ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2008 р.

12:30

Справа № 11/84/08

За позовом: Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва

(54030, м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, 24)

до 1 відповідача: Приватного підприємства “Сапфір і К”

(54001, м.Миколаїв, вул.Чкалова, 106, кв.94)

до 2 відповідача: Приватного підприємства “Алкомп”

(01000, м.Київ, вул.Литвиненко-Вольгемут, 2-а)

Суддя Василяка К.Л.

при секретарі судового засідання Заболотній І.В.

від позивача: Плахотна О.М. –дов. №3/9/10-011 від 08.01.2008р.

від 1 відповідача:

від 2 відповідача:

СУТЬ СПОРУ: визнання недійсним договору

Відповідачі відзиви на позов не надали, представники у судове засідання не з’явились, причин неявки не пояснили.

В матеріалах справи містяться докази належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд –

в с т а н о в и в:

Позивач просить визнати недійсним договір укладений між ПП “Сапфір і К” та ПП “Алкомп” з поставки 54,3 тонн пшениці на загальну суму 32580,0 грн., з підстав, передбачених ст.207 Господарського кодексу України, оскільки він укладений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства та застосувати наслідки недійсності договорів згідно ст.208 ГК України, а саме: стягнути з ПП “Алкомп” вартість всього отриманого по спірному договору в сумі 32580,0 грн. на користь ПП “Сапфір і К”, а з ПП “Сапфір і К” в доход держави стягнути суму в розмірі 32580,0 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на наступне.

За наслідками проведеної позивачем 31.01.2007р. виїзної планової перевірки (акт №53/23-300/32996659) позивачем було з’ясовано, що у листопаді 2004 року між ПП “Сапфір і К” та ПП “Алкомп” було укладено правочин, за умовами якого ПП “Сапфір і К” поставило ПП “Алкомп” 54,3 тонн пшениці на загальну суму 32580,0 грн. (в т.ч. ПДВ –5430,0 грн.), що підтверджено видатковою накладною №129 від 13.11.2004р.

ПП “Алкомп”, в свою чергу, в рахунок оплати вартості отриманих товарів перерахувало ПП “Сапфір і К” грошові кошти в сумі 32580,0 грн. згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №131 від 12.11.2004р.

Оскільки представники ПП “Сапфір і К” відмовились від надання завірених копій документів, що свідчать про проведення зазначеної господарської операції, то позивачем було складено відповідний акт.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 01.10.2002р. було визнано недійсними установчі документи ПП “Алкомп” з дати реєстрації.

Актом №9 від 28.11.2003р. платнику ПП “Алкомп” анульоване свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ з 23.02.2001р., тому вказане підприємство не мало права складати податкові накладні, а відповідно ПП “Сапфір і К” не мало права на включення до податкового кредиту сум ПДВ за спірною угодою.

Оскільки спірний правочин було укладено після набрання законної сили рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 01.10.2002р. та анулювання свідоцтва платника ПДВ, то позивач вважає, що укладаючи спірний договір, ПП “Алкомп” мало на меті приховування прибутків, отриманих від реалізації товару, тобто правочин було укладено з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, а саме з метою ухилення від оподаткування.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 208 ГК України передбачено, що якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

За загальним правилом до угод, що підпадають під ознаки ст.207 ГК України, належать, зокрема, угоди спрямовані на приховування об’єктів оподаткування підприємствами, установами, організаціями чи громадянами, які набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, тобто на спричинення шкоди інтересам держави та суспільства. Однак, при прийнятті рішення по кожному спору необхідно встановити в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладання угоди, якою із сторін і якою мірою виконано господарське зобов’язання, а також вину сторін у формі умислу (наміру). При цьому умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це відповідні повноваження. Така ознака, як завідомість, свідчить, що сторони виходячи з обставин справи усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди (господарського зобов’язання), суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Виходячи з наведеного, наявність умислу не може підтверджуватись лише рішенням суду про визнання недійсними установчих документів юридичної особи. Таке рішення не може бути достатньою підставою для визнання укладеної таким підприємством угоди недійсною без встановлення обставин щодо стану виконання підприємством конституційного обов’язку сплачувати податки, за результатами господарської діяльності в цілому та конкретної цивільно-правової угоди, зокрема.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 01.10.2002р. було визнано недійсними установчі документи ПП “Алкомп” з дати реєстрації, оскільки суд встановив, що засновником підприємства є особа, яка не мала наміру здійснювати підприємницьку діяльність, тобто підприємство було створено з порушенням встановленого законом порядку, а власник та керівник підприємства не здійснював безпосередньої самостійної діяльності направленої на отримання прибутку.

Згідно довідки Головного управління статистики у м.Києві №13-4270 від 18.06.2007р. - ПП “Алкомп” значиться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Згідно п.2 ст.33 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємцев”, юридична особа є такою, що припинилась, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Таким чином, на моменту укладання спірної угоди ПП “Алкомп” мало господарську правосуб’єктність, а саме визнану державою за певним суб’єктом господарювання можливості бути суб’єктом прав (мати і здійснювати господарські права та обов’язки, відповідати за їх належне виконання й мати юридичну можливість захищати свої права та законні інтереси від можливих порушень).

В пункті 6 постанови Пленум Верховного суду України від 28.04.1978р. №3 із змінами та доповненнями “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” роз’яснив, що до угод, укладених з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, зокрема належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами доходів від оподаткування.

Актом №9 від 28.11.2003р. ДПІ у Святошинському районі м.Києва анулювало свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ - ПП “Алкомп”.

Відповідно до п.25 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України від 01.03.2000р. №79 (надалі - Положення), реєстрація платників податку на додану вартість діє до дати її анулювання, яке відбувається у випадках, визначених п.9.8 ст.9 Закону України “Про податок на додану вартість”. Анулювання реєстрації здійснюється шляхом анулювання Свідоцтва та виключення платника податку на додану вартість з Реєстру.

У Акті №9 від 28.11.2003р. про анулювання свідоцтва платника ПДВ зазначено дату анулювання свідоцтва –23.02.2001р., та дату виключення ПП “Алкомп” з реєстру платників ПДВ - 23.02.2001р.

Виходячи з приписів п.25 Положення датою анулювання реєстрації платника ПДВ є саме дата виключення платника з Реєстру, тобто у даному випадку - 23.02.2001р. Однак, на думку суду, дата виключення платника ПДВ з Реєстру не може передувати даті складання відповідного акта.

За таких обставин, суд вважає, що ПП “Алкомп” знято з податкового обліку як платник ПДВ з 28.11.2003р.

Таким чином, на момент укладання спірного договору від 13.11.2004р. ПП “Алкомп” не перебувало на податковому обліку як платник ПДВ і, відповідно, не мало право на складання та видачу ПП “Сапфір і К” податкових накладних і сплату податків, а відповідно ПП “Сапфір і К” не мало права на включення до податкового кредиту ПДВ у сумі 5430,0 грн. за спірною угодою.

Таким чином, суд вважає доведеним заподіяння шкоди державним інтересам у вигляді ненадходження коштів до Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання спірного договору недійсним підлягають задоволенню.

Оскільки умисел на укладання угоди з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства має місце тільки з боку ПП “Алкомп”, то суд вважає за необхідне застосувати реституційні наслідки, передбачені ст.208 Господарського кодексу України, а саме все одержане ПП “Алкомп” за спірною угодою спочатку повинно бути повернуто другій стороні –ПП “Сапфір і К”, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягнуто в доход держави.

Керуючись ст. ст.160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати Договір від 13.11.2004р. купівлі-продажу 54,3 тонн пшениці на загальну суму 32580,0 грн. (в т.ч. ПДВ –5430,0 грн.), укладений між ПП “Алкомп” та ПП “Сапфір і К” недійсним з моменту укладання.

3. Стягнути з ПП “Алкомп”, 01000, м.Київ, вул.Литвиненко-Вольгемут, 2-а (банківські реквізити не відомі, ) на користь ПП “Сапфір і К”, 01000, м.Київ, вул.Литвиненко-Вольгемут, 2-а (банківські реквізити не відомі, ) 32580,0 грн. - вартість поставленого товару по Договору від 13.11.2004р.

4. Стягнути з ПП “Сапфір і К”, 01000, м.Київ, вул.Литвиненко-Вольгемут, 2-а (банківські реквізити не відомі, ) на користь Державного бюджету України 32580,0 грн. - вартість поставленого товару по Договору від 13.11.2004р.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

К.Л.Василяка