ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.09.2008

Справа №2-27/2412-2008А

За позовом – Красноперекопське відкрите акціонерне товариство “Бром”, м. Красноперекопськ, вул. Північна, 1.

До відповідача – Красноперекопська ОДПІ, м. Красноперекопськ, вул. Північна, 2.

За участю прокурора АР Крим.

Про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – Дерев’янко О. М., дор. у справі.

Від відповідача – Джемілова, дор. у справі; Левіков, дор. у справі.

Від прокурора - Куїнджі, посв.

Сутність спору:

Позивач звернувся до господарського суду АРК із позовною заявою про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Красноперекопської ОДПІ № /0 від 21.01.2008р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 1045516,81 грн. за червень, липень, серпень, вересень, грудень 2006р., та № /0 від 21.01.2008р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 1288763,00 грн. за лютий, березень, квітень, травень, липень, серпень, вересень 2007р.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідачем спірні податкові повідомлення - рішення винесені неправомірно, необгрунтовано та з чисельними порушеннями норм чинного законодавства України.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у запереченнях на позов повідомив про те, що вважає спірні податкові повідомлення - рішення обгрунтованими і прийнятими у відповідності до норм чинного законодавства України.

Також позивач у додаткових поясненнях по справі повідомив про те, що відповідач не надав доказів та не підтвердив нормами права правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Прокурор АР Крим заявив про вступ до розгляду по справі в зв’язку з тим, що даний спір суттєво зачіпає інтереси держави та ускладнює забезпечення реалізації державної політики в сфері податкової діяльності.

Суд прийняв вступ прокурора АР Крим до участі у справі.

Резолюцією Голови Господарського суду АРК М.І. Луцяк від 28.07.2008 р. залучено до розгляду справи №2-24/2412-2008А замість судді ГС АРК Колосової Г.Г. суддю ГС АРК Воронцову Н.В. Справа передана судді Воронцовій Н.В. Справі привласнено номер №2-27/2412-2008А.

Ухвалою від 31.07.2008 р. справу було прийнято до розгляду суддею ГС АР Крим Воронцовою Н. В.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у запереченнях на позов.

Прокурор у письмових поясненнях по справі повідомив про те, що факт надмірної фактичної сплати ПДВ за результатами звітнього податкового періоду платником податку, який звернувся до суду з позовом про стягнення бюджетної заборгованості, підлягає встановленню в судовому процесі як юридичний факт, з яким Закон України «Про податок на додану вартість» пов’язує виникнення права платника податку на отримання бюджетного відшкодування.

На підставі викладеного, просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін і прокурора, суд -

В С Т А Н О В И В :

21.01.2008 р. посадовими особами відповідача було проведено невиїзну позапланову перевірку позивача з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень, липень, серпень, вересень, грудень 2006 р.

Перевірка проводилася згідно до абз. 6 п. 9 ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», п.п. 7.7.5 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

По результатам перевірки було складено акт від 21.01.2008 р. № 52/23-4/0444552/8.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення - рішення від 21.01.2008 р. №/0 про зменшення заявленого до відшкодування податку на додану вартість за 2006 рік в сумі 1045516,81 грн., в тому числі за червень 165183,00 грн., липень 175180,00 грн., серпень 121945,81 грн., вересень 332338,00 грн., грудень 250870 грн.

В порядку ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №2181 вказане податкове повідомлення – рішення позивачем в адміністративному порядку не оскаржувалося.

При таких обставинах справи позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Перевіркою було встановлено, що після подання позивачем щомісячних декларацій з податку на додану вартість з бюджетним відшкодуванням у нього проводились виїзні позапланові документальні перевірки кожної з них. З метою підтвердження правомірності формування позивачем податкового кредиту були направлені запити на проведення зустрічних перевірок у постачальників. Згідно отриманих відповідей постачальники не є виробниками, в зв’язку з чим направлені запити на проведення зустрічних перевірок постачальників по ланцюгу постачання. Податковим органам провести перевірку до виробника не вдалося з різних підстав: на час перевірки підприємства визнані банкрутами, відсутні за юридичною адресою, втратили документи. Наведені обставини однакові по кожному місяцю.

Відповідно до преамбули Закону України «Про податок на додану вартість» цей Закон визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Згідно п. 1.8 Закону України «Про податок на додану вартість» бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. Дана правова норма не може бути порушеною взагалі, так як вона дає тільки загальне поняття "бюджетного відшкодування" (сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку). По суті вона є відсилочною, так як безпосередньо не регулює ні процедуру повернення, ні порядок визначення надмірної сплати податку, а з усіх цих питань відсилає до інших норм закону (у випадках, визначених цим Законом).

Безпосередній порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) врегульований п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Єдиною умовою бюджетного відшкодування визначеного від'ємного значення є фактична сплата ПДВ отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг). Інших обмежень бюджетного відшкодування законодавство не містить. Навпаки, п.п.7.7.10 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлює, що джерелом сплати бюджетного відшкодування є загальні доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України. Тобто, бюджетне відшкодування передбачене з загальних доходів бюджету і не пов’язане з фактом сплати ПДВ до бюджету в окремих регіонах України, а тим більше зі сплатою ПДВ постачальником отримувача бюджетного відшкодування.

П. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку встановлює первинні документи. Згідно до п. 2 ст. 3 Закону податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Позивач при проведені господарських операцій зі своїми постачальниками оформив первинні документи, які і відобразив в своєму податковому обліку. Відповідач ці документи перевірив і не має до них ніяких зауважень. Недостовірність жодного з них не встановлена і зустрічними перевірками. Обраховані позивачем від'ємні значення та суми сплати податку постачальникам в жодному з перевірених місяців за результатами перевірки відповідачем не коригуються.

Документи про стан розрахунків з бюджетом інших платників податків в ланцюгу постачання не відносяться до первинних документів позивача, в зв’язку з чим не підлягають врахуванню в його обліку. Вони взагалі позивачеві невідомі.

Якщо в ланцюгу постачання контрагент не виконав свого обов’язку по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) наступають тільки для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на бюджетне відшкодування.

Посилання відповідача на судову практику судів касаційної інстанції не приймається до уваги, оскільки викладена в зазначених судових рішеннях 2005 року правова позиція в подальшому визнана помилковою. Це вказано і в постанові Верховного Суду України від 12.02.2008 р., на яку також посилається відповідач. Зокрема, несплата ПДВ продавцем і його постачальниками сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту або відмови у відшкодуванні зазначеного податку покупцю, який відніс до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену продавцю разом із ціною товару (послуги).

Згідно п. 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 р. № 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р. за № 925/11205 (далі Порядок оформлення результатів перевірок № 327), акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені порушення. А п. 1.7 Порядку, який конкретизований в п. 2.3, вимагає факти виявлених порушень викладати в акті перевірки чітко, об’єктивно та в повній мірі із посиланням на первинні або інші документи, що зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В порушення вказаних вимог відповідач в акті перевірки навіть не обґрунтував існування несплати податку до бюджету. В ньому не вказано, які з платників податків в ланцюзі постачання ухилилися від сплати податку. Навпаки, з наданих в матеріали справи запитів відповідача на проведення зустрічних перевірок та відповідей на них вбачається, що всі вказані в запитах продавці товару у відповідних податкових періодах подавали декларації до податкових органів, задекларовані в них податкові зобов’язання перевищують суми податку по запитам.

На підтвердження вказаної в акті перевірки неможливості провести зустрічну перевірку в ланцюзі постачання ТОВ ПКП "ХОРС" відповідач не надав в матеріали справи ніяких доказів. При наведенні даної інформації здійснено посилання на відповідь ДПІ в Комінтернівському р-ні м.Харкова від 11.10.2006 р., згідно якій підприємство за юридичною адресою не знаходиться, запит на розшук посадових осіб подано до податкової міліції. Позивач надав в матеріали справи документи, які свідчать про інформування 29.12.2006 р. ТОВ ПКП "ХОРС" ДПІ в Комінтернівському р-ні м.Харкова про тимчасову зміну адреси.

Фактично існуюча неможливість податкових органів здійснити перевірки постачальників товару в ланцюгах ні Законом України «Про податок на додану вартість», ні жодною іншою нормою права не передбачена як підстава для здійснення коригування податкового обліку покупцю товару (позивачу). Ліквідація юридичної особи не має наслідком скасування всієї господарської діяльності в період її існування для осіб, які безпосередньо або опосередковано через ланцюг постачання мали правові відносини з цією юридичною особою.

Посилання відповідача в запереченнях проти позову на телеграму Державної податкової адміністрації України №236/7/16-1317 від 11.01.2008 р. також не приймається судом до уваги, оскільки в порушення Порядку оформлення результатів перевірок № 327 акт перевірки посилання на телеграму не містить. Разом з цим телеграма Державної податкової адміністрації України не є нормативним документом, який регулює питання сплати податків.

Суд також вважає саму перевірку проведеною за відсутності прав на її проведення.

Правовими підставами проведення документальної невиїзної (камеральної) перевірки відповідач вважає ст. 11 п. 1 та ст. 11-1 ч. 6 п. 9 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", ст. 7 п. 7.7 п.п. 7.7.5 Закону України "Про податок на додану вартість".

Ст. 11 ч. 1 п. 1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" надає податковій інспекції загальне право проводити різного роду перевірки, в тому числі і документальні невиїзні (камеральні). Але при цьому в частині 1 даної норми права зазначено, що це право може бути реалізованим у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених Законами України. Аналогічні обов'язки відповідача як органу державної влади передбачені і ст. 19 ч. 2 Конституції України, ст. 9 п. 1 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи, діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Безпосередньо підстави проведення перевірок визначені в двох інших нормах права. Ст. 11-1 ч. 6 п. 9 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" не належить застосуванню до обставин справи, оскільки вона регулює проведення позапланових виїзних перевірок (документальних), а проведена документальна невиїзна (камеральна) перевірка.

Ст. 7 п. 7.7 п.п. 7.7.5 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачає, що протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платнику для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Як вбачається з даної норми права, на проведення документальної невиїзної (камеральної) перевірки надано 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації. За перевірені червень, липень, серпень, вересень, грудень 2006 року декларації надані 20.07.06, 21.08.06 20.09.06, 20.10.06, 22.01.07, відповідно. Навіть по самому пізньому місяцю (грудню) максимально припустимий термін камеральної перевірки закінчився 21.02.07. Перевірка проведена 21.01.08, тобто з простроченням на 1 рік і 11 місяців. По більш раннім місяцям термін прострочення тільки відповідно збільшується.

В Акті перевірки в таблиці № 4 рядок 3 відповідач визнав, що він вже одного разу провів документальні невиїзні (камеральні) перевірки цих самих декларацій. А відображення в Акті перевірки встановлених по кожному місяцю обставин починається з визнання проведення позапланових виїзних (документальних) перевірок, які повинні бути вичерпними, оскільки проводяться після розгляду результатів документальних невиїзних (камеральних) перевірок та висновку про достатність підстав вважати, що розрахунки сум бюджетного відшкодування були зроблені з порушенням норм податкового законодавства. Відповідач не вказав норми права, які за таких обставин надають йому право повернутися до документальної невиїзної (камеральної) перевірки та провести її повторно.

Посилання відповідача на наявність в Актах позапланових виїзних (документальних) перевірок застереження про можливість вжиття заходів по проведенню ще однієї позапланової виїзної (документальної) перевірки у випадку отримання матеріалів, що не підтверджують дані обліку позивача, та на п. 4.8, п. 4.12 Методичних рекомендацій, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 18.08.2005 р. № 350 судом не приймаються до уваги в зв’язку з наступним.

Акт перевірки не містить інформації, які первинні документи, що відображені в обліку позивача та були перевірені раніше, з яких обраховане від'ємне значення, не були підтверджені в подальшому. При цьому застереження зроблено щодо можливості повторного проведення позапланової виїзної (документальної) перевірки, що відповідає п. 4.12 Методичних рекомендацій, а проведена документальна невиїзна (камеральна) перевірка. Причому п. 4.12 Методичних рекомендацій передбачає, що перевірка повинна проводитись відповідно до вимог Закону України "Про державну податкову службу в Україні". П. 4.8 Методичних рекомендацій закріплює тільки теоретично можливі результати позапланової виїзної перевірки, яка не проводилась.

Суд також вважає складений за результатами перевірки акт не відповідаючим вимогам законодавства.

Відповідно до Порядку оформлення результатів перевірок № 327 факти виявлених порушень викладаються в акті перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі із посиланням на первинні або інші документи, що зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (п. 1.7). За кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно:

- висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю;

- у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень;

- зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення (п. 2.3).

Фактично в Акті перевірки не відображено, в чому полягає сутність порушення – які розбіжності існують між поведінкою, дійсно передбаченою нормами права, та здійсненою позивачем. Одночасно в Акті перевірки не наведений жоден з первинних документів, на підставі яких позивачем вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Таким чином Акт перевірки є доказом, отриманим з чисельними порушеннями закону. Ст. 70 п. 3 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи забороняє такі докази приймати до уваги.

Не відповідає вимогам законодавства і безпосередньо оскаржене податкове повідомлення-рішення.

В оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні норми права, які порушені позивачем, не відображені, що виключає притягнення до відповідальності. Не можуть бути прийнятими до уваги посилання відповідача на зазначення порушених норм права в Акті перевірки. Відповідно до п. 4.11 Порядку оформлення результатів перевірок № 327 податкове повідомлення – рішення приймається керівником податкового органу. Форма податкового повідомлення – рішення повідомлення передбачає відображення в ньому порушених норм права.

Таким чином, тільки керівник податкового органу в податковому повідомленні – рішенні визначає, які норми права порушені платником податку.

Перевірка проведена 21.01.2008р. В цей-же день відповідач надав в канцелярію позивача лист № 177/10/23-4 від 21.01.2008р., яким запросив керівника позивача до 16-00 з’явитися до нього для складання та підписання Акту перевірки. Положення ст. 11 п. 4 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", відповідно до якої передбачено направлення запрошення не менш як за 10 робочих днів до дня запрошення, та саме яка вказана правовою підставою запрошення, відповідачем проігноровані, оскільки запрошення надане в той же день.

Порядок оформлення результатів перевірок № 327 п. 4.4 передбачає запрошення на підписання акту перевірки посадових осіб підприємства, якими визнаються не тільки керівник, а і головний бухгалтер. Головний бухгалтер позивача до підписання Акту перевірки не залучався.

П. 4.11 передбачає прийняття податкового повідомлення – рішення протягом десяти робочих днів після вручення акту перевірки суб’єкту господарювання. Вручення Акту перевірки здійснено 22.01.2008р. За таких обставин допустимим періодом прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення був з 23.01.2008р. по 05.02.2008р., який не дотриманий.

А п. 4.4 закріплює право платника податку протягом трьох робочих днів з дня, наступного за днем отримання примірника акту перевірки надати до органу державної податкової служби заперечення до акту перевірки, що відображено і в Акті перевірки. Зауваження колегіально розглядаються спеціалістами податкової та результати такого розгляду враховуються керівником при прийнятті рішення за результатами перевірки.

Фактично податкове повідомлення-рішення прийняте 21.01.2008 р., тобто не тільки без очікування реалізації позивачем передбачених законодавством заходів захисту, а навіть раніше початку теоретично припустимого періоду прийняття.

Відсутність відмітки посадових осіб позивача в Акті перевірки про наявність заперечень у випадку їх неявки до відповідача для підписання Акту перевірки нормами права не передбачена підставою для зміни закріпленого п. 4.11 Порядку № 327 терміну прийняття податкового повідомлення – рішення протягом десяти робочих днів після вручення акту перевірки суб’єкту господарювання. А тим більше, що неявка є наслідком неналежного запрошення відповідачем.

17.01.2008 р. посадовими особами відповідача було проведено невиїзну позапланову перевірку позивача з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий, березень, квітень, травень, липень, серпень, вересень 2007 р.

По результатам перевірки було складено акт від 18.01.2008 р. № 45/23-4/0444552/6.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення - рішення від 21.01.2008 р. №000002304/0 про зменшення заявленого до відшкодування податку на додану вартість за 2007 рік в сумі 1288763,00 грн., в тому числі за лютий 220269,00 грн., березень 87167,00 грн., квітень 95224,00 грн., травень 55159,00 грн., липень 393151,00 грн., серпень 148595,00 грн., вересень 289198,00 грн.

Позивач не погодився з винесеним податковим повідомленням-рішенням та звернувся з позовом до суду про визнання його нечинним.

Обставини по даному повідомленню-рішенню за 2007 рік ідентичні вищевикладеним обставинам по повідомленню-рішенню за 2006 рік. Відмінність становить факт підписання Акту перевірки керівником та головним бухгалтером позивача в день складання Акту перевірки. Підписання здійснено з запереченнями. Заперечення надані позивачем 22.01.2008р. – в перший робочий день після отримання акту. П. 4.11 Порядку оформлення результатів перевірок № 327 передбачає прийняття податкового повідомлення-рішення при наявності заперечень до акту перевірки – з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді суб’єкту господарювання. Відповідь на заперечення складена відповідачем та вручена позивачеві 23.01.2008р. За таких обставин допустимими датами прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення були 24.01.2008р., 25.01.2008р. та 28.01.2008р.

Фактично податкове повідомлення-рішення прийняте 21.01.2008р. – в перший робочий день після Акту перевірки, тобто знову раніше початку теоретично припустимого періоду прийняття. Можливість реалізації позивачем передбачених законодавством заходів захисту проігнорована відповідачем незважаючи на попередження позивача про намір скористатися захистом.

Посилання відповідача на прийняття податкового повідомлення – рішення пізніше 21.01.2008 р., а в цю дату формування тільки проекта документа, також не приймаються судом. Форма податкового повідомлення – рішення не передбачає такого реквізиту, як дата підготовки проекта документа. Вона містить тільки дату прийняття і в податковому повідомленні – рішенні 21.01.2008 р. вказано як дата його прийняття.

Ст. 67 Конституції України передбачає сплату податків і зборів в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАСУ У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади , який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії

Відповідач правомірність винесення спірних податкових повідомлень – рішень належним чином не довів.

Відповідно до п. 11 ст. 171 КАСУ резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

В даному випадку, приймаючи до уваги той факт, що опублікуванню належить постанова суду, яка виноситься по справі, результати якого зачіпають права і інтереси широкого кола осіб, суд дійшов висновку про те, що спор, який виник між сторонами по справі зачипає тільки їх інтереси. Результат розгляду даного спору носить локальний характер. Таким чином, суд не баче ніякої необхідності в опубліковані результатів розгляду даної справи.

При таких обставинах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3, 40 грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна і резолютивна частини постанови проголошено 29.09.2008 р.

Постанову у повному обсязі складено 03.10.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинними податкове повідомлення - рішення Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції № /0 від 21.01.2008р. про зменшення заявленого до відшкодування податку на додану вартість за 2006 рік в сумі 1045516,81 грн., в тому числі за червень 165183,00 грн., липень 175180,00 грн., серпень 121945,81 грн., вересень 332338,00 грн., грудень 250870 грн. та № /0 від 21.01.2008р. про зменшення заявленого до відшкодування податку на додану вартість за 2007 рік в сумі 1288763,00 грн., в тому числі за лютий 220269,00 грн., березень 87167,00 грн., квітень 95224,00 грн., травень 55159,00 грн., липень 393151,00 грн., серпень 148595,00 грн., вересень 289198,00 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 в банку отримувача: Управління Державного казначейства України в АР Крим, отримуач: держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 22301854 ) на користь Красноперекопського відкритого акціонерного товариства “Бром”, м. Красноперекопськ, вул. Північна, 1, ( , банківські реквізити не відомі ) 3, 40 гривень держмита.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.