ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 р.

№ 15/660

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) “Київреклама”, м. Київ (далі –КП “Київреклама”)

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2008

зі справи № 15/660

за позовом КП “Київреклама”

до товариства з обмеженою відповідальністю “Рекламна група “Малліс”, м. Київ (далі –ТОВ “РГ “Малліс”)

про стягнення 965 010, 01 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача –Ковальчук О.В.,

відповідача – не з’яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов (з урахуванням подальших уточнень позовних вимог) було подано про стягнення заборгованості в сумі 539 600, 88 грн., з яких 453 483, 42 грн. –сума основної заборгованості; 19 038, 60 –3% річних; 7 472, 33 грн. –пеня; 59 606, 53 грн. –“індекс інфляції”.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.01.2008 (суддя Хоменко М.Г.) позовні вимоги задоволено повністю; з ТОВ “РГ “Малліс” стягнуто на користь КП “Київреклама”: 453 483, 42 грн. основного боргу; 19 038, 60 грн. –3% річних; 59 606, 53 грн. збитків від інфляції; 7 472, 33 грн. пені; 5 396, 01 грн. державного мита і 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У прийнятті зазначеного рішення суд з посиланням на приписи статті 193 Господарського кодексу України (далі –ГК України), статей 525, 526, 546, 549, 551, 614, 625, 629 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), статті 16 Закону України “Про рекламу”, статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) виходив з обґрунтованості позовних вимог та недоведеності відповідачем своїх заперечень проти позову.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 (колегія суддів у складі: Смірнова Л.Г. –головуючий, судді Алданова С.О. і Коротун О.М.) апеляційну скаргу ТОВ “РГ “Малліс” задоволено частково; зазначене рішення місцевого господарського суду змінено з викладенням пункту 2 резолютивної частини цього рішення в новій редакції, згідно з якою з ТОВ “РГ “Малліс” стягнуто на користь КП “Київреклама”: 107 381, 21 грн. основного боргу; 3 485, 54 грн. –3% річних; 6 252, 02 грн. пені; 4 489, 53 грн. збитків від інфляції; 1 216, 08 грн. державного мита і 31, 64 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У прийнятті зазначеної постанови суд з посиланням на приписи статей 193, 232 ГК України, статей 258, 525, 526, 625 ЦК України, статті 33 ГПК України виходив з того, що позивач довів свої вимоги лише частково, в межах відповідних сум.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України КП “Київреклама” просить оскаржувану постанову апеляційної інстанції скасувати повністю, а рішення місцевого господарського суду з даної справи залишити без змін. Скаргу мотивовано неповним з’ясуванням апеляційним господарським судом обставин справи у прийнятті оскаржуваної постанови, а також порушенням ним норм матеріального і процесуального права, в тому числі статей 179, 193, 202, 229 ГК України, статей 526, 599, 628 ЦК України, статей 33, 43, 105 ГПК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час та місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судом першої інстанції у справі встановлено, що:

- 01.01.2005 сторонами було укладено договір № 1/ТК (далі –Договір № 1/ТК), відповідно до умов якого КП “Київреклама” надає ТОВ “РГ “Малліс” право на тимчасове користування місцями для розміщення об’єктів зовнішньої реклами (ОЗР) на підставі дозволів, а ТОВ “РГ “Малліс” використовує надані місця за цільовим призначенням –для розміщення об’єктів реклами та здійснює оплату за таке користування;

- сторонами було підписано додатки (адресні програми) до Договору, на підставі яких ТОВ “РГ “Малліс” було передано право тимчасового користування місцями для розміщення ОЗР, а також визначено місця розташування об’єктів, базову ціну та строк користування ними;

- крім того, у період часу з 01.07.2005 по 29.12.2006 сторонами було укладено додаткові угоди, відповідно до яких сторони погоджували зміни до зазначених адресних програм, змінювали плату за користування місцями для розміщення ОЗР, вирішували питання про відстрочку виконання ТОВ “РГ “Малліс” прострочених договірних зобов’язань та пролонгували строки дії окремих договорів, а також дійшли згоди про розірвання Договору в частині, що стосується місць, наданих для розміщення ОЗР;

- розпорядженням Київської міської держаної адміністрації від 15.07.2002 № 1395 “Про затвердження Положення госпрозрахункової організації “Київреклама” установлено, що КП “Київреклама” має право надавати послуги у сфері розміщення реклами;

- відповідно до пункту 4.2 Договору № 1/ТК ТОВ “РГ “Малліс” зобов’язалося оплачувати рахунки за право тимчасового користування місцями для розташування ОЗР не пізніше 15 числа поточного місяця, а згідно з пунктом 4.5 цього договору –здійснювати оплату за право тимчасового користування місцями для розташування ОЗР не пізніше 20 числа поточного місяця;

- відповідно до Договору № 1/ТК КП “Київреклама” виставило ТОВ “РГ “Малліс” рахунки-фактури на загальну суму 828 571, 18 грн.;

- одночасно сторонами 01.01.2005 було укладено договір на встановлення пріоритету на місце (-я) для розміщення об’єкту (-ів) зовнішньої реклами № 1/ПР (далі –Договір № 1/ПР), відповідно до якого КП “Київреклама” встановило за ТОВ “РГ “Малліс” пріоритет на місця розміщення ОЗР за адресами згідно з додатками до цього договору, а ТОВ “РГ “Малліс” зобов’язалося оформити та отримати дозволи на розміщення даних ОЗР у період дії пріоритету;

- на порушення пункту 4 Договору № 1/ПР, яким установлено порядок розрахунків ТОВ “РГ “Малліс” з КП “Київреклама”, назване товариство не здійснило в установлені строки оплату за пріоритет на місця для розміщення ОЗР згідно з виставленими рахунками-фактурами на загальну суму 40 663, 97 грн.;

- крім того, згідно з підпунктом 3.3.2 пункту 3.3 Договору № 1/ПР ТОВ “РГ “Малліс” зобов’язалося розміщувати ОЗР тільки відповідно до умов зареєстрованого та виданого в установленому порядку дозволу на розміщення ОЗР; натомість воно встановило ОЗР без такого дозволу;

- відповідно до підпункту 3.1.3 пункту 3.1 Договору № 1/ПР КП “Київреклама” має право здійснити за рахунок ТОВ “РГ “Малліс” демонтаж ОЗР у випадку самовільного встановлення ОЗР (без наявності дозволу на його розміщення), причому відшкодування витрат КП “Київреклама” з демонтажу та подальшого зберігання ОЗР покладається на ТОВ “РГ “Малліс”;

- загальна сума витрат КП “Київреклама” у зв’язку з демонтажем самовільно встановлених ТОВ “РГ “Малліс” ОЗР склала 9 657, 40 грн.;

- на момент подання позову розмір суми основної заборгованості ТОВ “РГ “Малліс” перед КП “Київреклама” становить 878 892, 55 грн. (828 571, 18 грн. згідно з Договором № 1/ТК; 40 663, 97 грн. згідно з Договором № 1/ПР; 9 657, 40 грн. – згідно з Договором № 1/ПР на відшкодування коштів з демонтажу самовільно встановлених рекламних конструкцій);

- після порушення провадження у справі ТОВ “РГ “Малліс” частково сплатило КП “Київреклама” суму основної заборгованості, і на день розгляду справи місцевим господарським судом сума основної заборгованості становила 453 483, 83 грн.;

- відповідно до пункту 6.3 Договору № 1/ТК за несвоєчасну та/або неповну сплату платежів за право тимчасового користування місцями для розміщення ОЗР ТОВ “РГ “Малліс” сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення;

- пунктом 4.6 Договору № 1/ТК передбачено, що у разі самостійної зміни конструктивної схеми спеціальної рекламної конструкції без оформленого дозволу в установленому порядку, що призвело до збільшення площ рекламоносія та/або до будь-яких інших змін у конструктивній схемі рекламоносія, на який видано дозвіл у встановленому порядку, КП “Київреклама” проводить перерахунок плати за право тимчасового користування місцем для розташування ОЗР по фактичній площі та конструктивній схемі рекламоносія з дня встановлення пріоритету на місце розміщення ОЗР.

Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що:

- відповідно до акта звірки розрахунків, підписаного сторонами 19.10.2007, “після відображення в обліку всіх проводок сальдо становить: 491 737, 02 грн.” на користь КП “Київреклама”;

- зазначений акт підписано ТОВ “РГ “Малліс” із запереченнями (викладеними згодом у відзиві на позовну заяву і в апеляційній скарзі);

- ТОВ “РГ “Малліс” зазначено, що деякі рахунки-фактури на загальну суму 386 766, 18 грн. є підробленими. Таке твердження воно мотивує тим, що на спірних рахунках немає підпису особи, яку зазначено в рахунках; на думку названого товариства, замість підписів бухгалтерів Глущук М.Ю., Волощенко Л.М. і Мельничук Н.М. у рахунках міститься підпис невідомої особи;

- КП “Київреклама” у своїх поясненнях зазначило, що рахунки на підробленість яких посилається ТОВ “РГ “Малліс”, дійсно підписані не тими особами, прізвища яких зазначено в цих рахунках;

- крім того, КП “Київреклама” не доведено, що спірні рахунки були отримані ТОВ “РГ “Малліс” у порядку, передбаченому пунктом 4.5 Договору № 1/ТК;

- відтак розмір основної заборгованості ТОВ “РГ “Малліс” перед КП “Київреклама” складає різницю між сумою, зазначеного в акті звірки взаєморозрахунків від 19.10.2007 (491 737, 02 грн.) та сумою, зазначеною в спірних рахунках (386 766, 18 грн.), тобто 104 970, 84 грн.;

- згідно з Договором № 1/ПР розмір основного боргу на момент подання позову становив 40 663, 97 грн.; після подання позову сплачено 38 253, 60 грн. заборгованості за цим договором, залишок боргу становить 2 410, 37 грн.;

- таким чином, стягненню підлягає загальна сума основного боргу 107 381, 21 грн.;

- виходячи з цієї суми, нараховуються суми пені, 3% річних і збитків від інфляції.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 ГК України також передбачено, що:

- суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

За приписами частини другої статті 43 і частини першої статті 33 ГПК України сторони у справі обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням установлених фактичних обставин справи та з огляду на наведені законодавчі приписи суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваної постанови дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог у сумах, зазначених у резолютивній частині згаданої постанови.

Зазначаючи про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, скаржник фактично вдається до заперечення обставин, установлених цим судом, та спростування здійсненої ним оцінки доказів у справі. Проте згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, наведені у скарзі доводи не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов’язує можливість прийняття рішення стосовно скасування оскаржуваного судового акта.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 зі справи № 15/660 залишити без змін, а касаційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) “Київреклама” –без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов