ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Київ - 32, вул. Комінтерну, 16
ПОСТАНОВА

Іменем України

"28"
травня 2008 р.
Справа №     А18/107-08

м. Київ, вул. Комінтерну, 16

(зал судових засідань №
1)

Господарський
суд Київської області у складі головуючого судді А.Ю. Кошика при секретарі  Кантарія Д.Ю. розглянувши матеріали
адміністративної справи

за
позовом  Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

3-ї
особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Баккара»

до
Санітарно-епідеміологічної станції Печерського району м. Києва

3-ї
особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кома LTD».

про
визнання постанови недійсною

За участю представників:

Позивача
-ОСОБА_2, ОСОБА_3.

3-ї
особи -ОСОБА_2

Відповідача
-не з'явився

3-ї
особи -Малєєв Є.С.,
Салко О.В.

Суть спору:

До
Господарського суду Київської області подано адміністративний позов фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1(далі - позивач) про визнання недійсною Постанови
№92 Санітарно-епідеміологічної станції Печерського району м. Києва (далі -
відповідач) від 20.09.2007 року про застосування адміністративно-запобіжних
заходів за порушення санітарного законодавства. Позов подано за правилами
Кодексу адміністративного судочинства України.

Провадження
в адміністративній справі № А18/107-08 відкрито відповідно до ухвали від
03.03.2008 року.

В
ході розгляду спору судом було залучено до участі  у справі
в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні  позивача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Баккара» та  третьою
особою на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кома
LTD».

За
клопотанням третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кома
LTD»судом були викликані  та допитані в якості
свідків особи,  яким  відомо про обставини діяльності позивача  в спірному приміщенні.

Свої
позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не мав права виносити
постанову на його ім'я, оскільки
перевірка  проводилась  щодо іншого суб'єктом  підприємницької діяльності, зазначив, що не
має відношення до підвального приміщення,
відносно якого Санітарно-епідеміологічною станцією Печерського району м.
Києва  складено припис. На час перевірки
дотримання санітарного законодавства, позивач був суборендарем нежитлового
приміщення, що розташоване на першому поверсі будинку 14 на бульварі Л.Українки
у місті Києві, яке було обладнане та використовувалося в якості салону -
магазину предметів інтер'єру, на підтвердження чого позивачем був наданий суду
договір суборенди нежитлового приміщення №2/2006 від 24.11.2006 року.

Відповідач
стверджує, що постанова № 92 від 20.09.2007 року була винесена правильно, з
дотриманням норм чинного законодавства, а штрафні санкції були покладені на
посадову особу підприємства, яке порушило санітарне законодавство.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та свідків,
дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Судом
встановлено, що 17.09.2007 року Санітарно-епідеміологічною станцією Печерського
району м. Києва була проведена перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю «Баккара ЛТД», що знаходиться за адресою: м. Київ, бул.
Л.Українки, 14  на предмет дотримання
санітарного законодавства, в результаті якої був складений  відповідний Акт. Під час проведення перевірки
була присутня головний бухгалтер Товариства з обмеженою відповідальністю
«Баккара ЛТД» ОСОБА_1.

На
підставі вищезазначеного Акту перевірки від 17.09.2007 року, 20.09.2007 року
Санітарно-епідеміологічна станція Печерського району м. Києва винесла Постанову
№92 про застосування адміністративно-запобіжних заходів за порушення
санітарного законодавства на ім'я фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в
якій  було зазначено,  що саме позивач є порушником санітарних норм,
в результаті чого до неї були застосовані санкції у вигляді штрафу.

Суд
не погоджується з такими висновками Санітарно-епідеміологічної станції
Печерського району м.  Києва, оскільки
п.1.7 Інструкції Про порядок застосування державною санітарно-епідеміологічною
службою України адміністративно-запобіжних заходів, яка затверджена наказом
Міністерства охорони здоров'я України від 14.04.1995 року № 67 (далі -
Інструкція) штраф на посадову особу за порушення санітарного законодавства
накладається лише за умові, що дотримання норм санітарного законодавства
входить до службових обов'язків такої посадової особи. Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1. не є співробітником ТОВ «Баккара ЛТД», а виконує
функції головного бухгалтера на підставі довіреності, одночасно з цим здійснює
підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець. При цьому відповідач
не  надав суду обгрунтованих пояснень,
чому при проведенні перевірки дотримання санітарного законодавства ТОВ «Баккара
ЛТД», штрафні санкції були покладені на іншого суб'єкта господарської
діяльності.

Відповідно
до п.3.2. Інструкції про порядок застосування державною
санітарно-епідеміологічною службою України адміністративно-запобіжних заходів,
яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14.04.1995
року № 67  постанова про застосування
адміністративно-запобіжних заходів є письмовим документом державної
санітарно-епідеміологічної служби, яка виноситься державним санітарним лікарем.

Особливість
актів органів санітарно-епідеміологічної служби полягає в тому, що вони
складаються з двох документів, оскільки припис, який породжує правовідносини,
міститься в рішенні (постанові) органу санітарно-епідеміологічної служби, а
фактичні підстави для прийняття цього рішення в акті перевірки дотримання
санітарного законодавства. Сам по собі акт перевірки фіксує певні обставини,
порушення суб'єктом, який перевіряється чинного законодавства.

Крім
цього, при вирішенні спорів про визнання недійсними актів суб'єктів владних
повноважень судами необхідно виходити з того, що обов'язок доведення обставин,
які стали підставою для прийняття цих актів, покладається на відповідного
суб'єкта владних повноважень.

Судом
встановлено, що посадовими особами відповідача порушено  норми
«Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні»,
затвердженого  Постановою КМУ від
22.06.1999 року № 1109, оскільки на проведення перевірки позивача не було  відповідного направлення, така перевірка не  входила до планів обстежень та перевірок,
відповідні докази та пояснення суду не надані.

Відповідно
до п. 9  «Положення про державний
санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні» поточний державний
санітарно-епідеміологічний нагляд як діяльність головних державних санітарних
лікарів, їх заступників, інших посадових осіб установ і закладів державної
санітарно-епідеміологічної служби з контролю за дотриманням юридичними і
фізичними особами санітарного законодавства, санітарних та протиепідемічних
(профілактичних) заходів, приписів, постанов та висновків здійснюється шляхом
обстеження та перевірки об'єктів нагляду щодо дотримання і реалізації вимог
безпеки для здоров'я і життя людини.

Обстеження
та перевірка об'єктів нагляду проводиться вибірково за планами, що
розробляються органами, установами і закладами державної
санітарно-епідеміологічної служби, позапланово - залежно від санітарної та
епідемічної ситуації, а також за повідомленнями підприємств, установ і
організацій та за заявами громадян.

Плани
обстеження та перевірки об'єктів нагляду затверджуються головним державним
санітарним лікарем. Позапланові обстеження та перевірка проводяться за рішенням
головного державного санітарного лікаря.

Періодичність
обстеження та перевірки об'єктів нагляду встановлюється головним державним
санітарним лікарем на підставі результатів державної санітарно-епідеміологічної
експертизи, з урахуванням ступеня їх впливу на стан здоров'я і життя людини та
за погодженням з вищестоящим головним державним санітарним лікарем.

Обстеження
та перевірка об'єктів проводиться посадовими особами державної
санітарно-епідеміологічної служби за направленням головного державного
санітарного лікаря або його заступників.

Результати
обстеження та перевірки оформлюються актом, форма і порядок складання якого
визначаються головним державним санітарним лікарем України.

Як
встановлено судом, позивач не є посадовою особою ТОВ «Баккара ЛТД» та не має
відношення до підвальних приміщень будинку 14 на бульварі Л.Українки у місті
Києві, а є суборендарем нежитлового приміщення, що розташоване на першому
поверсі того ж будинку і використовується ним
як салон-магазин  предметів
інтер'єру. В ході розгляду спору  з
пояснень сторін вбачається, що з приводу салону-магазину предметів інтер"єру
жодних ьпорушень санітарного законодавства не
встановлено, у позивача наявні всі необхідні  погодження та дозволи, однак відповідні
обставини не стосуютьтся предмету спору, тому не підлягають дослідженню судом.

Крім
того, за наслідками розгляду спору суд позбавлений можливості оцінити та
проаналізувати кожне викладене в акті перевірки дотримання санітарного законодавства
від 17.09.2007 року порушення, оскільки відповідачем не надано належних доказів
на їх підтвердження, які б підлягали оцінці судом, а пояснення не є достатнім
доказом для підтвердження факту порушення.

Таким
чином суд дійшов висновку, що відповідачем не доведені підстави застосування до
позивача санкцій за порушення санітарного законодавства.

Оскільки
підставою застосування запобіжних заходів
може бути  виключно  факт порушення  особою
санітарних норм  та правил,
який  має бути виявлений  у встановленому законодавством порядку, суд
дійшов  висновку про відсутність у
відповідача підстав для  застосування до
позивача запобіжних заходів, оскільки
перевірка проведена протиправно за відсутності  відповідних направлень, без офіційного
встановлення обставин перевірки саме щодо позивача.

Таким
чином суд вважає, що Санітарно-епідеміологічною станцією Печерського району м.
Києва неправомірно були застосовані санкції до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1. за порушення санітарного законодавства, що є підставою для висновку
про протиправність спірної постанови, недійсність якої в розумінні Кодексу
адміністративного судочинства України передбачає  визнання її протиправною  та
нечинною.

Відповідно
до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона  повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Доведення сторонами  своїх вимог і
заперечень відбувається в порядку, визначеному
ст.ст. 69, 70 КАС України, зокрема,
належність  та допустимість
доказів  визначається судом з врахуванням
обґрунтувань  та заперечень сторін.

Відповідно
до ч. 2 ст. 71 КАС України  в
адміністративних справах  про
протиправність  рішень, дій чи
бездіяльності  суб'єкта владних
повноважень  обов'язок щодо
доказування  правомірності свого рішення,
дії чи бездіяльності  покладається на
відповідача , якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши
вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали
справи господарський суд дійшов
висновку, що позовні  правомірні
та доведені,  відповідачем не
спростовані, тому  підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Відповідно
до  94 КАС України    відшкодування  витрат по сплаті судового збору  в сумі 3,40
грн. підлягає з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись
ст.ст. 71, 158, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
Прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.     Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.  Визнати протиправною та нечинною  постанову Санітарно-епідеміологічної станції
Печерського району м. Києва № 92 від 20.09.2007 року про застосування
адміністративно-запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства.

3.    Стягнути з Державного бюджету України на
користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1   ідентифікаційний код  НОМЕР_1)
3,40 (три) грн.  судових
витрат.

Постанова набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо заява про
апеляційне оскарження постанови не буде подана. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана, в двадцятиденний строк після надання заяви про апеляційне оскарження,
постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя
Кошик А. Ю.