ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2008 р.

№ 18/5-704/1

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., –головуючого,

Коваленка В.М. (доповідач у справі),

Заріцької А.О.

розглянувши

касаційну скаргу

акціонерного товариства відкритого типу "Гілея", м. Первомайськ Миколаївської області

на постанову

та ухвалу

від 06.05.2008 р. Одеського апеляційного господарського суду

від 20.02.2008 р. господарського суду Миколаївської області

у справі

№ 18/5-704/1 господарського суду Миколаївської області

за заявою

акціонерного товариства відкритого типу "Гілея", м. Первомайськ Миколаївської області

до

приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Прогрес", с. Леніно Кривоозерського району Миколаївської області

про

визнання банкрутом

представники сторін в судове засідання не з’явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.02.2008 р. № 18/5-704/1 (суддя –В.І. Міщенко), у прийнятті заяви акціонерного товариства відкритого типу "Гілея" (далі –Кредитор, Товариство) про порушення справи про банкрутство приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Прогрес" (далі –Боржник, Підприємство) відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, акціонерне товариство відкритого типу "Гілея" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду Миколаївської області від 20.02.2008 року.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.05.2008 р. (головуючий суддя –Єрмілов Г.А., судді: Воронюк О.Л., Лашин В.В.) ухвалу господарського суду Миколаївської області від 20.02.2008 року залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства - без задоволення.

Не погоджуючись з винесеною постановою суду апеляційної інстанції, акціонерне товариство відкритого типу "Гілея" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.05.2008 року та ухвалу господарського суду Миколаївської області від 20.02.2008 року, а справу направити до господарського суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме ст.ст. 1, 8 Закону про банкрутство, ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", а також норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, Кредитором у якості грошових зобов'язань Боржника, які покладені в основу кредиторських вимог згідно заяви про порушення провадження у справі, визначений штраф в сумі 400 000 грн., що стягнений за рішенням господарського суду Миколаївської області від 07.06.2006 року по справі № 11/86/06. Згідно вказаного рішення стягнена з Підприємства на користь Товариства сума в розмірі 400 000 грн. є обумовленою сторонами цивільного договору (Підприємством та Товариством) відповідальністю у вигляді штрафу за порушення або неналежне виконання цивільного зобов'язання. Отже, стягнений на користь Товариства штраф є штрафною санкцією відповідно до цивільного законодавства (глава 51 книги 5 Цивільного кодексу України). Визначення ж заявником касаційної скарги поняття недоїмки –податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) відповідно до вимог Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" до правовідносин між Кредитором та Боржником є неналежним, оскільки положення вказаного закону є спеціальним законом з питань оподаткування.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону про банкрутство однією із обов'язкових умов порушення справи про банкрутство є наявність підтверджених доказами безспірних вимог до боржника, що складають не менше 300 мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство до складу грошового зобов'язання, що складає кредиторські вимоги до боржника (у тому числі безспірні) не зараховуються недоїмка (пеня та штраф).

Отже, оскільки визначені Товариством вимоги до Підприємства є в повному обсязі сумою штрафу за цивільним договором, судами попередніх інстанцій зроблений правомірний висновок про те, що при зверненні із заявою про порушення справи про банкрутство Боржника вимоги Кредитора складають менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, у зв'язку з чим відсутні підстави для порушення справи про банкрутство Підприємства та відповідно до ст. 8 Закону про банкрутство у прийнятті відповідної заяви слід відмовити.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин справи оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін, як такі, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись положеннями глави 51 книги 5 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 6, 8 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу акціонерного товариства відкритого типу "Гілея" залишити без задоволення.

2.          Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.05.2008 року та ухвалу господарського суду Миколаївської області від 20.02.2008 року у справі № 18/5-704/1 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

А.О. Заріцька