ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.04.2008 року                                                            Справа № 18/267

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Бойченка К.І.

суддів          Баннової Т.М.

Журавльової Л.І.

секретар

судового засідання:                               Наумов Б.Є.

за участю представників:

від позивача:                               -Сімейко А.М., адвокат, дов. від 28.01.08 б/н;

-Пасларь В.М., директор, паспорт серії ЕК №199423,

виданий 20.05.96 Сєвєродонецьким МВ УМВС України

в Луганській області;

від відповідача:                               -Меліхов М.І., директор, наказ №6-к від 16.02.04;

-Горбенко В.М., представник за дов. №03 від 01.02.08;

за участю колишнього директора відповідача - Хацкова О.М., паспорт серії ЕН №194957 від 11.01.02;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                              Товариства з обмеженою відповідальністю „Реал ЛТД”,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  12.02.08

по справі                                        №18/267 (суддя –Корнієнко В.В.)

за позовом:                                        Товариства з обмеженою відповідальністю

Сєвєродонецьке підприємство „Хімпоставка”,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача:                              Товариства з обмеженою відповідальністю „Реал ЛТД”,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

про                                                  стягнення 57785 грн. 33 коп.

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні за клопотанням представника відповідача від 15.04.08 б/н відповідно до вимог ч. 7 ст. 811 Господарського процесуального кодексу України було здійснено фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу „Діловодство суду”.

У червні 2004 року Товариство з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство „Хімпоставка”, м. Сєвєродонецьк Луганської області (далі за текстом –ТОВ Сєвєродонецьке підприємство “Хімпоставка”, позивач), звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою з вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Реал ЛТД”, м. Сєвєродонецьк Луганської області (далі за текстом –ТОВ „Реал ЛТД”, відповідач), заборгованості у сумі 41960 грн. 40 коп. по оплаті вартості клею, поставленого відповідачу за договором поставки від 14.05.03 №14/05-Р та неустойки у сумі 15824 грн. 93 коп.

Як вбачається з розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, неустойка в сумі 15824 грн. 93 коп. не є власно неустойкою, а складається з наступного:

-          штраф в сумі 2098 грн. 02 коп. (5 % від суми боргу; на підставі ст. 253 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) та п. 66 Положення про поставку продукції виробничо-технічного призначення);

-          пеня в сумі 6210 грн. 14 коп. за 370 днів прострочення (0,04 % за кожен день прострочення від суми боргу; на підставі ст. 253 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) та п. 66 Положення про поставку продукції виробничо-технічного призначення);

-          збитки в сумі 3625 грн. 38 коп. (0,04 % за кожен день прострочення від суми боргу; підстави нарахування цих збитків не вказані);

-          збитки в сумі 3891 грн. 39 коп. (ставки банку по кредиту).

Заявою від 29.01.08 позивач збільшив розмір заявленої до стягнення пені, заявивши до стягнення пеню в сумі 28278 грн. 12 коп. (за період прострочення: з 31.05.03 по 29.01.08) та додатково заявив нові вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в сумі 28113 грн. 46 коп. та 3-х процентів річних в сумі 5874 грн. 45 коп.

Дана заява у частині вимог про стягнення інфляційних нарахувань у сумі 28113 грн. 46 коп. та 3% річних у сумі 5874 грн. 45 коп. господарським судом Луганської області залишена без задоволення, оскільки при зверненні з позовом до місцевого господарського суду вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних позивачем не заявлялися.

За таких обставин, остаточними позовними вимогами є –стягнення з відповідача основного боргу за договором поставки №14/05-Р від 14.05.03 у сумі 41960 грн. 40 коп.; штрафу у розмірі 5% від суми боргу у сумі 2098 грн.; пені за прострочення виконання грошового зобов’язання у сумі 28278 грн. 12 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 12.02.08 у справі №18/267 позов задоволений частково, а саме: з відповідача на користь позивача стягнуто борг у сумі 41960 грн. 40 коп. по оплаті вартості клею, поставленого за договором від 14.05.03 №14/05-Р, штраф у сумі 2098 грн. 02 коп., пеню у сумі 3071 грн. 50 коп., а також витрати по державному миту у сумі 471 грн. 30 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 69 грн. 64 коп.; в решті позову відмовлено.

Згадане рішення суду першої інстанції мотивоване наступним:

-факт поставки позивачем та факт одержання відповідачем клею в асортименті на загальну суму 41960 грн. 40 коп. за договором поставки від 14.05.03 №14/05-Р підтверджується, самим вказаним договором, специфікацією до нього №1 від 14.05.03, накладною позивача від 15.05.03 №РН-0000032, рахунком позивача від 15.05.03 №СФ-0000025, податковою накладною позивача від 15.05.03 №30 та довіреністю відповідача від 15.05.03 серії ЯЕП №822660; за таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 41960 грн. 40 коп. підлягають задоволенню;

-доводи відповідача про те, що він господарських відносин з позивачем ніколи не мав, що вказаний договір поставки є фіктивним, оскільки він був підписаний колишнім директором відповідача з метою протизаконного одержання грошових коштів відповідача та з метою навмисного доведення відповідача до банкрутства, не приймаються судом до уваги в зв’язку з їх безпідставністю;

-відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем в зв’язку з чим, на підставі п. 66 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 №888, несе відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,04 % суми простроченого платежу за кожен день прострочення та у вигляді штрафу у розмірі 5 % суми від сплати якої він ухилився. Згідно обґрунтованому розрахунку позивача штраф складає 2098 грн. 02 коп.;

-вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 28278 грн. 12 коп. (за період прострочення: з 31.05.03 по 29.01.08) підлягають частковому задоволенню на суму 3071 грн. 50 коп., в зв’язку з необґрунтованим розрахунком пені (необґрунтованим визначенням періоду прострочення), а тому в решті вимог про стягнення пені слід відмовити в зв’язку з їх необґрунтованістю;

-в зв’язку з необґрунтованістю та безпідставністю позовні вимоги про стягнення з відповідача (про що вказано в розрахунку доданому до позовної заяви): збитків в сумі 3625 грн. 38 коп. (0,04 % за кожен день прострочення від суми боргу та збитків в сумі 3891 грн. 39 коп. (ставки банку по кредиту),не підлягають задоволенню;

-заявою від 29.01.08 про збільшення розміру позовних вимог позивач додатково на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) заявив нові вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в сумі 28113 грн. 46 коп. та 3-х процентів річних в сумі 5874 грн. 45 коп. Вказані додаткові нові вимоги не приймаються судом до розгляду, оскільки згідно зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог або зменшити розмір позовних вимог;

-вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3-х процентів річних не є збільшенням розміру позовних вимог, оскільки такі вимоги в позовній заяві не заявлялися; вказані вимоги є новими вимогами, які можуть бути заявлені шляхом пред’явлення позову в загальному порядку;

-ст. 62 Конституції України, ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193, абз. 2 п. 4 Розділу ІХ „Прикінцеві положення” Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Луганської області від 12.02.08 у справі №18/267, відповідач подав до Луганського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу від 21.02.08 б/н, у якій просить згадане рішення скасувати та матеріали даної справи направити до прокуратури Луганської області для проведення додаткової детальної перевірки фактів вказаних у заяві відповідача від 15.07.04 №69 (уточнень апеляційної скарги не було).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що на його думку, оскаржуване рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також те, що господарський суд Луганської області неповно з’ясував обставини справи і цю неповноту пояснив тим, що позивачу та відповідачу надавалась можливість доказування як невиконання умов договору поставки ТОВ „Реал ЛТД”, так і встановлення факту шахрайства з метою отримання грошових коштів за непоставлений товар ТОВ „Хімпоставка”.

Позивач за відзивом від 11.03.08 б/н, який подав до Луганського апеляційного господарського суду, заперечив проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, та просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача –без задоволення.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 25.02.08 відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Реал ЛТД”, м. Сєвєродонецьк Луганської області, від 21.02.08 б/н на рішення господарського суду Луганської області від 12.02.08 у справі №18/267 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Бойченко К.І., суддя –Єжова С.С., суддя –Журавльова Л.І.

У зв’язку з відпусткою судді Єжової С.С. розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 31.03.08, на підставі ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” та ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суддю Єжову С.С. виключено із складу колегії по розгляду апеляційної скарги у справі №18/267 та призначено до складу судової колегії суддю Семендяєву І.В.

У зв’язку з відпусткою судді Семендяєвої І.В. розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 11.04.08, на підставі ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” та ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суддю Семендяєву І.В. виключено із складу колегії по розгляду апеляційної скарги у справі №18/267 та призначено до складу судової колегії суддю Баннову Т.М.

Згідно з ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, оцінивши надані сторонами докази у сукупності, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 42 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено господарським судом Луганської області, між сторонами у даній справі 14 травня 2003 року був укладений договір поставки продукції виробничо-технічного призначення №14/05-Р, відповідно до умов якого позивач 15.05.03 поставив відповідачу клей в асортименті на загальну суму 41960 грн. 40 коп., що підтверджується накладною позивача від 15.05.03 №РН-0000032, яка підписана повноважними представниками сторін за договором, та довіреністю відповідача від 15.05.03 серії ЯЕП №822660 (завірені копії цих документів додані до матеріалів справи).

Відповідач, в свою чергу за згаданим договором зобов’язався оплатити товар протягом 15 календарних днів з моменту поставки товару (п. 5.1 договору від 14.05.03 №14/05-Р).

Крім того, факт поставки позивачем та факт одержання відповідачем клею в асортименті на загальну суму 41960 грн. 40 коп. за договором поставки №14/05-Р від 14.05.03 підтверджується самим вказаним договором, специфікацією до нього №1 від 14.05.03, накладною позивача №РН-0000032 від 15.05.03, рахунком позивача №СФ-0000025 від 15.05.03, податковою накладною позивача №30 від 15.05.03.

Відповідно до ст. 161 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що він господарських відносин з позивачем ніколи не мав, що вказаний договір поставки є фіктивним (тому що був підписаний колишнім директором відповідача з метою протизаконного одержання грошових коштів відповідача та з метою навмисного доведення відповідача до банкрутства) не приймаються судом до уваги в зв’язку з їх безпідставністю.

За заявою відповідача (про підлог документів, зловживання службовим становищем колишнім директором відповідача Хацковим А.Н. і директором позивача, які скоєні з метою одержання незаконним шляхом коштів за фіктивним договором) прокуратурою м. Сєвєродонецька проводилася дослідча перевірка за вказаними відповідачем фактами.

За результатами вказаної перевірки старшим слідчим прокуратури м. Сєвєродонецька Пивоваровим К.М. 27.11.04 винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи за відсутністю ознак складу злочину.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідач свої господарські зобов’язання щодо оплати поставленої продукції не виконав.

Борг відповідача складає 41960 грн. 40 коп., що підтверджується вищевказаними матеріалами справи.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 41960 грн. 40 коп. підлягають задоволенню.

В матеріалах даної справи відсутні докази здійснення безтоварної операції за договором, на підставі якого заявлений позов.

Умовами п. 6.1 договору №14/05-Р від 14.05.03 сторони передбачили, що у випадку невиконання своїх зобов’язань за договором вони несуть відповідальність у відповідності з главою 23 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року).

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) договори поставки укладаються і виконуються у відповідності з Положеннями про поставки, затвердженими Радою Міністрів СРСР, і Особливими умовами поставки окремих видів продукції, затвердженими в порядку, що встановлений Радою Міністрів СРСР, а в передбачених їм випадках –Радою Міністрів УРСР.

Згідно з ч.1 ст. 253 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) неустойка (штраф, пеня) і збитки за порушення зобов’язань за договором поставки стягуються у відповідності з Положеннями про поставки і Особливими умовами поставки, зазначеними у ст. 252 цього Кодексу.

Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем в зв’язку з чим, на підставі п. 66 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 №888, несе відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,04 % суми простроченого платежу за кожен день прострочення та у вигляді штрафу у розмірі 5 % суми від сплати якої він ухилився.

Згідно обґрунтованому розрахунку позивача штраф складає 2098 грн. 02 коп., тому він підлягає до стягнення у повному розмірі.

Пеня підлягає до стягнення в сумі 3071 грн. 50 коп. за шестимісячний строк розрахунку, а в останній частині пеня до стягнення не підлягає за необґрунтованістю.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача (про що вказано в розрахунку доданому до позовної заяви):

-          збитків в сумі 3625 грн. 38 коп. (0,04 % за кожен день прострочення від суми боргу; підстави нарахування цих збитків не вказані);

-          збитків в сумі 3891 грн. 39 коп. (ставки банку по кредиту), не підлягають задоволенню в зв’язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення господарського суду Луганської області від 12.02.08 у справі №18/267 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, а тому судовою колегією Луганського апеляційного господарського суду залишається без змін.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита у сумі 235 грн. 65 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покладаються на відповідача (заявника скарги) –Товариство з обмеженою відповідальністю „Реал ЛТД”, м. Сєвєродонецьк Луганської області.

У судовому засіданні за згодою представників сторін оголошені вступна та резолютивна частини даної постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 49, ч. 7 ст. 811, ст. ст. 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Реал ЛТД”, м. Сєвєродонецьк Луганської області, від 21.02.08 б/н на рішення господарського суду Луганської області від 12.02.08 у справі №18/267 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Луганської області від 12.02.08 у справі №18/267 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті державного мита у розмірі 235 грн. 65 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покласти на відповідача (заявника скарги) –Товариство з обмеженою відповідальністю „Реал ЛТД”, м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                   К.І. Бойченко

Суддя                                                                                Т.М. Баннова

Суддя                                                                                Л.І. Журавльова