ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2008 р.

№ 6/945/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача

- Герман О.С.,

відповідача

- не з'явився,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Новобузької районної ради Миколаївської області

на постанову

від 13.05.2008 Одеського апеляційного господарського суду

у справі

№6/945/07

за позовом

ТОВ "Миколаївський завод будівельної кераміки"

до

Новобузької районної ради Миколаївської області

про

спонукання до укладення договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 30.01.2008 (суддя Ткаченко О.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 (судді: Пироговський В.Т., Картере В.І., Жеков В.І.), позов задоволено –на підставі ст.ст.7,8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" зобов'язано Новобузьку районну раду Миколаївської області укласти відповідно до рішення ради від 29.12.2004 №387 договір купівлі-продажу майнового комплексу цегельного заводу, розташованого за адресою: м.Новий буг, вул.Заводська,58.

Новобузька районна рада в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме п.51 Державної програми приватизації на 2000-2002рр., ст.ст.8,23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств", ч.10 ст.59, ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 №14-рп/2000 у справі №1-16/2000 та ст.ст.79,83 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що на момент прийняття судами попередніх інстанцій оскаржуваних рішення та постанови рішення Новобузької районної ради Миколаївської області від 24.09.2007 №228 (останнім скасовано рішення відповідача від 29.12.2004 №387) не було визнано незаконним, отже, було чинним, в зв'язку з чим у позивача було відсутнє право на приватизацію спірного об'єкта шляхом викупу, набуте за рішенням від 29.12.2004 №387, оскільки неможливо виконати рішення, що втратило чинність. Окрім того, згідно з рішенням Новобузької районної ради Миколаївської області від 26.12.2007 №280 "Про перелік об'єктів, що є спільною власністю територіальних громад сіл, міста Новобузького району, які підлягають приватизації (відчуженню) у 2008 році" затверджено, що єдиний майновий комплекс цегельного заводу, розташований за адресою: м.Новий буг, вул.Заводська,58, підлягає приватизації у 2008 році шляхом аукціону. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 №14-рп/2000 у справі №1-16/2000 включення підприємства до іншого, ніж пропонує покупець, переліку об'єктів приватизації не може розглядатися як відмова у приватизації. Таким чином, на думку скаржника, позивач не був позбавлений права на приватизацію майнового комплексу взагалі, оскільки реалізувати своє право він може на конкурентних засадах.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судами попередніх інстанцій та заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова –скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про задоволення позову апеляційний господарський суд виходив з того, що:

01.08.2003р. на підставі договору оренди майна, що належить до спільної власності територіальних громад району, ТОВ “Миколаївський завод будівельної кераміки” отримало правовий статус орендаря майнового комплексу цегельного заводу з пресовим, сушильними приміщеннями, печами випалення, іншими приміщеннями та обладнанням, розміщеного за адресою: м.Новий Буг, вул.Заводська,58, згідно підписаного того ж дня акту прийому-передачі.

06.12.2004р. позивач звернувся до відповідача із заявою про викуп орендованого майна, яка задоволена рішенням ХХХ сесії 4 скликання Новобузької районної ради Миколаївської області від 29.12.2004 № 387.

Апеляційна інстанція зазначила, що за правилами Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” з моменту прийняття уповноваженим органом рішення про приватизацію підприємства шляхом викупу в органу приватизації (продавця) та особи, яка в установленому порядку відповідну заяву (покупця), виникають взаємні права та обов'язки, пов'язані із відчуженням об'єкту приватизації. Після проходження визначеної названим Законом України процедури укладання угоди за об'єкт приватизації новий власник сплачує за нього обумовлені в договорі купівлі-продажу кошти. При цьому згідно з ч.2 ст.8 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” строк підготовки об'єкта малої приватизації до продажу не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Враховуючи викладене, а також обставини, які підтверджують неправомірність дій відповідача щодо позбавлення позивача набутого ним на законних підставах права на приватизацію майнового комплексу викупу, місцевим господарським судом вірно задоволено позовні вимоги та зобов'язано Новобузьку районну раду Миколаївської області виконати власне рішення від 29.12.2004 №387 та укласти з ТОВ “Миколаївський завод будівельної кераміки” договір купівлі-продажу майнового комплексу цегельного заводу, розміщеного за адресою: Миколаївська область, м.Новий Буг, вул.Заводська,58.

Доводи скаржника про порушення господарським судом першої інстанції вимог ч.1 ст.79 ГПК України апеляційним судом відхилено з тих мотивів, що предметом розгляду в рамках провадження по адміністративній справі є відповідність чинному законодавству рішення Новобузької районної ради Миколаївської області від 24.09.2007 №228 (останнім скасовано рішення відповідача від 29.12.2004 № 387), яке прийнято всупереч компетенції органу місцевого самоврядування, визначеної в Законах України “Про місцеве самоврядування в Україні”, “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, що призвело до позбавлення товариства належного йому права на приватизацію.

Крім того, апеляційний господарський суд визнав обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про недотримання органом місцевого самоврядування двомісячного терміну підготовки до продажу об'єкту приватизації, яка передує укладенню договору купівлі-продажу, оскільки такий висновок повністю відповідає змісту ст.8 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”.

Додатково апеляційна інстанція зазначила, що зміна рішенням Новобузької районної ради Миколаївської області від 26.12.2007р. № 280 способу приватизації майнового комплексу цегельного заводу з викупу на аукціон є за своєю суттю позбавленням позивача наданого права на приватизацію цього об'єкту, що не узгоджується зі змістом Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 по справі №14-рп/2000.

Проте, колегія не може погодитися з висновками суду з огляду на таке.

В основу оскаржуваного рішення про задоволення позову покладено висновок суду про набуття позивачем, як орендарем, права на приватизацію спірного об'єкта способом викупу на підставі рішення Новобузької районної ради Миколаївської області від 29.12.2004 № 387, яким майновий комплекс цегельного заводу, розташований за адресою: м.Новий Буг, вул.Заводська,58, включено до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, на момент пред'явлення позову та вирішення спору рішення Новобузької районної ради Миколаївської області від 29.12.2004 № 387 вже було нечинним, оскільки було скасоване рішенням Новобузької районної ради Миколаївської області від 24.09.2007 №228, а рішенням Новобузької районної ради Миколаївської області від 26.12.2007 №280 "Про перелік об'єктів, що є спільною власністю територіальних громад сіл, міста Новобузького району, які підлягають приватизації (відчуженню) у 2008 році" затверджено, що єдиний майновий комплекс цегельного заводу, розташований за адресою: м.Новий Буг, вул.Заводська,58, підлягає приватизації у 2008 році шляхом аукціону.

Таким чином, позовні вимоги, підставою виникнення яких є нечинне рішення органу місцевого самоврядування, не можуть вважатися обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас касаційна інстанція не приймає до уваги подальші передчасні висновки апеляційного суду про невідповідність рішень Новобузької районної ради Миколаївської області від 24.09.2007 №228 та від 26.12.2007 №280 вимогам Законів України “Про місцеве самоврядування в Україні”, “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” та позбавлення товариства цими рішеннями належного йому права на приватизацію, оскільки такі висновки свідчать про порушення судом апеляційної інстанції ч.2 ст.83 ГПК України шляхом безпідставного виходу за межі позовних вимог. Адже, згідно з п.2 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів і про це є клопотання заінтересованої сторони. Проте, в матеріалах справи відсутнє клопотання ТОВ "Миколаївський завод будівельної кераміки" про визнання недійсними рішень Новобузької районної ради Миколаївської області від 24.09.2007 №228 та від 26.12.2007 №280 в порядку ч.2 ст.83 ГПК України.

Доказів визнання недійсними чи скасування зазначених рішень у встановленому порядку матеріали справи не містять, судом не встановлено та позивачем не представлено.

Колегія також визнає помилковими додаткові посилання апеляційного суду на зміну рішенням Новобузької районної ради Миколаївської області від 26.12.2007р. № 280 способу приватизації майнового комплексу цегельного заводу з викупу на аукціон в обгрунтування позбавлення позивача наданого права на приватизацію цього об'єкту всупереч Рішенню Конституційного Суду України від 13.12.2000 №14-рп/2000 у справі №1-16/2000, які не відповідають дійсності, оскільки згідно приписів абзацу 1 п.5 мотивувальної частини та п.п.1,2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається органом приватизації самостійно, окрім випадків, визначеним законами. Зокрема, викуп застосовується у випадках, передбачених ст.11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" та іншими законами, і є в такому разі обов'язковим для органів приватизації та органів, які затверджують переліки об'єктів малої приватизації. Недодержання органом приватизації строків розгляду заяви покупця, а також включення підприємства до іншого, ніж запропоновано покупцем, переліку об'єктів приватизації, не може розглядатися як відмова у приватизації.

Таким чином, положення статті 7 Закону зобов'язують органи приватизації та органи, що за їх поданням затверджують переліки об'єктів малої приватизації, розглянути заяву покупця, проте, не зобов'язують задовольнити її щодо конкретного способу приватизації об'єкта, якщо інше не передбачено законом.

Водночас пропозиція покупця щодо способу приватизації підлягає розгляду у визначений законом строк, але вона не є обов'язковою для органів, які визначають або затверджують переліки об'єктів малої приватизації, за винятком випадків, передбачених ст.11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" та іншими законами. Включення підприємства до іншого, ніж пропонує покупець, переліку об'єктів приватизації не може розглядатися як відмова у приватизації.

У зв'язку з цим у суду не було встановлених законодавством про приватизацію правових підстав для самостійного визначення викупу, як способу приватизації спірного об'єкту, та фактичного спонукання відповідача до виконання нечинного рішення Новобузької районної ради Миколаївської області від 29.12.2004 №387 шляхом укладення договору купівлі-продажу з позивачем (орендарем).

З огляду на наведене, останнім рішенням відповідача від 26.12.2007 №280 позивач не був позбавлений права на приватизацію майнового комплексу взагалі, оскільки реалізувати своє право він може на конкурентних засадах.

Отже, визначений ст.7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" послідовний порядок приватизації комунального майна передбачає, що укладенню договору купівлі-продажу об’єкта приватизації в будь-якому випадку повинно передувати прийняття відповідною місцевою радою рішення про затвердження переліку об’єктів, які підлягають приватизації певним способом (аукціон, конкурс чи викуп), та включення конкретного об’єкта до відповідного переліку, чим спростовується висновок суду про його обов’язок за заявою покупця спонукати продавця укласти договір купівлі-продажу в разі ухилення органу приватизації від виконання нечинного рішення про визначення способу приватизації конкретного об'єкта.

Окрім того, судом першої інстанції при вирішенні спору порушено вимоги частини 3 статті 84 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якої у спорі про спонукання укласти договір у резолютивній частині рішення вказуються умови, на яких сторони зобов’язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. Висновки суду, викладені у резолютивній частині рішення, повинні ґрунтуватися на досліджених у судових засіданнях доказах (в даному випадку –проекті договору).

Однак, в матеріалах справи відсутній відповідний проект договору та первісне рішення від 30.01.2008 також не містить посилань на нього та умови, на яких сторони зобов’язані укласти договір.

Що стосується посилань суду на недотримання відповідачем двохмісячного терміну підготовки до продажу об'єкту приватизації, передбаченого ч.2 ст.8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств", то такі безпредметні посилання не мають істотного значення для правильного вирішення даного спору у зв'язку з тим, що позов пред'явлено лише в грудні 2007 року, тобто тоді, коли рішення Новобузької районної ради Миколаївської області від 29.12.2004 №387 вже було скасоване рішенням Новобузької районної ради Миколаївської області від 24.09.2007 №228, а після закінчення вказаного строку в березні 2005 року позивач своєчасно не звернувся до господарського суду за захистом своїх прав.

Разом з тим, колегія вважає за необхідне зазначити, що у разі скасування рішень Новобузької районної ради Миколаївської області від 24.09.2007 №228 та від 26.12.2007 №280 за результатами розгляду відповідних адміністративних справ та набрання судовими рішеннями у цих справах законної сили заінтересована сторона не позбавлена можливості ініціювати перегляд за нововиявленими обставинами постанови у даній справі.

Зважаючи на те, що підставою для задоволення позову стало неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм ст.ст.8,23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств", які підлягають застосуванню до спірних приватизаційних правовідносин, та порушення ст.ст.83,84 ГПК України, а судами встановлено та не спростовано фактичні обставини спонукання відповідача до виконання нечинного рішення Новобузької районної ради Миколаївської області від 29.12.2004 №387, то касаційна інстанція дійшла висновку про наявність достатніх підстав для скасування оскаржуваних рішення та постанови і прийняття нового рішення про відмову в позові.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Новобузької районної ради Миколаївської області задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 30.01.2008 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 у справі №30/77-07-2161 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Витрати Новобузької районної ради Миколаївської області по сплаті державного мита покласти на позивача.

Накази доручити видати господарському суду Миколаївської області.

Головуючий, суддя           В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун