СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

19 серпня 2008 року

Справа № 2-2/5416-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Степанов Денис Григорович, довіреність №01/11-465 від 06.06.08;

3-ої особи: не з'явився;

прокурора: не з'явився;

розглянувши апеляційне подання Прокурора Автономної Республіки Крим на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Толпиго В.І.) від 05-12.06.2007 року у справі № 2-2/5416-2007

за позовом           Виробничо-комерційної фірми "Титан" (вул. Промислова, 5,Фрунзе, Сакський район,96576)

до           Державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" (вул. Ленінградська, 41,Гурзуф, м. Ялта,98645)

3-тя особа Будівельно-виробниче підприємство "Будівельник-Плюс" (вул. Глінки/Ж. Дерюгіної, 57в/2а,Сімферополь,95000)

за участю прокурора Автономної Республіки Крим (вул. Севастопольська, 21, м. Сімферополь, 95000)

про стягнення 6575623,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Виробничо-комерційна фірма “Титан” звернулась до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з Державного підприємства України “Міжнародний дитячий центр “Артек” 5535036,64 грн. боргу, річних в сумі 470478,07 грн., суми інфляції у розмірі 570108,77 грн.

На підставі листа №05/1-560вих/07 від 10.05.2007 року до участі у справі вступив представник Прокуратури Автономної Республіки Крим.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 10.05.2007 року залучено будівельно-виробниче підприємство “Будівельник-плюс” у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Толпиго В.І.) від 05-12.06.2007 року у справі №2-2/5416-2007 позов задоволено.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що 20.03.2003 року між виробничо будівельної фірмою “Євробуд” та виробничо-комерційною фірмою “Титан” був укладений договір підряду №5/1. Пізніш між виробничо будівельної фірмою “Євробуд”, виробничо-комерційною фірмою “Титан” та Державним підприємством України “Міжнародний дитячий центр “Артек” був укладений договір від 23.03.2004 року №15 про переведення боргу за договором підряду №5/1 від 20.03.2003 року, за умовами якого відповідач зобов'язався перерахувати 5535036,64 грн. на розрахунковий рахунок позивача протягом 30 днів після його підписання. Проте зобов'язання відповідачем не були виконані, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор Автономної Республіки Крим звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційне подання мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що не сплинув строк позовної давності щодо вимог за договором №15 від 23.03.2004 року. Також прокурор вказує на те, що судом першої інстанції не було надано об’єктивної оцінки договору уступки права вимоги від 15.03.2004 року, оскільки на момент його укладення Державне підприємство України “Міжнародний дитячий центр “Артек” мало дебіторську заборгованість перед виробничо будівельної фірмою “Євробуд” в сумі 1260900,00 грн.

Слухання справи, призначені на 21.08.2007 року та 11.09.2007 року, були відкладені у зв’язку з клопотаннями представників сторін.

Розпорядженням в.о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду Видашенко Т.С. від 11.09.2007 року у складі колегії було замінено суддю Латиніна О.А. на суддю Голика В.С.

Ухвалою в.о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду Видашенко Т.С. від 11.09.2007 року строк розгляду справи продовжено на один місяць у порядку, передбаченому статтею 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням в.о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду Видашенко Т.С. від 02.10.2007 року у складі колегії було замінено суддю Фенько Т.П. на суддю Латиніна О.А.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.10.2007 року у справі було призначено судово-бухгалтерську експертизу, провадження у справі зупинено.

Висновок експерта №2851 від 27.06.2008 року (судово-бухгалтерська експертиза) у справі №2-2/5416-2007 надійшов на адресу суду 22.07.2008 року.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.08.2008 року провадження у справі поновлено.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Сотула В.В. від 19.08.2008 року у складі колегії було замінено суддю Голика В.С. на суддю Плута В.М.

У судовому засіданні 19.08.2008 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційного подання.

Представники позивача та третьої особи, а також прокурор у судове засідання не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Оскільки явка в судове засідання згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України –це право, а не обов’язок сторін, справа може розглядатися без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, колегія вважає за можливе переглянути рішення суду першої інстанції за відсутності представників позивача та третьої особи, а також прокурора.

Розглянувши повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія встановила наступне.

При повторному розгляді справи в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України Севастопольський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між виробничо будівельної фірмою “Євробуд” та Державним підприємством України “Міжнародний дитячий центр “Артек” був укладений договір генпідряду №759 від 28.12.2002 року на виконання ремонтно-будівельних робіт і проектних робіт по реконструкції Державного підприємства України “Міжнародний дитячий центр “Артек”.

20.03.2003 року між виробничо будівельної фірмою “Євробуд” та виробничо-комерційною фірмою “Титан” був укладений договір підряду №5/1 відповідно до якого виробничо-комерційна фірма “Титан” узяла на себе зобов’язання по виконанню капітального ремонту корпусів “Ізумрудний”, “Оранжевий”, “Блакитний”, “Червоний”, “Жовтий”, комп’ютерного клубу, по поточному ремонту приймального корпусу, залу “Дружба”, адміністративного корпусу.

Позивач у справі у виконання зобов'язань за договором №5/1 від 20.03.2003 року виконав роботи по реконструкції спальних корпусів, які прийняті генпідрядником (виробничо будівельної фірмою “Євробуд”), підписані довідки вартості виконаних робіт.

Між виробничо будівельною фірмою “Євробуд” і виробничо-комерційною фірмою “Титан” було проведено звірку взаємних розрахунків, складений акт звірки від 31.03.2004 року, згідно з яким заборгованість перед виробничо-комерційною фірмою “Титан” складає 5535035,64 грн.

Також матеріалами справи підтверджено, що між виробничо будівельної фірмою “Євробуд”, виробничо-комерційною фірмою “Титан”, Державним підприємством України “Міжнародний дитячий центр “Артек” був укладений договір про переведення боргу від 23.03.2004 року №15, за умовами якого виробничо будівельна фірма “Євробуд” (первинний боржник), Державне підприємство України “Міжнародний дитячий центр “Артек” (новий боржник) і виробничо-комерційна фірма “Титан” (кредитор) домовилися про те, що первинний боржник переводить борг в сумі 5535036,64 грн. за договором підряду №5/1 від 20.03.2003 року, укладений між первинним боржником та виробничо-комерційною фірмою “Титан”, а новий боржник (Державне підприємство України “Міжнародний дитячий центр “Артек”) приймає на себе зобов'язання за договором №5/1 від 20.03.2003 року.

Згідно з пунктом 3.1 договору №15 від 23.03.2004 року Державне підприємство України “Міжнародний дитячий центр “Артек” зобов'язано перерахувати суму боргу протягом 30 днів після підписання договору.

Проте, грошові кошти у встановлений договором термін не були перераховані, що стало підставою для звернення з позовом про примусове стягнення суми боргу.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає апеляційне подання Прокурора Автономної Республіки Крим таким, що підлягає задоволенню, у зв’язку з наступним.

Як встановлено абзацом 2 пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, а також абзацом 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до господарських та цивільних відносин, що виникли до набрання чинності Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України, положення зазначених кодексів застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Оскільки правовідносини між сторонами щодо виконання умов договору підряду №5/1 від 20.03.2003 року продовжують існувати після набрання чинності Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, тому судова колегія вважає за необхідне при вирішенні спору застосовувати норми саме цих Кодексів.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України.

20.03.2003 року між виробничо будівельної фірмою “Євробуд” та виробничо-комерційною фірмою “Титан” був укладений договір підряду №5/1. Заборгованість за вказаним договором станом на 31.03.2004 року склала 5535035,64 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладення договору №15 від 23.03.2004 року про переведення боргу Державне підприємство України “Міжнародний дитячий центр “Артек” прийняло на себе зобов’язання по сплаті суми заборгованості за договором підряду №5/1 від 20.03.2003 року.

Правовідносини щодо заміни сторін у зобов’язанні регулюються статтями 512-523 Цивільного кодексу України.

Статтею 520 зазначеного Кодексу встановлено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Відповідно до вимог статті 522 Кодексу форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, якою встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

З аналізу зазначених норм вбачається, що правочин про заміну боржника у зобов’язанні не є новим зобов’язанням у розумінні норм частини 1 статті 173 Господарського кодексу України та частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України. А заміна сторони у зобов’язанні є лише правовою конструкцією зміни складу учасників правовідносин, яка не змінює суті зобов’язання.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що спірні правовідносини виникли у зв’язку з порушенням умов саме договору підряду №5/1 від 20.03.2003 року.

Як вбачається з тексту відзиву на позовну заяву Державного підприємства України “Міжнародний дитячий центр “Артек” від 10.05.2007 року №01/11-408 та апеляційного подання Прокурора Автономної Республіки Крим учасники судового процесу наполягали на застосуванні позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до вимог статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Кодексу).

Так, судова колегія дійшла до висновку, що спірні відносини виникли у зв’язку з невиконанням відповідачем умов договору підряду №5/1 від 20.03.2003 року щодо оплати вартості виконаних робіт, пунктом 3.2 якого встановлено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі актів прийому виконаних робіт форми КБ-2В и довідки КБ-3, підписаних сторонами.

У матеріалах справи містяться довідки форми КБ-3, які підписані сторонами, за період з квітня по вересень 2003 року, тобто перебіг строку позовної давності почався саме у цей період.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду з позовом 23.03.2007 року, про що свідчить штамп суду.

Згідно з частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Твердження суду першої інстанції стосовно того, щ9о перебіг позовної давності повинен починатись з останнього дня сплати за договором про переведення боргу №15 від 23.03.2004 року, є помилковим, оскільки статтею 262 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку про те, що строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за договором підряду №5/1 від 20.03.2003 року сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що виробничо будівельної фірмою “Євробуд”, виробничо-комерційною фірмою “Титан”, Державним підприємством України “Міжнародний дитячий центр “Артек” був укладений договір поступки права вимоги від 15.03.2004 року №140, відповідно до якого виробничо будівельна фірма “Євробуд” поступилася виробничо-комерційній фірмі “Титан” право вимоги від відповідача у справі сплати 5057770,94 грн.

Як вбачається з вказаного договору предметом його було право вимоги щодо сплати сум коштів за договором підряду №5/1 від 20.03.2003 року.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог частин 1 статті 215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з статтею 838 Кодексу підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з умов пункту 1.1 договору підряду №5/1 від 20.03.2003 року виробничо будівельна фірма “Євробуд” доручає, а виробничо-комерційна фірма “Титан” виконує власними та притягнутими силами та засобами комплекс будівельно-монтажних робіт з реконструкції об’єкта, а виробничо будівельна фірма “Євробуд” зобов’язується прийняти та оплатити ці роботи відповідно до умов вказаного договору.

Таким чином, нормами цивільного законодавства та умовами договору підряду №5/1 від 20.03.2003 року встановлена відсутність права вимоги виробничої будівельної фірми “Євробуд” щодо сплати вартості виконаних робіт за договором підряду №5/1 від 20.03.2003 року, що свідчить про недійсність договору уступки права вимоги №140 від 15.03.2004 року.

Більш того матеріалами справи, а саме висновком судово-бухгалтерської експертизи №2851 від 27.06.2008 року, підтверджено, що Державне підприємство України “Міжнародний дитячий центр “Артек” мало дебіторську заборгованість перед виробничо будівельної фірмою “Євробуд” за виконані роботи з реконструкції і ремонту станом на момент укладення договору переведення боргу №15 від 23.03.2004 року в сумі 8795570,41 грн.

Пізніш між тими ж сторонами був укладений договір про переведення боргу №15 від 23.03.2004 року, відповідно до умов якого Державне підприємство України “Міжнародний дитячий центр “Артек” прийняло на себе зобов’язання виробничо будівельної фірми “Євробуд” щодо сплати вартості робіт за договором підряду №5/1 від 20.03.2003 року на користь виробничо-комерційної фірми “Титан” у розмірі 5535036,64 грн.

Судом першої інстанції також було встановлено, що 21.02.2005 року Державне підприємство України “Міжнародний дитячий центр “Артек” (первісний боржник), виробничо-комерційна фірма “Титан” (кредитор) та будівельно-виробниче підприємство "Будівельник-Плюс" (новий кредитор) уклали договір №178 про переведення боргу, який за його умовами є фактично договором про уступку права вимоги (заміну кредитора).

За умовами пункту 1.1 договору №178 від 21.02.2005 року Державне підприємство України “Міжнародний дитячий центр “Артек” зобов’язано було у виконання договору від 23.03.2004 року №15, після нарахування грошових коштів на його рахунок за реалізацію пансіонату “Гліцинія” протягом одного банківського дня перерахувати на рахунок будівельно-виробничого підприємства "Будівельник-Плюс" 3500000 грн.

У пункті 2.3 договору сторони оговорили умову, згідно з якою після оплати 3500000,00 грн., договір про переведення боргу від 23.03.2004 року №15 вважається виконаним.

Відповідно до умов пункту 3.4 вказаного договору всі умови договору №15 від 23.03.2004 року про переведення боргу, які суперечать даному договору, вважаються такими що втратили силу.

Договір №178 від 21.02.2005 року є дійсним.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що сторони фактично уклали договір про заміну кредитора у зобов’язанні, що виникло на підставі договору підряду №5/1 від 20.03.2003 року.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що оскільки позивач у справі - виробничо-комерційна фірма “Титан” –фактично вибув з суб’єктного складу правовідносин, які виникли на підставі договору підряду №5/1 від 20.03.2003 року, тому підстав для звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості за вказаним договором не вбачається у зв’язку з відсутністю порушеного права або законного інтересу позивача.

З огляду на вказане підстав для задоволення позовних вимог виробничо-комерційної фірми “Титан” не має, тому рішення господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Керуючись статтею 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання Прокурора Автономної Республіки Крим задовольнити.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 05-12.06.2007 року у справі №2-2/5416-2007 скасувати.

3. У задоволенні позову відмовити.

Головуючий суддя

Судді