ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Луганськ, пл. Героїв ВВВ, 3а. Тел. 55-17-32 ____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30.09.08
Справа № 16/573.

За позовом ОСОБА_1, м.
Севастополь

та ОСОБА_2, м. Луганськ

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАСЗ", м.
Луганськ

про виділення частки зі статутного
майна товариства

Суд у складі колегії суддів: Шеліхіна
Р.М. - головуючий суддя, судді -Лісовицький Є.А., Яресько Б.В.

при секретарі судового засідання
Маценко О.В.

за участю представників сторін:

від позивачів - ОСОБА_3, дов. від
30.08.07. №2616 (а.с.92), дов. від 21.08.07. №2087 (а.с.135),

ОСОБА_4, дов. від
20.08.08. №4094 -представник ОСОБА_2,

від відповідача - представник не
прибув,

в с т а н о в и
в:

Суть спору:
позивачами заявлено вимогу про виділення частки в натурі зі статутного майна
товариства відповідача.

Представники позивачів на виконання
вимог ухвали суду по даній справі надали до справи листа від 21.08.08., яким
вказали, що предметом позову є право позивачів на отримання вкладу зі
статутного фонду товариства в натуральній формі, і підтримали позов у повному
обсязі.

Також, представники позивачів повідомили
суд про те, що на даний період часу позивачі є учасниками товариства і угоди
про продаж своїх часток у статутному фонді товариства позивачами не укладено та
з товариства позивача не виходили.

Від відповідача надійшли клопотання
від 19.08.08. №87 про проведення судового засідання 20.08.08. без його участі.
Клопотанням від 19.08.08. №88 відповідач зазначає про відсутність в нього
документів, витребуваних судом для пред'явлення і доручення до матеріалів
справи.

Позивачі звернулися з даним позовом
до суду з ціллю отримати в натурі частку майна зі статутного фонду Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛАСЗ", м. Луганськ (відповідач, далі за
текстом - товариство), яка складає долю, відповідно, ОСОБА_1  - у розмірі 12,208195% від статутного
капіталу товариства і ОСОБА_2 у розмірі 9,618652%, стверджуючи про порушення
відповідачем їх права на отримання частки майна шляхом відмови від виконання
рішення зборів учасників товариства.

Позов вмотивовано відмовою учасників
товариства, на користь яких було прийнято рішення (оформлене протоколом від
23.03.06. №22, а.с.12-13) про відчуження позивачами своїх часток у статутному
капіталі товариства, від укладення договорів купівлі-продажу часток капіталу з
позивачами. При цьому представники позивачів стверджували, що їх довірителі
звертались до учасників товариства з пропозицією укласти договір
купівлі-продажу, за яким продати свою власну частку у статутному капіталі
товариства на користь інших учасників у відповідності до прийнятого позачерговими
зборами учасників товариства рішення від 23.03.06.

На день звернення з даним позовом до
суду і на день постановлення судом рішення позивачі не уклали договорів
купівлі-продажу своїх часток у статутному капіталі товариства, заяви про вихід
з товариства не подавали і є учасниками товариства.

Відповідач відзивом від 21.09.07. №48
проти позову заперечує у зв'язку з відсутністю укладених позивачами договорів
купівлі-продажу часток статутного капіталу на виконання рішення учасників від
23.03.06. та у зв'язку з порушенням позивачами вимог ст.54 Закону України «Про
господарські товариства». Листом від 22.11.07. (т.1,а.с.121) відповідач
повідомив суд про внесення позивачами до статутного фонду товариства 11.11.99.
акцій Відкритого акціонерного товариства «Луганський автоскладальний завод», а
не майна. У судових засіданнях протягом розгляду справи представник відповідача
підтвердив факт того, що позивачі на час вирішення спору у суді є учасниками
товариства і заяви про вихід з товариства не надавали.

Враховуючи вищевикладене, повно,
всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані
сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного
закону держави -Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно
статті 55 Конституції України - права і свободи людини і громадянина  захищаються судом. Кожен має право будь-якими
не забороненими  законом  засобами захищати  свої
права  і  свободи
від  порушень  і
протиправних посягань.

Статтею
15 Цивільного кодексу України визначено зміст права на захист цивільних прав та
інтересів і вказано, що кожна  особа  має право на захист свого цивільного права у
разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право
на звернення до господарського суду встановлено ст.1 Господарського
процесуального кодексу України  і
вказано, що підприємства,  установи,  організації, інші юридичні особи (у

тому  числі
іноземні),  громадяни,  які здійснюють підприємницьку

діяльність
без створення юридичної особи і в установленому порядку

набули   статусу
суб'єкта  підприємницької  діяльності
(далі  -

підприємства  та
організації),   мають   право
звертатися   до

господарського    суду
згідно   з   встановленою   підвідомчістю

господарських
справ за захистом своїх
порушених  або  оспорюваних

прав   і
охоронюваних  законом  інтересів,
а  також  для
вжиття передбачених  цим  Кодексом
заходів,  спрямованих  на запобігання правопорушенням.

Досліджуючи матеріали справи та
правовідносини сторін при постановленні рішення за даним спором, суд дійшов
висновку, що порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачів діями
чи бездіяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАСЗ", м.
Луганськ (відповідач) не відбувалося а ні на день звернення позивачів з даним
позовом до суду, а ні на день постановлення судом рішення по справі.

Отже, законодавчо закріплено, що
відчужувати (продавати, міняти, дарувати та ін.) своє власне майно на користь
інших осіб має право тільки власник майна, і ініціатива по продажу майна, у
тому числі і часток статутного капіталу товариства, належить власникові майна.
Про такий саме принцип і йдеться мова у стаття 53 Закону України «Про
господарські товариства»- Перехід частки (її частини) учасника у статутному                 капіталі товариства з
обмеженою відповідальністю до іншої особи - учасник  (позивачі) товариства  з
обмеженою  відповідальністю  має право

продати
чи іншим чином  відступити  свою
частку  (її  частину)
у

статутному
капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Цивільний кодекс
України, стаття 147 - перехід частки (її частини) учасника у статутному
капіталі товариства з обмеженою відповідальністю                  до іншої особи -також
встановлює право власника на продаж своєї частки: учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має  право

продати  чи  іншим
чином  відступити  свою
частку (її частину) у статутному капіталі одному або
кільком учасникам цього товариства.

Таким чином, твердження позивачів про
порушення їх прав відповідачем шляхом не укладення договорів купівлі-продажу
часток майна, про що прийнято рішення учасниками зборів від 23.03.06.,
суперечать закону.

При
цьому слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази навмисної
перешкоди або відмови відповідача від укладення таких договорів, і, до того ж,
згідно рішення позачергових зборів учасників товариства від 23.03.06. договори
купівлі-продажу позивачі повинні укласти не з товариством, а з його учасниками
(фізичними особами), на користь яких позивачі відступили свої частки у фонді
майна.

Вимоги позивачів, які є учасниками
товариства, про виділення на їх користь частки в натурі зі статутного майна
товариства суперечать вимогам закону, адже законодавчо встановлено, що оплата
вартості майна здійснюється тільки при виході учасника з товариства з обмеженою
відповідальністю.

Ст.54 Закону України «Про
господарські товариства»встановлено: при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини  майна
товариства, пропорційна його частці у статутному   (складеному)   капіталі.
Виплата провадиться  після
затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства,  і
в  строк  до  12  місяців
з дня виходу. На вимогу учасника
та  за  згодою
товариства  вклад  може
бути  повернуто повністю або
частково в натуральній формі. Учаснику,
який  вибув,
виплачується  належна  йому
частка прибутку, одержаного товариством в даному  році
до  моменту  його виходу.
Майно,  передане   учасником
товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без
винагороди.

Цивільний
кодекс України також закріплює, що учасник,
який  виходить   із
товариства   з   обмеженою відповідальністю,  має
право  одержати  вартість
частини  майна, пропорційну його
частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та
товариством виплата вартості частини
майна  товариства  може
бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад  до
статутного  фонду   був
здійснений   шляхом передання
права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати
винагороди. Порядок і  спосіб  визначення
вартості  частини  майна,
що пропорційна частці учасника у статутному фонді,  а також порядок і строки її виплати
встановлюються статутом і законом( ст.148 ЦК України).

Така ж саме норма міститься і в п.3.8 статуту
товариства (т.2, а.с.15), в якій вказано, що учасник, який виходить з
товариства, має право одержати вартість частини майна, а позивачі є учасниками
товариства, тому їх вимоги суперечать закону і статуту підприємства
(відповідача).

Таким чином, законодавчо встановлено,
що доки особа залишається учасником товариства, вона не має права на відчуження
майна, переданого нею до статутного фонду товариства, адже це майно є власністю
товариства (ст.12 Закону України «Про господарські товариства»).

Стосовно доводів позивачів про
позбавлення їх посадовими особами права у керівництві товариства слід вказати,
що такі доводи не мають відношення до суті спору, і позивачі не обмежені, у
тому числі і відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю
"ЛАСЗ", м. Луганськ, у захисті свого права на управління товариством
у встановленому законом порядку.

За таких підстав у позові слід
відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України
судові витрати слід покласти на позивачів.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.22,33,34,43,49,75,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. ВІДМОВИТИ У ПОЗОВІ.

2.СУДОВІ ВИТРАТИ ПОКЛАСТИ НА ПОЗИВАЧІВ,

Рішення підписане 03.10.08.

Головуючий суддя
Р.М. Шеліхіна

Суддя
Є.А.Лісовицький

Суддя
Б.В. Яресько