ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.10.2008

Справа №2-17/1074-2008А

За позовом ВАТ «Крименерго», м. Сімферополь

до відповідача Старокримської міської ради, м. Старий Крим

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Старокримське УЖКГ, м. Старий Крим

про відміну рішення та визнання відсутності компетенції виносити рішення відносно формування ліквідаційної маси підприємств-боржників

Суддя Гайворонський В.І

при секретарі Нозріной Т.Ю

Представники:

Від позивача – Ломброзо В.О., представник

Від відповідача – не з’явився

Від третьої особи – не з’явився

Суть спору: Позивач просить відмінити Рішення Старокримської міської ради № 780 від 30.08.2007 року, прийнятого на 22-й сесії 5-го скликання, та визнати за Старокримською міською радою відсутність компетенції (повноважень) виносити рішення відносно формування ліквідаційної маси підприємств-боржників (банкрутів).

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву не представив, про час слухання справи повідомлений належним чином - рекомендованою поштою, про вручення якої є поштове повідомлення.

Суд усною ухвалою згідно статті 165 КАСУ залучив до справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Старокримське УЖКГ.

Третя особа також в судове засідання не з’явилася, відзив на позов не представила, , про час слухання справи уповноважена особа повідомлена належним чином - рекомендованою поштою, про вручення якої є поштове повідомлення.

Згідно ухвали Господарського суду АР Крим від 11.01.2007 року по справі № 2-17/320-2007 відносно боржника Старокримського ВУЖКГ введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Трубо Р.Т.

Згідно Протоколу загальних зборів кредиторів Старокримського ВУЖКГ від 03.05.2007 року ВАТ «Крименерго» було вибрано до складу Комітету кредиторів боржника (126 голосів).

Згідно рішення Старокримської міської ради від 30.08.2007 року № 780: 1. надана згода на включення до ліквідаційної маси Старокримського ВУЖКГ з подальшою реалізацією – майна згідно додатку № 2; 2. Відмовлено ВАТ «Крименерго» у проханні, викладеному в листі № 10/1831 від 29.08.2007 року про збільшення складу майна, що включається до ліквідаційної маси Старокримського ВУЖКГ.

По справі проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 11.01.2007 року по справі № 2-17/320-2007 відносно боржника Старокримського ВУЖКГ введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Трубо Р.Т., що підтверджується вказаною ухвалою.

Загальними зборами кредиторів Старокримського ВУЖКГ від 03.05.2007 року ВАТ «Крименерго» вибрано до складу Комітету кредиторів боржника (126 голосів), що підтверджується вказаним протоколом.

Рішенням Старокримської міської ради від 30.08.2007 року № 780 надана згода на включення до ліквідаційної маси Старокримського ВУЖКГ з подальшою реалізацією – майна згідно додатку № 2, та відмовлено ВАТ «Крименерго» у проханні, викладеному в листі № 10/1831 від 29.08.2007 року про збільшення складу майна, що включається до ліквідаційної маси Старокримського ВУЖКГ, що підтверджується вказаним рішенням.

Суд вважає що позов задоволенню не підлягає, при цьому виходить із наступних обставин:

Позивачем заявлена вимога про відміну (скасування) рішення.

Позов поданий по нормам КАСУ та розлягається по нормам КАСУ.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 162 КАСУ суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремих його положень, і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Таким чином, згідно п. 1 ч. 2 статті 162 КАСУ рішення визнається протиправним і нечинним (чи скасовується). Тобто, умовою визнання рішення нечинним чи його скасування є визнання рішення протиправним.

Однак, вказана вимога позивачем не заявлена.

При цьому необхідно відмітить що виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін суд не вправі з власної ініціативи змінювати позовні вимоги чи розглядати вимоги, які не заявлені позивачем.

Так, статтею 129 Конституції України закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед законом та судом.

Згідно ст. 8 Конституції України вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також указується в постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132 (справа № Д12/12) по аналогічному випадку, а в постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя” вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

Відповідач, згідно ст. 81 ЦК України є юридичною особою публічного права. Відповідно, відношення, які виникають при реалізації ним своїх повноважень є публічно-правовими відношеннями і підлягають розгляду за нормами КАС України.

Згідно Постанови Верховного Суду України № 06/035 від 24.01.2006 року та Постанови Верховного Суду України від 06.07.2006 року № 06/246 (справа № 14/3 об пн), а також згідно Постанов Верховного Суду України від 24.01.2006 року у справах №№ 11/268, 6/140, 23/178, 11/261, 13/212, 11/206, 11/266, 27/231 спори між конкретними особами та юридичними особами публічного права повинні розглядатися за нормами КАСУ.

Вимога щодо визнання відсутності компетенції також задоволена бути не може, при цьому суд виходить з наступних обставин: згідно п.3.ч.1. статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори між суб’єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів.

Однак, в даному випадку позивач виступає не як суб’єкт владних повноважень, а як кредитор, тобто господарчий суб’єкт.

Таким чином, КАСУ не передбачений спосіб захисту порушеного права щодо реалізації компетенції суб’єктом владних повноважень для осіб, які не є суб’єктом владних повноважень.

Такий спосіб захисту порушеного права, згідно п.3 ч.1 ст. 17 КАСУ, передбачений тільки для суб’єкта владних повноважень.

Якщо суб’єкт владних повноважень при реалізації своєї компетенції порушує права, свободи чи інтереси особи, яка не є суб’єктом владних повноважень, така особа вправі звернутися з позовними вимогами згідно п.1 ч. 2 статті 162 КАСУ.

Суд вважає, що в позовній вимозі щодо визнання відсутності компетенції слід відмовити, а не закрити провадження по справі, при цьому суд виходить з наступних підстав:

Ч.2 статті 157 КАСУ передбачене, що якщо провадження по справі закривається з підстави того, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд повинен роз’яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Однак, в даному випадку суд, до юрисдикції якого віднесено розгляд таких справ відсутній.

Так, по своїй суті спір є публічно-правовим, тому що відповідач є суб’єктом владних повноважень і для окремої категорії позивачів даний спір розглядається за нормами КАСУ. Тобто, інші суди не повинні розглядати вказаний спір згідно ч. 2 статті 4 КАСУ, тому що Законом не встановлений інший порядок судового вирішення в даному випадку.

Таким чином, оскільки іншого суду не існує, який в даному випадку повинен розглядати вказаний спір, спір по суті повинен бути розглянутий в адміністративній справі.

Однак, оскільки підстав для задоволення позову не існує, оскільки вказаний захист порушеного права в даному випадку для позивача не передбачений, в позовній вимозі слід відмовити.

Окрім цього, ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини, що виникають в державі.

Тобто, якщо іншого суду не існує, то публічно-правовий спір повинен бути розглянутий по суті адміністративним судом, і якщо спосіб захисту для особи законодавством не передбачений, в позові необхідно відмовити.

Підстав для відшкодування (повернення) позивачу держмита згідно ст. 94 КАСУ в даному випадку не існує .

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 94,162,163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Ст. 254 КАС України передбачено, що постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ країни, якою встановлено, що: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАСУ - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.