Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2008 р. Справа № 49/71-08

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Олійника В.Ф., судді - Гончар Т.В., судді Кравець Т.В.

при секретарі Бухановій Т.А.

за участю прокурора –Семинякін І.В.

представників сторін:

позивача – Танчик Н.В. (дов. № 38-2808 від 20.07.07р.)

відповідача – Борисенко О.О. (дов. № 400 від 23.09.08р.)

розглянувши апеляційну скаргу ДП "Харківський завод транспортного устаткування" (вх. № 2146 Х/2-5 ) на рішення господарського суду Харківської області від 20.05.2008 року по справі № 49/71-08

за позовом Першого заступника прокурора м. Харкова в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків, КП "Харківські теплові мережі", м. Харків

до ДП "Харківський завод транспортного устаткування", м. Харків

про стягнення 83948,47 грн.

встановила:

Заступник прокурора звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою та просив суд стягнути з відповідача на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованість за спожиту теплову енергію без достатніх підстав за період з жовтня 2006р. по грудень 2006р. у розмірі 83948,47 грн. Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що відповідач, зобов*язаний відшкодувати КП "Харківські теплові мережі" вартість спожитої теплової енергії без достатньої підстави, встановленої законом або договором, але не сплачує суму боргу у добровільному порядку, чим порушує інтереси держави, оскільки невиконання зобов'язань за спожиту теплову енергію тягне за собою ненадходження коштів до державного бюджету.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.05.2008 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування" на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" - 83948,47 грн. заборгованості. Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення мотивовано правомірністю вимог позивача про стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії у розмірі 83948,47 грн., яка останнім не сплачена.

Державне підприємство "Харківський завод транспортного устаткування" в апеляційній скарзі порушує питання про скасування зазначеного рішення і просить в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права щодо підстав виникнення прав та обов’язків, однією з яких є договір та інші право чини, укладення якого не мало місця.

Заступник прокурора м. Харкова просить апеляційну скаргу ДП "Харківський завод транспортного устаткування" залишити без задоволення, посилаючись на те, що вимоги, викладені в скарзі, безпідставні та необгрунтовані.

Харківська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу ДП "Харківський завод транспортного устаткування" просить залишити скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін, як законне і обґрунтоване та заявила клопотання про розгляд справи за відсутністю її представника.

КП "Харківські теплові мережі" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Харківської області від 20.05.2008 року залишити без змін, в задоволенні апеляційної скарги апелянту відмовити, посилаючись на його обов’язок відшкодувати вартість спожитої без достатніх підстав теплової енергії у повному обсязі, згідно приписів ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Як видно з матеріалів справи і встановлено судом апеляційної інстанції на балансі ДП "Харківський завод транспортного устаткування" знаходяться житлові будинки-гуртожитки по вул. Достоєвського, 3 та 3А, в які позивач здійснював постачання теплової енергії, що підтверджується актами № 178/2953 і № 178/2962 підключення споживача до джерела теплової енергії від 19.10.2006 року та актами № 178/2807-В і № 178/2804-В відключення вбудованого споживача від джерела теплової енергії від 17.04.2007р., складеними в присутності представника КП та споживача, копії яких додані до матеріалів справи. В актах зазначена опалювальна площа приміщень та визначене теплове навантаження на опалення.

Представником Комунального підприємства в порядку здійснення контролю за режимами споживання теплової енергії був складений акт обстеження системи теплоспоживання об'єкта № 178/234 від 24.11.2006 року за вищевказаними адресами, яким встановлено, що на момент обстеження об*єкту з споживачем не укладено договір на постачання теплової енергії та не виконаний розрахунок навантаження на опалення. Акт складений в присутності представників теплопостачальника та начальника ЖЕО ДП "Харківський завод транспортного устаткування". Перевіряючим зроблений припис споживачу –укласти з КП договір на постачання теплової енергії та виконати розрахунок навантаження на опалення. Строк виконання -10 днів.

Договір на користування тепловою енергією на потреби опалення гуртожитків в опалювальний сезон 2006-2007р.р. укладений не був.

Позивачем, відповідно до ст. 530 ЦК України 13.11.07р. була направлена відповідачеві вимога № 991/юр виконати зобов’язання по сплаті за безпідставно спожиту теплову енергію у розмірі 83948,47 грн. Проте відповідач на вимогу відповіді не надав, заборгованість не сплатив.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 1182 від 20.12.06р. будинки за адресами: в’їзд Достоєвського, 3 та 3А виключені із числа гуртожитків підприємства, за виключенням нежитлових приміщень першого поверху по в’їзду Достоєвського, 3 загальною площею 284,5 кв.м. Дозволено підприємству закріпити за мешканцями будинків займану ними площу та відкрити особові розрахунки.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що договір на користування тепловою енергією на потреби опалення в період опалювального сезону 2006-2007р.р. відповідач з позивачем не укладав. Позивачем за період з жовтня 2006р. по грудень 2006р. розраховано вартість безпідставно спожитої відповідачем теплової енергії у розмірі 83948,47 грн., яка ним не сплачена на вимогу тепло постачальника. Розрахунок нарахувань споживання підприємством теплової енергії на опалення доданий позивачем до позовної заяви.

Статтею 1212 та ч. 2 ст. 1213 ЦК України передбачений обов’язок особи яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, повернути потерпілому це майно, а у разі неможливості повернути майно в натурі відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. При цьому встановлення вини в діях зобов’язаної особи не вимагається, оскільки безпідставно придбане майно може бути результатом події, поведінки самого потерпілого, третіх осіб.

Виходячи з приписів зазначених вище норм суд визнав вимоги позивача про стягнення 83948,47 грн. вартості безпідставно спожитої теплової енергії правомірними, належно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З такими висновками не погоджується колегія судів апеляційної інстанції, з наступних підстав.

Законами України «Про житлово-комунальні послуги»(далі-Закон), «Про теплопостачання», постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» встановлено, що відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

На підставі ст. 20 Закону споживач зобов’язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем (надавачем житлово-комунальних послуг споживачу) на основі типового договору, а обов’язок виконавця в силу ст. 21 Закону підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Аналіз вище приведених положень відповідних норм законів у їх системному зв'язку приводить до висновку про те, що для даного виду послуг законодавством встановлений обов’язковий порядок укладання договору і тільки його укладання є підставою для виникнення зобов’язань для сторін.

Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 03.10.2007р. також передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

За договором купівлі-продажу продавець зобов*язується передати покупцеві майно у власність або повне господарське відання чи оперативне управління, а останній зобов*язується прийняти це майно і сплатити за нього обумовлену угодою грошову суму. Це оплатний, двосторонній і консенсуальний договір. Він спрямований на безповоротне відчуження продавцем майна і перехід його у власність (повне господарське відання чи оперативне управління) покупця і, отже, є юридичною підставою виникнення таких зобов*язальних правовідносин, які зумовлюють появу у покупця абсолютного речового права.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної із сторін прав та обов*язків. Іншими словами, у договорі купівлі-продажу відповідним правам та обов*язкам продавця кореспондуються відповідні обов*язки та пава покупця і навпаки.

Правове регулювання відносин купівлі-продажу здійснюється ЦК України, законами України «Про захист прав споживачів», іншими законами та численними нормативно-правовими актами.

В силу ст. 660 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Доки сторони не дійдуть згоди щодо цих двох умов, договір не може вважатися укладеним, незважаючи на погодження усіх можливих інших умов (строк, місце, спосіб виконання тощо).

Законодавство визначає певні вимоги, яким має відповідати предмет договору купівлі-продажу.

Ціна має бути обов’язково визначена в договорі шляхом досягнення сторонами щодо цього обопільної згоди.

За чинним законодавством сторони у договорі купівлі-продажу, які займаються підприємницькою діяльністю, в передбачених законом випадках повинні керуватись державними фіксованими чи регульованими цінами.

За змістом Закону України «Про теплопостачання»теплова енергія –товарна продукція, що виробляється на об’єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Договірні зобов’язання між тепловою організацією та споживачем виникають у зв’язку з передачею продукції (товару) споживачу з відповідними належними якісними показниками.

З матеріалів справи не вбачається, що теплопостачальник направив пропозицію укласти договір на запропонованих умовах, а споживач, як покупець прийняв пропозицію на певних умовах та продукцію продавця.

Таким чином матеріали справи не підтверджують укладання договору письмово, а також шляхом здійснення так званих конклюдентних дій.

Матеріали спрви –акти підключення та відключення споживача від джерела теплової енергії підтверджують добровільне проведення позивачем постачання теплової енергії споживачу, в порушення вимог Закону, щодо продажу енергії виключно на договірних засадах.

В такому випадку відсутній і факт недобросовісності з боку одержувача товарної продукції, а майно слід розглядати, як належно набуте, оскільки надані позивачем в обґрунтування вимог докази, спростовують обставини, встановлені судом першої інстанції. При цьому суд не дав їм відповідної юридичної оцінки та не встановив особливостей прав та обов’язків сторін у правовідносинах, які виникли між ними, що призвело до помилкового висновку.

Аналіз положень норм щодо підстав виникнення зобов*язань у зв*язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави приводить до висновку, що безпідставно одержане майно не підлягає поверненню і не може бути витребуване позивачем, коли його передача була здійснена за воєвиявленням позивача, тобто добровільно, чого не врахував суд першої інстанції.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 6 Закону України «Про теплопостачання»державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах забезпечення захисту прав та інтересів споживачів у відповідності з вказаним Законом, Законом України «Про захист прав споживачів», іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 5 Закону України «Захист прав споживачів»забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоровця і життєдіяльності.

В силу ст. 4 цього закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне застосувати приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд справи незалежним та неупередженим судом, створеним відповідно до закону, та на судову практику Європейського Суду з прав людини.

Таким чином, апеляційна скарга ДП "Харківський завод транспортного устаткування" є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Перевіривши у відповідності зі ст. ст. 43, 99, 101 ГПК України матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський          суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме щодо правомірності вимог позивача про стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії у розмірі 83948,47 грн., не встановив належним чином характер спірних правовідносин, не дав відповідної юридичної оцінки обставинам, не встановив особливостей і змісту прав і обов’язків сторін, що унеможливлює правильне вирішення даного господарського спору, а тому рішення господарського суду Харківської області від 20.05.2008 року підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 2 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Апеляційну скаргу ДП "Харківський завод транспортного устаткування" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.05.2008 року по справі № 49/71-08 скасувати.

Прийняти нове рішення. В задоволенні позову –відмовити.

Головуючий суддя Олійник В.Ф.

Суддя Гончар Т.В.

Суддя Кравець Т.В.