ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2008 р.

11:10

Справа № 1/129/08

м. Миколаїв

За позовом: Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія

“Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу

“Южно-Українська” атомна електрична станція

/55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона/

До відповідача: Южнокраїнської об’єднаної державної податкової інспекції

/55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Комсомольська, 3/

про: скасування податкового повідомлення-рішення від 18.02.2008 року № /1 в частині визначення податкових зобов’язань в розмірі 4 885, 94 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 9 771, 88 грн.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Сорогіна А.В.

Представники:

Від позивача: Коляда В.М., довіреність від 06.03.2008 року

Від відповідача: Тертична І.М., довіреність від 04.04.2007р.

Дзіговська Н.І., довіреність 04.04.2007р.

Позивач звернувся з позовом до відповідача про скасування податкового повідомлення-рішення від 18.02.2008 року № /1 в частині визначення податкових зобов’язань в розмірі 4 885, 94 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 9 771, 88 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що акт перевірки оформлений з порушенням вимог Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, позивач є податковим агентом, але утримувати податок з наданих ним додаткових благ не зобов’язаний, оскільки відповідно пункту 13.4, 13.5. статті 13 , пункту 14.1. статті 14 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” сплата податку з додаткових благ є обов’язок фізичної особи, яка отримала ці блага.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що позивач відповідно пункту 1.15 статті 1, пункту 4.2.9. статті 4, статей 13 та 14 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” є податковим агентом, який зобов’язаний утримувати податок з доходу, який ним виплачується фізичним особам (т.3 а.с.2-7).

Дослідивши надані сторонами докази, заслухавши доводи сторін у судовому засіданні, суд

встановив:

відповідач здійснив виїзну планову документальну перевірку позивача з питань дотримання ним податкового, валютного та іншого законодавства, про що склав акт від 15.01.2008 року (том 2 а.с.1-196).

За результатами перевірки відповідач направив позивачу податкове повідомлення - рішення від 18.02.2008 року № /1 про визначення податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб у сумі 8 555, 36 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 20 472, 49 грн. (т.1 а.с.27), яке позивач просить скасувати в частині визначення податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 4 885, 94 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 9 771, 88 грн.

Однією з підстав для скасування оспорюваного рішення позивач зазначає порушення відповідачем Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства.

Суд вважає ці доводи позивача такими, що не заслуговують на увагу: на сторінках 129 - 132 (т.2. а.с.157-160) акту перевірки від 15.01.2008 року та в додатках № 28-31 (т.3 а.с.19-26) у відповідності з пунктами 1.5., 1.7., 2.3.2. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства відповідачем здійснено систематичний виклад виявлених у ході перевірки порушень чинного податкового законодавства з посиланням на первинні бухгалтерські документи.

Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача стосовно відсутності підстав для визначення податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 4 885, 94 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 9 771, 88 грн.

На сторінках 129 –132 акту (т.2 а.с.157-160) відповідач зазначив, що позивач у 162 випадках не утримав податок з доходів фізичних осіб, отриманих ними у не грошовій формі у вигляді додаткових благ: в додатках до акту перевірки № 28-30 зазначено 142 випадки за період з 01.01.2005 року по 30.09.2007 року, № 31 –20 випадків неутримання податку з доходів фізичних осіб, що не є працівниками позивача, за надані додаткові блага в вигляді харчування, проживання в готелі та інше., що є порушенням пунктів 3.1.1., 3.4. статті 3,, підпункту “е” пункту 4.2.9 статті 4, пункту 7.1. статті 7, пункту 8.1.1. статті 8, підпункту “а” пункту 17.2 статті 17, підпункту “а” пункту 19.2. статті 19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”.

Вказаний висновок акту перевірки є помилковим.

Відповідно припису пункту 1.15. статті 1 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” позивач є податковим агентом, тобто юридичною особою яка

зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Вказана норма визначає лише поняття податкового агента, але не містить норм щодо обов’язку податкового агента утримувати податок з доходів в усіх, без винятку, випадках виплати такого доходу фізичним особам.

Позивач і відповідач в судовому засіданні підтвердили, що особи, перелічені в додатках № 28-31 (т.3 а.с.19-26), та яким надавались послуги з харчування, проживання в готелі та інше, не є працівниками позивача.

З огляду на пункт 1.1. статті 1, пункту 4.2.9. статті 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” надані послуги є додатковим благом і такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків.

Порядок оподаткування подарунків визначається статтею 14 вказаного вище закону, відповідно пункту 14.1 якої кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються за правилами, встановленими цим Законом для оподаткування спадщини.

Оподаткування спадщини визначається статтею 13 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, пунктом 13.4 якої встановлено, що особами, відповідальними за сплату податку до бюджету є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, включається до складу загального річного доходу платника податку і відображається ним у річній податковій декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2005 року №67 “ Про реалізацію статті 13 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” також встановлено, що дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає обкладенню податком з доходів фізичних осіб згідно із статтею 13 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" ( 889-15), включається до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку з доходів фізичних осіб і відображається ним у річній декларації про майновий стан і доходи (податкова декларація).

Отже, платниками податку з доходів фізичних осіб –додаткових благ, отриманих не від працедавця, є фізичні особи, що їх отримали, шляхом включення їх до складу загального річного оподатковуваного доходу та відображення у річній декларації про майновий стан і доходи, а не позивач, як податковий агент.

Оскільки відсутні підстави для визначення податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 4 885, 94 грн., то й застосування штрафної санкції в сумі 9 771, 88 грн. згідно з пунктом 17.1.3. статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є протиправним.

Таким чином, оспорюване податкове повідомлення-рішення є таким, що прийняте з порушенням чинного податкового законодавства та підлягає скасуванню в частині визначення податкових зобов’язань в розмірі 4 885, 94 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 9 771, 88 грн.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.02.2008 року № /1 в частині визначення податкового зобов’язання в розмірі 4 885, 94 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 9 771, 88 грн.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція” /55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, / судовий збір в сумі 3,40 грн. (три гривні 40 коп.).

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя