ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№ 10/255-4912

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконт"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

20.05.2008р.

у справі

№10/255-4912

Господарського суду

Тернопільської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконт"

до

1). Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області

2). Державної акціонерної компанії "Хліб України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

ДП ДАК "Хліб України" "Тернопільський комбінат хлібопродуктів"

про

спонукання до продовження дії договору оренди нерухомого майна №31 від 07.08.2001р. на новий термін

за участю представників

- позивача:

Дуровича М.Ф. (директор, протокол зборів засновників

від 12.08.1999р.)

- відповідача-1:

Прокопишин О.А. (довіреність №01 від 03.01.2008р.)

- відповідача-2:

Стегній Л.М. (довіреність №02-14/197 від 08.09.2008р.)

- третьої особи:

не з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2008р. (суддя Півторак М.Є.) вказаний позов задоволено, постановлено визнати продовженим Договір оренди №31 нерухомого майна, що належить до державної власності, укладений 07 серпня 2001 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віконт" терміном до 01 вересня 2009 року.

Оскарженою постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.2008р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Кузь В.Л., суддів Городечної М.І., Юркевич М.В.) вказане рішення суду скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені Державною акціонерною компанією "Хліб України" за подання та розгляд апеляційної скарги у розмірі 42, 50 грн., покладені на позивача.

В касаційній скарзі позивач просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.2008р. скасувати, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: п.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Постанови Кабінету Міністрів України "Про прискорення приватизації хлібоприймальних та хлібозаготівельних підприємств", ч.1 ст.641 Цивільного кодексу України, п.2 ч.1 ст.83, ст.89 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 просить залишити без змін оскаржену постанову суду, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідач-2 у відзиві на касаційну скаргу посилається на те, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з повним з’ясуванні всіх обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак просить залишити її без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Третя особа не використала наданого законом права на участь свого представника у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, між відповідачем-1 як орендодавцем та позивачем, як орендарем 07 серпня 2001 року укладено договір оренди нерухомого майна №31, яке належить до державної власності на строк до 07.08.2003р. На виконання цього договору позивачу було передано у строкове платне користування будівлі: побутове приміщення з лабораторією площею 138, 5 м2; склад під зерновідходи площею 432, 4 м2; свинарник площею 333, 6 м2, які розміщені на території млина за адресою с. Миролюбівка Тернопільського району, баланосоутримувачем яких є ДП "Тернопільський комбінат хлібопродуктів". Договір продовжував свою дію до 07.08.2007 року.

25.04.2007р. між цим ж сторонами укладено угоду №1 про внесення змін до цього договору, при цьому строк дії договору не змінювався.

Позивач звернувся з позовом про спонукання продовжити дію договору оренди нерухомого майна від 07 серпня 2001 року № 31 на новий термін.

Суд першої інстанції задовольняючи позов визнав продовженим вказаний Договір оренди №31 нерухомого майна, терміном до 01 вересня 2009 року, посилаючи на наявність до того законних підстав.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи вказане рішення суду та приймаючи нове, про відмову в позові, виходив з того, що суд першої інстанції розглянув позовні вимоги, які не заявлялись, що є порушенням норм процесуального права. Також, відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що угодою про внесення змін до договору оренди було передбачено, що продовження договору оренди на новий строк здійснюється шляхом укладення додаткової угоди до договору з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження, а саме, послався на постанову Кабінету Міністрів України від 27.12.2006р. №1846.

Суд касаційної інстанції переглядаючи вказані судові рішення виходить з наступного.

З приписів ст.ст.1, 54, 83, 84 ГПК України вбачається, що особи, у випадках, передбачених законодавчими актами України, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів і зміст позовних вимог викладається в позовній заяві, розгляд якої здійснює господарський суд та за результатами розгляду приймає рішення. При цьому господарський суд не наділений повноваженнями змінювати позовні вимоги.

Таким чином суд касаційної інстанції, виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що в порушенням норм процесуального права суд першої інстанції розглянув позовні вимоги, які не заявлялись, а позовні вимоги, які було заявлено, цим судом не розглянуто.

Крім того, згідно ст.17 ч.3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на укладення договору припиняється. Постановою Кабінету Міністрів України №1846 від 27.12.2006 року "Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна" орендна ставка була збільшена до 15 %.

За вказаних обставин позивач пред’явивши даний позов вказаних норм права не врахував і просив спонукати продовжити дію договору оренди нерухомого майна від 07 серпня 2001 року № 31 на новий термін без врахування вказаних норм права, а саме щодо збільшення орендної ставки.

Щодо доводів, викладених в касаційній скарзі відносно зазначення в оскарженій постанові відомостей про явку представника позивача в судове засідання на час її прийняття, то в постанові суду апеляційної інстанції має місце описка щодо представництва позивача, оскільки з матеріалів справи (довіреності на а.с.147) вбачається, що Микитович М.М. представляв інтереси відповідача-1.

Однак вказана обставина не може бути відповідно до приписів ст.111-10 ГПК України підставою для скасування оскарженої постанови, а вказана описка підлягає виправленню відповідно до ст.89 ГПК України.

Крім того, із протоколу судового засідання від 13.05.2008р. вбачається, що представник позивача приймав участь у судовому засіданні, та був належним чином повідомлений про час та місце наступного судового засідання, що не заперечувалось особою, яка подала касаційну скаргу, в її тексті.

Наведеним спростовуються доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з’ясував дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосував норми матеріального права, що регулюють їх спірні відносини, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконт" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.2008р. у справі №10/255-4912 Господарського суду Тернопільської області –без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало