акцептанта переказного, несе відповідальність перед векселедержателем незалежно від опротестування векселя в неплатежі. Крім власних заперечень, він має право висувати проти вимоги векселедержателя ті заперечення, що могли бути висунуті особою, зобов’язання якої забезпечені авалем. Зобов’язання аваліста припиняються, якщо особа, за яку він надав вексельну поруку, здійснила платіж за векселем

Не приймаються до уваги посилання позивача на закінчення строку поручительства згідно генеральної угоди про авалювання векселів від 09.12.2005р., оскільки відносини за авалем (вексельною порукою) регулюються Уніфікованим законом, і, які відрізняються від норм про поруку (ст. 553-559 Цивільного кодексу України) та про гарантії (ст. 560-569 цього кодексу). Для авалювання векселя відсутні спеціальні строки, в той час як в загальноцивільному законодавстві порука припиняється після закінчення встановлених строків. У разі вчинення протесту настає відповідальність індосантів, трасанта і іх авалістів. Після закінчення строків для протесту, власник векселя втрачає свої права проти авалістів. За загальним правилом аваліст звільняється від відповідальності, коли перестає нести відповідальність за векселем основний боржник або якщо аваліст зробив застереження на векселі, передбачене статтею 46 Уніфікованого закону. Крім того, з наданих протестів вбачається, що вони зроблені в установлені строки, а тому звернення з вимогою до аваліста здійснено після неоплати векселів боржником.

За приписом статті 32 Уніфікованого закону у разі сплати вексельної суми авалістом він стає векселедержателем і набуває права вимоги за векселем до особи, за яку він поручився.

Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання не підлягаючими оплаті авалістом опротестованих векселів.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 38, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного банку “Український Бізнес Банк” про визнання не підлягаючими оплаті авалістом простих векселів.

Рішення оголошено в засіданні та набуває законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя