ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№ 19/7452

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Колективного підприємства "Славутський піщаний кар'єр"

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 р.

у справі

№ 19/7452

господарського суду

Хмельницької області

за позовом

Колективного підприємства "Славутський піщаний кар'єр"

до

Крупецької сільської ради Славтуського району Хмельницької області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Крупець",

2) Управління земельних ресурсів у Славутському районі Хмельницької області

про

визнання недійсним рішення № 6 від 25.05.1997 р. та Державного акту на право колективної власності на землю № 0034 від 19.08.1997 р. у частині передачі земельної ділянки площею 1534,5 га

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

Лошатецький В.В., дов. № 08-Н від 16.09.2007 р.

відповідача:

— не з'явились;

третьої особи-1:

— не з'явились;

третьої особи-2:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2007 р. Колективне підприємство "Славутський піщаний кар'єр" (далі –Підприємство) звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою, у якій просило визнати недійсним рішення Крупецької сільської ради Славтуського району Хмельницької області (далі –Рада) № 6 від 25.05.1997 р. та визнати недійсним державний акт на право колективної власності на землю № 0034 від 19.08.1997 р. у частині передачі земельної ділянки площею 1534,5 га Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Крупець" (далі –Товариство) (позовні вимоги наведені з урахуванням заяви про зміну предмету позову № 24/2 від 28.11.2007 р., а. с. 36 –37).

Позовні вимоги Підприємство обґрунтовувало тим, що оспорювані рішення та акт суперечать нормам Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 17.03.2008 р. (суддя Розізнана І.В.) в задоволенні позовних вимог Підприємства про визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю № 0034 від 19.08.1997 р. у частині передачі земельної ділянки площею 1534,5 га Товариству відмовлено, а в іншій частині провадження у справі припинено на підставі п. 1-1 частини першої ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог Підприємства рішення мотивовано тим, що Підприємство пропустило строк позовної давності. Крім того, господарський суд першої інстанції зазначив, що державний акт на право колективної власності на землю № 0034 від 19.08.1997 р. не може виступати предметом спору.

В частині припинення провадження у справі рішення мотивовано неприйняттям Радою рішення № 6 від 25.05.1997 р., яке оспорюється Підприємством, що свідчить про відсутність предмету спору.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 р. (колегія суддів: Пасічнік С.С., Гулова А.Г., Щепанська Г.А.) рішення господарського суду Хмельницької області від 17.03.2008 р. в частині припинення провадження у справі скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення Ради № 6 від 25.05.1997 р. відмовлено. В іншій частині вказане рішення залишено без змін.

В частині скасування рішення господарського суду Хмельницької області від 17.03.2008 р. у частині припинення провадження у справі та прийняття у відповідній частині нового рішення постанова мотивована відсутністю предмету дослідження –рішення Ради № 6 від 25.05.1997 р., що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання вказаного рішення недійсним, а не для припинення провадження у справі.

В частині залишення без змін рішення господарського суду Хмельницької області від 17.03.2008 р. постанова мотивована відсутністю підстав для задоволення позовних вимог Підприємства з мотивів, викладених останнім у позовній заяві.

Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємство обґрунтовує тим, що господарські суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових актів порушили (не застосували) ст. ст. 17, 59, 82, 128, 155 Земельного кодексу України, ст. 19 Закону України "Про держану реєстрацію речових прав та їх обмежень", ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Інші особи, які беруть участь у справі, не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційну скаргу Підприємства до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 15.10.2008 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим господарським судом України у складі колегії суддів: Кравчук Г.А. –головуючий, судді Мачульський Г.М. та Шаргало В.І.

У судовому засіданні 15.10.2008 р. оголошувалась перерва до 12:05 22.10.2008 р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Підприємства підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено та матеріалами справі підтверджується, що Радою рішення № 6 від 25.05.1997 р., яке оспорюється Підприємством, не приймалось.

Тобто, між Підприємством та Радою відсутні відповідні спірні матеріальні правовідносини, що в свою чергу свідчить про відсутність між ними предмету спору.

Відповідно до п. 1-1 частини першої ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарський суд першої інстанції обґрунтовано припинив провадження у справі в частині позовних вимог Підприємства про визнання недійсним рішення Ради № 6 від 25.05.1997 р.

Наведене не було враховано Житомирським апеляційним господарським судом при прийнятті постанови від 27.05.2008 р., у зв'язку з чим остання у відповідній частині підлягає скасуванню.

При цьому рішення господарського суду Хмельницької області від 17.03.2008 р. у частині припинення провадження у справі щодо позовних вимог Підприємства про визнання недійсним рішення Ради № 6 від 25.05.1997 р. підлягає залишенню в силі як законне та обґрунтоване.

Щодо позовних вимог Підприємства про визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю № 0034 від 19.08.1997 р. у частині передачі земельної ділянки площею 1534,5 га Товариству колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає таке.

Частина перша ст. 23 Земельного кодексу України, чинного на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю № 0034 від 19.08.1997 р., передбачала, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно з частиною першою ст. 126 чинного Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

З наведених норм випливає, що державний акт лише посвідчує наявність в особи права власності на земельну ділянку або право користування земельною ділянкою.

Відповідний акт видається на підставі та на виконання правових актів (рішень) уповноважених на це органів про надання земельних ділянок у власність або у постійне користування і не породжує, змінює або припиняє певні права та обов'язки такої особи щодо земельної ділянки.

Норми Господарського процесуального кодексу України не надають господарському суду права визнавати недійсними акти, які не породжують, змінюють або припиняють певні права та обов'язки особи.

Між тим, якщо будь-яка особа вважає, що інша особа, на ім'я якої видано (оформлено) державний акт на право власності на земельну ділянку або право користування земельною ділянкою, одержала у власність або у постійне користування відповідну земельну ділянку без передбачених законодавством України підстав, то вона не позбавлена права з метою захисту свої охоронюваних законом прав та інтересів звернутись з позовом до суду про визнання недійсним (незаконним) правового акту (рішення) уповноваженого органу про надання земельної ділянки у власність або у постійне користування.

Подальше визнання судом недійсним (незаконним) правового акту (рішення) уповноваженого органу про надання земельної ділянки у власність або у постійне користування є підставою для втрати виданим на його підставі державним актом на право власності на земельну ділянку або право користування земельною ділянкою своєї дії, у зв'язку з чим такий акт, виходячи зі змісту п. 3.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43, підлягає поверненню до архіву відповідного державного органу земельних ресурсів.

Житомирським апеляційним господарським судом на підставі матеріалів справи встановлено, що Рада передала у власність Товариства земельну ділянку площею 1534,5 га на підставі рішення від 30.12.1996 р., а зазначення у державному акті на право колективної власності на землю № 0034 від 19.08.1997 р. про те, що його видано згідно рішення Ради № 6 від 25.05.1997 р., є помилковим.

Між тим, Підприємство у ході розгляду справи не змінювало позовних вимог та не просило господарський суд Хмельницької області визнати недійсним (незаконним) рішення Ради від 30.12.1996 р.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарський суд першої та апеляційної інстанції обґрунтовано відмовили Підприємству у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю № 0034 від 19.08.1997 р. у частині передачі земельної ділянки площею 1534,5 га Товариству, у зв'язку з чим прийняті у справі судові рішення та постанова у відповідній частині підлягають залишенню без змін.

При цьому колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне зазначити, що Підприємство не позбавлено права звернутись до суду з позовом про визнання недійсним (незаконним) рішення Ради від 30.12.1996 р.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Колективного підприємства "Славутський піщаний кар'єр" задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 р. у справі № 19/7452 господарського суду Хмельницької області в частині скасування рішення господарського суду Хмельницької області від.17.03.2008 р. в частині припинення провадження у справі скасувати та залишити в силі відповідну частину зазначеного рішення.

В іншій частині постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 р. у справі № 19/7452 господарського суду Хмельницької області залишити без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало