ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2008 р. Справа № 40/171-08

вх. № 6791/4-40

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Гуревич О.В., директор відповідача - 1. не з*явився, 2. Д*яченко О.В., директор

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Усмань", м. Харків

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод хромових шкір "Більшовик", м. Харків,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Жемчуг 1", м. Харків

про визнання договору купівлі-продажу недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Усмарь" звернулося з позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод хромових шкір "Більшовик" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Жемчуг 1" про визнання недійсним договору купівлі - продажу.

В обґрунтування позову позивача вказує на те, що з січня 2006 року є орендарем приміщень, які належали Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод хромових шкір "Більшовик" які розташовано за адресою м. Харків, вул. Шевченко, 327, та добросовісно виконували свої обов’язки орендаря. В порушення частини 2 статті 777 Цивільного кодексу України, коли наймач який належно виконує свої обов’язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання, орендодавець – Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод хромових шкір "Більшовик" уклав договір купівлі – продажу з Товариством з обмеженою відповідальністю "Жемчуг 1". Крім того, позивач вказує, що договір було укладено за ціною значно нижчої ніж ринкова вартість майна, з метою ухилення від оподаткування.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник першого відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву суду не надав, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник другого відповідача у судовому засіданні в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що є добросовісним набувачем, договір купівлі-продажу укладено відповідно до норм діючого законодавства та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та другого відповідача, судом встановлено наступне.

Між позивачем та першим відповідачем 09 січня 2006 року було укладено договір № 15 майнового найму за яким позивач отримав у строкове платне користування кімнату площею 8 кв.м., яку розташовано на другому поверсі, правого крила адміністративної будівлі розташованої за адресою м. Харків, вул. Шевченко, 327. Додатковою угодою від 01 березня 2006 року також до зазначеної кімнати було передано в оренду кімнату площею 23,6 кв.м. та підсобне приміщення 8 кв.м. Факт передачі підтверджується наданими суду актами приймання передачі від 09 січня 2006 року та 01 березня 2006 року. 01 вересня 2006 року укладено додаткову угоду за якою позивач приймає в оренду нежитлові приміщення кімнату № 15, площею 23,6 кв.м., кімнату № 17 площею 24,8 кв.м., частину кімнати № 18 площею 20 кв.м., кімнату № 16, підсобне приміщення площею 16 кв.м. про що складено відповідні акти приймання передачі.

15 січня 2007 року між позивачем та першим відповідачем було укладено договір № 18 майнового найму за яким позивачу було передано в оренду кімнати які були предметом оренди договору від 09 січня 2006 року з додатками, а саме кімнати №№ 15, 16, 17, 18. Відповідно до додаткової угоди 31 травня 2007 року позивачем було повернуто відповідачу з оренди всі кімнати крім 18. Згідно додаткової угоди № 4 до договору найма № 18 від 15 січня 2007 року строк дії договору сторонами встановлено до 30 липня 2007 року.

17 липня 2007 року між першим та другим відповідачем було укладено договір купівлі-продажу на нежитлові будівлі розташовані за адресою м. Харків, вул. Шевченко, 327. Продаж вчинено на суму 3 491 752, 19 грн., в тому числі ПДВ 581 958, 70 грн.

Господарський суд вважає за необхідне прийняти до уваги, що орендні стосунки між позивачем та першим відповідачем мали тривалі відносини, однак, з урахуванням доводів та доказів наданих сторонами не достатніми для визнання недійсним договору купівлі - продажу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Орендні відносини між позивачем та першим відповідачем тривали з 09 січня 2006 року по 30 липня 2007 року. Як встановлено з матеріалів справи позивачем дійсно належним чином виконувалися обов’язки орендаря, що без спірно могло бути підставою для застосування частини 2 статті 777 Цивільного кодексу України. Дійсно виходячи зі змісту частини 2 статті 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов’язки за договором найму, в разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання, так і частиною 1 статті 289 Господасрького кодексу України, згідно якої орендар має право на викуп об’єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Порядок реалізації цього права наймачем законом не визначений. Тому такий порядок може бути встановлений сторонами в договорі. Однак, сторонами в договорі не було визначено порядок реалізації переважного права наймача на придбання речі у випадку її продажу.

Крім того, надавши правовий аналіз договору купівлі-продажу укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод хромових шкір "Більшовик" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жемчуг 1" господарським судом встановлено, що даний договір є двосторонньою угодою укладеною на підставі статті 203 Цивільного кодексу України та згідно статтей 208-209 Цивільного кодексу України у письмовій формі та з нотаріальним посвідченням цього правочину, а також державною реєстрацією відповідно до статті 210 Цивільного кодексу України.

Другий відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Жемчуг 1" набуло право власності на нежитлові будівлі літ.літ. Д-2, загальною площею 24 388,8 кв.м.; К-1 загальною площею 271,1 кв.м.; нежитлових приміщень 1-го поверху № 31, 32, 33 в літ. З-1 площею 99,0 кв.м.; Ф-2 загальною площею 891,1 кв.м.; Р-1 загальною площею 576, 1 кв.м.; П-2 загальною площею 314,2 кв.м.; Ю-1 загальною площею 397,7 кв.м.; Х-1 загальною площею 171,4 кв.м.; Ш-1 загальною площею 10,4 кв.м.; С-1 загальною площею 56,0 кв.м.; М-1 загальною площею 24,2 кв.м.; Т-1 загальною площею 17,1 кв.м.; У-2 загальною площею 4 481,3 кв.м.; Н-2 загальною площею 6 376,2 кв.м – розташовані за адресою м. Харків, вул. Шевченко, 327 на підставі посвідченого правочину. Згідно статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача виникає з моменту передавання майна, яке зі слів відповідача, що підтверджує і позивач відбулося у день укладення правочину. Водночас, як зазначено в самому договорі на момент його укладення відсутні будь-які заборони, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та з Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна. На підставі укладеного та посвідченого договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Жемчуг 1" провело державну реєстрацію набутого права власності на нежитлові будівлі, підтвердженням чого є реєстраційний витяг з реєстру власників нерухомого майна.

Крім того, посилання позивача на той факт, що продаж нежитлових будівель було вчинено за ціною нижче ринкової вартості спростовується та не приймається судом до уваги, оскільки згідно статті 627 відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших нормативних актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, згідно статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Жемчуг 1" є належним власником та добросовісним набувачем нежитлових будівель придбаних по договору купівлі-продажу від 17 липня 2007 року у Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод хромових шкір "Більшовик".

Враховуючи те, що судом не встановлено порушень з боку відповідачів умов договору купівлі-продажу та вимог діючого законодавства, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, не обґрунтованими та такими, які не підтверджені документально, у зв’язку з чим вони не підлягають задоволенню.

За таких обставин господарський суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, сплачене позивачем державне мито та судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у разі відмови в позові повністю покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 202-203, 208-210, 328, 334, 632 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 21, 32-33, 43, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення підписаний 23.09.2008 року

Суддя

Секретар судового засідання Карімов В.В.