КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2008                                                                                           № 34/258-26/118

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин Н.В.

суддів:           Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Галицький М.І. (довір. від 22.10.07р.)

відповідача –           Пшенько С.М. (довір. № 11/068-01Д від 11.06.08р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріора ЛТД"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.05.2008

у справі № 34/258-26/118 (Пінчук В.І.)

за позовом                               ЗАТ "Страхова компанія "Статус"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріора ЛТД"

про                                                  стягнення 25240 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 34/258-26/118 від05.05.2008р. частково задоволено позовні вимоги Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Статус”, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Пріора ЛТД” на користь Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Статус” 24 990 грн. виплаченого страхового відшкодування, 250 грн. держмита та 116,83 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивач на виконання умов договору страхування та на підставі страхового акту № 1206-У.2006 від 01.09.2005 р. виплатив ТОВ “Партнер Транс” страхове відшкодування в розмірі 24 990 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1781 від 12.09.2006 р.

Стаття 38 Закону України “Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування в межах фактичних витрат переходить право вимоги (регресу), яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пунктів “а”, “г” частини 38.1.1 даної статті якщо водій керував транспортним засобом у стані сп’яніння та якщо страхувальник після дорожньо-транспортної пригоди не повідомив страховика у строки і за умов, визначених в підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги позивача в розмірі 24 990 грн., не задоволені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 250 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, а тому відповідач не повинен сплачувати вартість автотоварознавчого дослідження.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Пріора ЛТД” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.08р. у справі № 34/258-26/118 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, а саме приписів статті 1, 15, Закону України „Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, судом не прийнято до уваги, що відповідно до вказаного Закону договір першого типу укладається на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров’ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Між ТОВ „Пріора ЛТД” та СК „Статус” укладено договір обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підтвердження укладання якого виданий Поліс № ВА/0309372. Даний договір страхування є договором першого типу. Згідно даного договору страхування ТОВ „Пріора ЛТД” виступило страхувальником, тобто особою, що уклала із страховиком договір обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров’ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу – автомобіля „Фольксваген Бора” д/н АА 4810 АК, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, а особами, відповідальність яких застрахована за цим договором страхування є будь-які особи, що експлуатують автомобіль „Фольксваген Бора” , а не ТОВ „Пріора ЛТД”.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на частину 3 статті 1187 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов’язана відшкодувати її на загальних підставах. Відповідач вказує на те, що Канупер І.О. заволодів автомобілем „Фольксваген Бора” неправомірно, оскільки Кануперу І.О. не видавалася довіреність на керування автомобілем та не виписувався дорожній лист.

ТОВ „Пріора ЛТД” не погоджується з доводами суду першої інстанції, щодо невчасного повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду та зазначає, що дорожньо-транспортна пригода сталася 06.01.06р. у п’ятницю, 7, 8, 9 січня 2006 року були неробочими днями, тому отримання страховою компанією 11.01.06р. повідомлення про ДТП з дотриманням строків.

Відповідач стверджує, що відповідно до статті 41 Закону України „ Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” відшкодовувати шкоду у разі заподіяння транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, повинне Моторне (транспортне) страхове бюро, а не страхова компанія.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів встановила наступне:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Пріора ЛТД” (страхувальник) та Закритим акціонерним товариством “Страхова компанія “Статус” (страховик) укладено договір обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності товариства за шкоду спричинену транспортним засобом “Фольскваген Бора” державний номер АА 4810 АК. Згідно договору обов’язкового страхування майнової відповідальності за шкоду заподіяну майну третім особам № ВА/0309372 від 09.11.2006 р. встановлений ліміт відповідальності перед третіми особами за шкоду заподіяну майну в сумі 25 500 грн., та встановлена безумовна франшиза в сумі 510 грн.

06.01.2006 року у місті Києві по вул. Березняківській в 18:20 трапилась дорожньо - транспортна пригода, а саме зіткнення транспортних засобів: автомобіля марки „Фольксваген Бора”, д/н АА 4810 АК, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю „Пріора ЛТД” під керуванням Канупер І.О., з автомобілем „Опель Астра” д/н 055-35 КА, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю „Транспортна компанія „Партнет-Транс”, під керуванням Дармограй О.В., що підтверджується довідкою Управління Держававтоінспекції ГУ МВС в місті Києві та постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.02.2006 року.

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 03.02.2006 року по адміністративній справі № 3-1139, Канупер І.О. керував автомобілем „Фольксваген Бора” в стані алкогольного сп’яніння, чим порушив пунктів 2.9, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Згідно звіту про визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Opel Astra державний номер 055-35 КА № 4 від 12.01.06р. вартість матеріального збитку заподіяного власнику вказаного автомобіля складає 32 794,15 грн.

На виконання умов договору страхування та на підставі страхового акту № 1206-У.2006 від 01.09.2005 р. Закрите акціонерне товариство „Страхова компанія „Статус” сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю “Партнер Транс”, як власнику пошкодженого автомобіля „Опель Астра”, д/н 055-35 КА страхове відшкодування, з врахуванням франшизи та у межах ліміту відповідальності, в розмірі 24 990 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1781 від 12.09.2006 р.

Закрите акціонерне товариство „Страхова компанія „Статус” звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Пріора ЛТД” про стягнення в порядку регресу компенсації страхового відшкодування на загальну суму 25 240,00 грн., з яких 24 990,00 грн. – вартість ремонту та 250,00 грн. – вартість автотоварознавчого дослідження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2007 року частково задоволено позовні вимоги позивача, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Пріора ЛДТ” на користь Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Статус” 24 990,00 грн. страхового відшкодування, 249,90 грн. витрат по сплаті державного мита та 117,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Постановою Київського апеляційного суду від 25.10.2007 року дане рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.02.08р. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2007р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.10.07р. скасовано, справу № 34/258 направлено на новий розгляд. Постанова касаційної інстанції ґрунтується на тому, що судами першої та апеляційної інстанцій не прийнято до уваги, що пункт 33.1 статті 33 Закону “Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” стосується дій учасників ДТП, яким не може бути юридична особа. Судами не дано оцінку довіреності № 003 від 07.12.05р.

Відповідно до статті 27 Закону України “Про страхування” та статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1187 даного Кодексу передбачає, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов’язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 5 статті 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № 986127 від 13.01.2005 підтверджується, що власником транспортного засобу „Фольксваген Бора” р/н АА 4810 АК є ТОВ „Пріора ЛТД”, таким чином він є особою, відповідальною за збиток, заподіяний власникові автомобіля “Opel Astra”, державний номер 055-35 КА.

Канупер І.О. являється працівником ТОВ „Пріора ЛТД” та займає посаду завідуючого адміністративно-господарського відділу підприємства. В матеріалах справи міститься довіреність № 003 від 07.12.05р., якою ТОВ „Пріора ЛТД” уповноважує Канупера І.О. здійснити всі дії, пов’язані з діями по продажу автомобіля „Фольксваген Бора” р/н АА 4810 АК, що знаходиться у власності ТОВ „Пріора ЛТД”. З даної довіреності не вбачається, які саме дії повинен та має право вчиняти Канупер І.О., щодо продажу автомобіля. Наявність такої довіреності не може бути підставою для покладення відповідальності на Канупера І.О., оскільки при видачі такої довіреності автомобіль „Фольксваген Бора” р/н АА 4810 АК не вибув з власності ТОВ „Пріора ЛТД”. Крім того, згідно наказу № 3-ГД від 07.12.05р. контроль за виконанням наказу щодо здійснення продажу автомобіля „Фольксваген Бора” покладено на директора ТОВ „Пріора ЛТД” Лимаренко А.В.

Відповідно частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Так, за юридичною ознакою володільцем визнається тільки та особа, яка володіє певним правом по відношенню до джерела підвищеної небезпеки, а згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” вказано, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Закон України „Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” регулює відносини у сфері обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров’ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Даним Законом визначено поняття страхувальники – це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Суд першої інстанції необґрунтовано посилається на підпункти 33.1, 33.1.2 статті 33 Закону України „Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, оскільки дана стаття регламентує дії учасників дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, пункти 33.1, 33.1.2 передбачають обов’язок терміново, але не пізніше трьох робочих днів, повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. ТОВ „Пріора ЛТД” в апеляційній скарзі пояснює, що ДТП сталося 06.01.06р. о 18-20 год., 7, 8, 9 січня 2006 року були неробочими днями відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України. В матеріалах справи міститься повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди з печаткою вхідної кореспонденції ЗАТ СК „Статус” датованої 11.01.06р.

Відповідно до статті 38 Закону України “Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема якщо він керував транспортним засобом у стані сп”яніння під впливом алкоголю, наркотичних, психотоксичних чи інших одурманюючих речовин.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.02.2006 року по адміністративній справі № 3-1139 встановлено, що Канупер І.О. керував автомобілем „Фольксваген Бора” в стані алкогольного сп’яніння, порушивши п.п. 2.9, 12.3 Правил дорожнього руху України, а власником транспортного засобу (автомобіля „Фольксваген Бора”) є Товариство з обмеженою відповідальністю „Пріора ЛТД”, яке в силу частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України має відповідати за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, власником якого є ТОВ „Пріора ЛТД”.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо покладення відповідальності за заподіяну шкоду на особу, яка управляла автомобілем „Фольксваген Бора”, а саме: Канупера І.О., оскільки ТОВ „Пріора ЛТД” не довело, що джерело підвищеної небезпеки вибуло з його володіння внаслідок неправомірних дій інших осіб, як про це зазначено в частині 3 статті 1187 Цивільного кодексу України. Відповідачем ніяким чином не підтверджено неправомірність дій його працівника Канупера І.О., а саме: викрадення останнім автомобіля чи протиправне заволодіння іншим шляхом. В силу вказаної норми закону саме ТОВ „Пріора ЛТД” повинно довести протиправність дій Канупера І.О. по заволодінню транспортним засобом, власником якого є ТОВ „Пріора ЛТД”. Разом з тим, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом сприяла недбалість його власника (володільця) щодо зберігання транспортного засобу, то і в цьому випадку власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки не звільняється від відповідальності за заподіяну шкоду цим транспортним засобом.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про правомірність задоволення судом першої інстанції позовних вимог ЗАТ СК „Статус” в розмірі 24 990 грн.

Судом відмовлено у стягненні з відповідача 250 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, а тому відповідач не повинен сплачувати вартість автотоварознавчого дослідження.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.08р. по справі № 34/258-26/118 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.08р. по справі № 34/258-26/118 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Пріора ЛТД” - без задоволення

2. Матеріали справи № 34/258-26/118 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Калатай Н.Ф.

Пашкіна С.А.

24.07.08 (відправлено)