ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 р.

№ 2/55

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Коваль О.Л.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої фірми “Автотовари”

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2008р.

у справі № 2/55 Господарського суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої фірми “Автотовари”

до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації

до Закритого акціонерного товариства “Дніпровський ринок”

про визнання частково недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої фірми “Автотовари” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання частково недійсним п. 1.1 договору оренди цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства від 31.12.1997р. в частині оренди 150кв.м. контори, 766,4кв.м. підвального приміщення та 1100кв.м. загальних торгівельних площ, оренди основних фондів на суму 410000грн. по балансовій вартості, 250000грн. по залишковій вартості та в частині оренди земельної ділянки площею 6218,4кв.м.

Товариство з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої фірми “Автотовари” заявою уточнило позовні вимоги та просить суд визнати частково недійсним п. 1.1 договору оренди цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства від 31.12.1997р. в частині оренди 150кв.м. контори, 766,4кв.м. підвального приміщення та 1100кв.м. загальних торгівельних площ, оренди основних фондів на суму 410000грн. по балансовій вартості, 250000грн. по залишковій вартості та в частині оренди земельної ділянки площею 6218,4кв.м., визнати за позивачем переважне право на укладання договору оренди цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства в частині оренди 150кв.м. контори, 766,4кв.м. підвального приміщення, 1100кв.м. загальних торгівельних площ, оренди основних фондів на суму 410000грн. по балансовій вартості, 250000грн. по залишковій вартості та частини оренди земельної ділянки площею 6218,4кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Перова, 19.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.03.2008р. Закрите акціонерне товариство “Дніпровський ринок” залучено в якості другого відповідача.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.05.2008р. (суддя І.О.Домнічева), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2008р. (судді: С.І.Буравльов, Н.Ф.Калатай, О.В.Попікова), в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої фірми “Автотовари” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2008р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2008р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свою вимогу Товариство з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробнича фірма “Автотовари” мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Закрите акціонерне товариство “Дніпровський ринок” доводить безпідставність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої фірми “Автотовари” та просить залишити її без задоволення, а прийняті у даній справі судові рішення –без змін.

Сторони: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація та Товариство з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробнича фірма “Автотовари” не скористались правом, наданим ст. 22 ГПК України щодо участі їх представників у судовому засіданні. Про час і місце розгляду касаційної скарги були повідомлені.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої фірми “Автотовари” підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено, що 30.12.1997р. Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією прийнято розпорядження № 1089 “Про надання в орендне користування цілісного майнового комплексу “Державне комунальне підприємство “Дніпровський ринок”, яким надано в орендне користування ЗАТ “Дніпровський ринок” майно цілісного майнового комплексу “ДКП ”Дніпровський ринок” терміном на десять років, при цьому правонаступником прав та обов'язків “ДКП "Дніпровський ринок” визначено ЗАТ “Дніпровський ринок”.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що оренда це є засноване на договорі, зокрема, строкове користування майном.

Проте, вирішуючи спір щодо визнання недійсною частини договору оренди майна від 31.12.1997р. господарський суд попередніх інстанцій не досліджував обставин щодо того чи було укладено на підставі розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 1089 від 30.12.1997р. “Про надання в орендне користування цілісного майнового комплексу “Державне комунальне підприємство “Дніпровський ринок” договір, частину якого просить визнати недійсним позивач. На який строк було укладено даний договір та чи було даний договір припинено.

Позивач просить визнати за ним переважне право на укладення договору оренди щодо відповідного майна.

Отже, для вирішення даного спору господарський суд у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів був зобов’язаний дослідити склад відповідного майна його власників та порядок надання в користування. Та, оскільки позивач просить визнати за ним переважне право на укладення договору оренди, то відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у редакції, що існувала у відповідний термін господарський суд попередніх інстанцій на підставі відповідних доказів у встановленому законом порядку мав дослідити обставини чи може або міг позивач набувати статус орендаря відповідного майна та чи було у нього переважне право щодо цього. Проте, господарським судом попередніх інстанцій дані обставини досліджені не були. Не досліджувалися господарським судом і обставини щодо того чи у відповідний період здійснювалися позивачем дії, які були необхідні для укладення договору оренди, який і має бути правовою підставою для користування спірним майном.

Згідно ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями, зокрема, комунального майна є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке перебуває у комунальній власності.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Проте, вирішуючи даний спір господарський суд попередніх інстанцій не досліджував обставин щодо того чи делеговано відповідною радою відповідачу - Дніпровській районній в м. Києві державній адміністрації повноваження щодо розпорядження майном та землею.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої фірми “Автотовари” задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2008р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2008р. у справі № 2/55 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.