ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" серпня 2008 р. Справа № 15/67

Господарський суд Рівненської області у складі судді Василишина А.Р. розглянувши справу

за первинним позовом (відповідач 1 за зустрічним позовом) Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до відповідача (відповідач 2 за зустрічним позовом) Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошлях»

третя особа із самостійними вимогами (позивач за зустрічним позовом) Закрите акціонерне товариство «Ярівський гранкар’єр»

про визнання права власності на будівлі та споруди –за первинним позовом.

про визнання договору купівлі-продажу № 34/7 від 25 червня 2003 року недійсним та витребування цілісного майнового комплексу «Гранітний кар’єр»–за зустрічним позовом.

В засіданні від 30 липня 2008 року приймали участь:

Від позивача (відповідача 1 за зустрічним позовом): Чучалін В.І. –представник по довіреності.

Від відповідача (відповідач 2 за зустрічним позовом): Бродовський В.І..

Від третьої особи (позивач за зустрічним позовом): Герасимчук О.П. –представник по довіреності.

В судовому засіданні від 30 липня 2008 року був присутній представник КП «РОБ ТІ»: Столярчук Л.Є..

В засіданні від 31 липня 2008 року приймали участь:

Від позивача (відповідача 1 за зустрічним позовом): Чучалін В.І. –представник по довіреності.

Від відповідача (відповідач 2 за зустрічним позовом): Бродовський В.І..

Від третьої особи (позивач за зустрічним позовом): Герасимчук О.П. –представник по довіреності.

В засіданні від 1 серпня 2008 року приймали участь:

Від позивача (відповідача 1 за зустрічним позовом): Чучалін В.І. –представник по довіреності.

Від відповідача (відповідач 2 за зустрічним позовом): не з’явився.

Від третьої особи (позивач за зустрічним позовом): Герасимчук О.П. –представник по довіреності.

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України роз’яснені.

В судовому засіданні від 30 липня 2008 року судом досліджено інвентаризаційну справу № 602 на будівлі та споруди, витребувану ухвалами суду від 1 липня 2008 року (том 2, а.с. 26-27) та від 22 липня 2008 року (том 2, а.с. 47-48), та надану суду представником Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», присутнім у даному судовому засіданні. З даної інвентарної справи судом знято копії документів, які долучені до матеріалів справи (том 2, а.с. 71-92).

В судовому засіданні від 30 липня 2008 року оголошувалася перерва до 31 липня 2008 року до 14 години 10 хвилин, про що представники розписалися в протоколі судового засідання (том 2, а.с. 93).

В судовому засіданні від 31 липня 2008 року представник Закритого акціонерного товариства «Ярівський гранкар’єр»заявив усне клопотання про оголошення повного тексту рішення (протокол в томі 2 на а.с. 97).

В судовому засіданні від 31 липня 2008 року оголошувалася перерва до 1 серпня 2008 року до 16 години 10 хвилин для оголошення повного тексту рішення, про що представники розписалися в протоколі судового засідання (том 2, а.с. 97).

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»(надалі –Позивач) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошлях»(надалі –Відповідач) в якій просить визнати право Державної власності на об’єкти нерухомого майна, вказані у позовній заяві (том 1, а.с. 2-6).

Рішенням господарського суду від 15 березня 2006 року по справі № 15/67 (том 1, а.с. 80-81; суддя Коломис В.В.), з підстав, вказаних у даному рішенні, позов задоволено: визнано право державної власності Позивача на об’єкти нерухомого майна, перелік яких наведено у рішенні.

25 лютого 2008 року в господарський суд Рівненської області надійшла касаційна скарга (том 1, а.с. 93-95) Закритого акціонерного товариства «Ярівський гранкар’єр»(надалі –Третя особа), в якій Третя особа, з підстав, вказаних у даній касаційній скарзі, просить суд скасувати рішення господарського суду від 15 березня 2006 року по справі № 15/67 та направити дану справу на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 22 травня 2008 року по справі № 15/67 (том 1, а.с. 135-138), з підстав, вказаних у даній Постанові, касаційну скаргу Третьої особи задоволено: рішення господарського суду Рівненської області від 15 березня 2006 року у справі № 15/67 скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Розпорядженням голови господарського суду Рівненської області справу № 15/67 передано на новий розгляд судді Василишину А.Р..

Ухвалою від 13 червня 2008 року (том 2, а.с. 1) господарським судом прийнято справу до розгляду. Слухання справи призначено на 1 липня 2008 року на 11 годину 25 хвилин. В даній ухвалі господарським судом витребувано від сторін докази, зазначені у пункті 3 резолютивній частині ухвали.

Представник Позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги Позивача та заперечив проти зустрічних позовних вимог Третьої особи, з підстав, вказаних у: поясненні (том 2, а.с. 4-7); відзиві на зустрічний позов по справі № 15/67 (том 2, а.с. 34); додатковому відзиві на зустрічний позов по справі № 15/67 з урахуванням збільшення позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу № 34/7 від 25 червня 2003 року (том 2, а.с. 50-53).

Представник Відповідача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги Позивача та заперечив проти зустрічних позовних вимог Третьої особи, з підстав, вказаних у: запереченні проти позовної заяви про визнання права власності на майно за позовом Третьої особи (том 2, а.с. 35-37); додатковому відзиві на зустрічний позов по справі № 15/67 з урахуванням збільшення позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу № 34/7 від 25 червня 2003 року (том 2, а.с. 62-63).

Представники Третьої особи в судових засіданнях заперечили проти позовних вимог Позивача та підтримали зустрічні позовні вимоги Третьої особи, з підстав, вказаних у: позовній заяві про визнання права власності (том 2, а.с. 8-11); заяві про збільшення розміру позовних вимог (том 2, а.с. 38-40).

Відповідач та Третя особа не подали господарському суду докази, витребувані ухвалою від 13 червня 2008 року по даній справі (том 2, а.с. 1).

Водночас, 1 липня 2008 року в господарський суд Рівненської області подана зустрічна позовна заява (том 2, а.с. 8-11) Третьої особи до Позивача та Відповідача, в якій Третя особа просить суд, з підстав вказаних у даній зустрічній позовній заяві, визнати право власності на цілісний майновий комплекс «Гранітний кар’єр». До даної зустрічної позовної заяви Третьою особою додано: копію довіреності представника Третьої особи; доказ направлення зустрічної позовної заяви Відповідачу та Позивачу; квитанції про сплату державного мита та інформаційно-технічних послуг.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 1 липня 2008 року (том 2, а.с. 26-27) прийнято дану зустрічну позовну заяву до розгляду та відкладено розгляд справи до 22 липня 2008 року до 9 години 30 хвилин. В даній ухвалі господарським судом витребувано від сторін докази, зазначені у пункті 3 резолютивній частині ухвали, в тому числі витребувано від Третьої особи: завірені копії доказів, що підтверджують обставини висвітлені у поданій зустрічній позовній заяві (в судове засідання –оригінали даних доказів). Також пунктом 4 резолютивної частини ухвали судом витребувано від Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації»інвентарну справу № 602 на будівлі та споруди.

Позивач та Третя особа не подали господарському суду докази, витребувані ухвалою від 1 липня 2008 року по даній справі (том 2, а.с. 26-27). Крім того, Комунальне підприємство «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації»не подало суду»інвентарну справу № 602 на будівлі та споруди.

Водночас, 22 липня 2008 року в господарський суд Рівненської області подана заява (том 2, а.с. 38-40) Третьої особи про збільшення розміру позовних вимог, в якій Третя особа вказала про зміну предмету позовних вимог (абзац 3 даної заяви) просить суд, та з підстав вказаних у даній заяві: визнати договір купівлі-продажу № 34/7 від 25 червня 2003 року (том 1, а.с. 11-14), укладений між Відповідачем та Відкритим акціонерним товариством «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»в інтересах Позивача, недійсним; витребувати від Позивача на користь Третьої особи цілісний майновий комплекс «Гранітний кар’єр»(перелік об’єктів вказано у даній заяві). До даної заяви (том 2, а.с. 38-40) Третьою особою додано: доказ направлення зустрічної позовної заяви Відповідачу та Позивачу; квитанцію про сплату державного мита.

Ухвалою господарського суду від 22 липня 2008 року (том 2, а.с. 47-48) відкладено розгляд справи до 30 липня 2008 року до 14 години 10 хвилин. В даній ухвалі господарським судом витребувано від сторін докази, зазначені у пункті 3 резолютивній частині ухвали, в тому числі повторно витребувано від Третьої особи: завірені копії доказів, що підтверджують обставини висвітлені у поданій зустрічній позовній заяві (в судове засідання –оригінали даних доказів). Крім того, пунктом 4 резолютивної частини ухвали судом повторно витребувано від Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації»інвентарну справу № 602 на будівлі та споруди.

Третя особа не подала господарському суду Рівненської області докази, витребувані ухвалою від 1 липня 2008 року по даній справі (том 2, а.с. 26-27) та ухвалою від 22 липня 2008 року (том 2, а.с. 47-48), а саме: завірені копії доказів, що підтверджують обставини висвітлені у поданій зустрічній позовній заяві (в судове засідання –оригінали даних доказів).

Представник Третьої особи в судовому засіданні від 30 липня 2008 року не подав суду докази, витребувані ухвалою від 1 липня 2008 року по даній справі (том 2, а.с. 26-27) та ухвалою від 22 липня 2008 року (том 2, а.с. 47-48), а саме: завірені копії доказів, що підтверджують обставини висвітлені у поданій зустрічній позовній заяві (в судове засідання –оригінали даних доказів).

Натомість, 30 липня 2008 року в господарський суд Рівненської області подано клопотання Третьої особи про відкладення розгляду справи (том 2, а.с. 64) на більш пізніший час. В даному клопотанні Третя особа вказує, що у третьої особи є докази, витребувані судом, однак надати їх в судове засідання Третя особа немає можливості, оскільки останні знаходяться у керуючого санацією, який знаходиться у відрядженні. До даного клопотання Третьою особою додано наказ № 7 від 25 липня 2008 року (том 2, а.с. 64), в якому керуючий санацією Третьої особи Франко О.П. наказав собі вибути до міста Сімферополя з 28 липня 2008 року по 15 серпня 2008 року.

Представники Позивача та Відповідача в судовому засіданні заперечили проти клопотання Третьої особи про відкладення розгляду справу.

Суд відмовлено в задоволенні даного клопотання, оскільки: судом неодноразово витребовувалися дані документи і Третя особа мала достатньо часу для їх подачі, проте ні при подачі своїх заяв (том 2, а.с. 8-11, 38-40) ні в судових засіданнях Третя особа даних доказів не подала; в дослідженій судом інвентаризаційній справі судом виявлено договір купівлі-продажу від 23 червня 2003 року, згідно якого Третя особа продала Товариству з обмеженою відповідальністю «Галтехресурс»цілісний майновий комплекс «Гранітний кар’єр»(том 2, а.с. 71), що разом з іншими доказами спростовує твердження Третьої особи про вибуття даного цілісного майнового комплексу поза волею Третьої особи.

Водночас, господарським судом Рівненської області оголошено перерву до 31 травня 2008 року до 14 години 30 хвилин.

31 липня 2008 року в господарський суд Рівненської області надійшло клопотання Третьої особи (том 2, а.с. 94), в якому з підстав вказаних у даному клопотанні, Третя особа просить суд про призначення судової економічної експертизи, та на вирішення експерту запропонувати таке питання: чи є договір купівлі-продажу від 23 червня 2003 року, укладений між Третьою особою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галтехресурс», і бухгалтерська довідка основних оборотних засобів для виробництва щебеневої продукції станом на 23 червня 2003 року документами, що підтверджують фактичну передачу цілісного майнового комплексу «Гранітний кар’єр»(об’єкти нерухомого майна, технологічної лінії та інше майно), що знаходиться за адресою: вул. Зелена, 70, с. Томашгород, Рокитнівський район, Рівненська область, від Третьої особи до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галтехресурс».

Представники Позивача та Відповідача в судовому засіданні заперечили проти клопотання Третьої особи про призначення судової економічної експертизи. Водночас, представник Позивача в судовому засіданні подав суду для доручення до матеріалів справи копію протоколу № 5-1-26-06 зборів акціонерів Третьої особи від 26 червня 2006 року (том 2, а.с. 96) з якого вбачається, що Третя особа, з підстав вказаних у даному протоколі (продаж обладнання Третьої особи), вирішила: відмовитись від спеціального дозволу (Ліцензії) на користування і розробку надр родовища Третьої особи; доручити виконавчому органу в особі директора Лопуги Л.М. підготувати і підписати необхідні документи на відмову від Ліцензії.

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України експертиза призначається судом для роз’яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Одночасно у частині 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/2651 від 27 листопада 2006 року зазначено, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В даному ж випадку, питання, яке просить поставити перед експертом Третя особа не потребує спеціальних знань. Крім того, наявні у матеріалах справи докази, на переконання суду, є достатніми для вирішення первинного і зустрічного позовів по суті.

Враховуючи вищевказане, господарським судом відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача та Третьої особи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, господарський суд Рівненської області прийшов до висновку, що: первинний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. При цьому суд виходить з наступного.

Позивач, який є державним підприємством, володіє та користується будівлями і спорудами, які розташовані по вул. Зеленій, 70 в с. Томашгород Рокитнівського району Рівненської області на підставі договору № 34/7 купівлі-продажу від 25 червня 2003 року, укладеному між Відповідачем і Відкритим акціонерним товариством «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»в інтересах Позивача.

В комплекс технологічного обладнання «Гранітний кар’єр»входять наступні об’єкти нерухомого майна: адміністративний будинок (трьохповерховий), позначений на плані земельної ділянки літерою «А-3», загальною площею 833,8 кв.м.; ремонтно-механічна дільниця (трьохповерхова), позначена на плані земельної ділянки літерою «Б-3», загальною площею 1578,2 кв.м.; диспетчерська, позначена на плані земельної ділянки літерою «В-1», загальною площею 46,6 кв.м.; каналізаційна споруда, позначена на плані земельної ділянки літерою «Г-1», загальною площею 10,6 кв.м.; бокси для автотранспорту, позначені на плані земельної ділянки літерою «Е-1», загальною площею 496,4 кв.м.; масляна станція, позначена на плані земельної ділянки літерою «Є-1», загальною площею 16,5 кв.м.; масляна станція, позначена на плані земельної ділянки літерою «Ж-1», загальною площею 60,0 кв.м.; трансформаторна підстанція, позначена на плані земельної ділянки літерою «З-1», загальною площею 308,7 кв.м.; погрузочний пункт, позначений на плані земельної ділянки літерою «И-1», загальною площею 98,3 кв.м.; погрузочний пункт, позначений на плані земельної ділянки літерою «Й-1», загальною площею 98,8 кв.м.; вагова, позначена на плані земельної ділянки літерою «І-1», загальною площею 12,2 кв.м.; котельня, позначена на плані земельної ділянки літерою «Л-1», загальною площею 160,6 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів, позначений на плані земельної ділянки літерою «О-1», загальною площею 22,7 кв.м.; склад, позначений на плані земельної ділянки літерою «Р-1», загальною площею 540,4 кв.м..

Як вбачається з протоколу-рішення № 2 зборів акціонерів Третьої особи від 25 травня 2003 року (том 2, а.с. 54), збори акціонерів вирішили: керуючись Статутом Третьої особи п. 8.2.5 неплатоспроможності Третьої особи і за поданням директора Лопуги Л.М. –дати згоду директору Третьої особи Лопузі Л.М. продати основні засоби підприємств і виручені кошти направити на погашення заборгованості по зарплаті і кредиторську заборгованість. Суд зауважує, що даний протокол спростовує твердження Третьої особи висвітлене в четвертому абзаці другої сторінки касаційної скарги (том 1, а.с. 94) про те (обґрунтування вибуття майна із володіння Третьої особи поза її волі), що: «Питання про відчуження основних фондів товариства –цілісного майнового комплексу Третьої особи, загальні збори акціонерів не розглядали. Відтак, волевиявлення Третьої особи на укладання договору відчуження цілісного майнового комплексу Третьої особи було відсутнє.».

Згідно договору купівлі-продажу від 23 червня 2003 року (том 2, а.с. 55; том 2, а.с. 71) Третя особа, в особі директора Лопуги Л.М., продала Товариству з обмеженою відповідальністю «Галтехресурс»цілісний майновий комплекс «Гранітний кар’єр»за ціною 3 570 833 (три мільйони п’ятсот сімдесят тисяч вісімсот тридцять три) грн. 22 коп..

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 червня 2003 року (том 2, а.с. 72): 24 червня 2003 року комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації»прийнято рішення про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Галтехресурс»на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2003 року та акту приймання передачі від 23 червня 2003 року.

В досліджених судом матеріалах інвентаризаційної справи наявна копія договору купівлі-продажу від 23 червня 2003 року (том 2, а.с. 71), проте відсутній акт приймання передачі від 23 червня 2003 року.

Оцінивши дані докази та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (в редакції на момент здійснення реєстрації), суд вважає, що при реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Галтехресурс» комунальному підприємству «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації»було надано оригінали вищезазначених договору купівлі-продажу від 23 червня 2003 року та акту приймання передачі від 23 червня 2003 року, про що останнім зроблено запис у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 червня 2003 року (том 2, а.с. 72), та копію даного договору. Однак, в силу дії редакції Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (пункт 2.1 даного Тимчасового положення та додаток 1 до пункту 2.1 даного Тимчасового положення), затвердженого Наказом № 7/5 від 7 лютого 2002 року Міністерства юстиції України, що діяло на момент реєстрації, для реєстрації було достатньо договору відчуження нерухомого майна, який не підлягав обов’язковому нотаріальному посвідченню, та на підставі якого проводилась реєстрація прав власності на об’єкти нерухомого майна. Відповідно, комунальному підприємству «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації»не було необхідності залучати до інвентаризаційної справи ще й копію даного акту (не було підстав для відмови в реєстрації).

Згідно договору купівлі-продажу від 24 червня 2003 року (том 2, а.с. 56; том 2, а.с. 78) та акту приймання-передачі (том 2, а.с. 57-59; том 2, а.с. 75-77) Товариство з обмеженою відповідальністю «Галтехресурс»продало Відповідачу цілісний майновий комплекс «Гранітний кар’єр».

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 червня 2003 року (том 2, а.с. 60): 25 червня 2003 року комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації»прийнято рішення про реєстрацію права власності за Відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2003 року та акту приймання передачі від 24 червня 2003 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 25 червня 2003 року (том 1, а.с. 11-14) Відповідач передав у власність Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»комплекс технологічного обладнання «Гранітний кар’єр»згідно специфікації (том 1, а.с. 15-17), яка є додатком №1 до даного договору, а Відкрите акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»оплатило в безготівковому порядку на рахунок продавця 7 489 257 (сім мільйонів чотириста вісімдесят дев’ять тисяч двісті п’ятдесят сім) грн. 76 коп..

Відповідач за актом здачі-приймання комплексу технологічного обладнання «Гранітний кар’єр»від 26 червня 2003 року (том 1, а.с. 18) за погодженням з Відкритим акціонерним товариством «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»здав, а Позивач прийняв комплекс технологічного обладнання, що підтверджується накладною № 162 від 26 червня 2003 року Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»(том 1, а.с. 19-22).

Дане підтверджується інвентаризаційною справою (поданою присутнім у судовому засіданні від 30 липня 2008 року представником РО БТІ) і поясненням Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації»№ 883/1 від 30 липня 2008 року (том 2, а.с. 70; надане суду присутнім у судовому засіданні від 30 липня 2008 року представником РО БТІ).

Після усіх вказаних вище продаж цілісного майнового комплексу «Гранітний кар’єр», протоколом № 5-1-26-06 зборів акціонерів Третьої особи від 26 червня 2006 року (том 2, а.с. 96), Третя особа, з підстав вказаних у даному протоколі (продаж обладнання Третьої особи), вирішила: відмовитись від спеціального дозволу (Ліцензії) на користування і розробку надр родовища Третьої особи; доручити виконавчому органу в особі директора Лопуги Л.М. підготувати і підписати необхідні документи на відмову від Ліцензії.

Усе вищенаведене спростовує доводи Третьої особи, висвітлені у п’ятому абзаці першої сторінки заяви про збільшення розміру позовних вимог (том 2, а.с. 38), спростовує твердження Третьої особи про те, що майно, яке було предметом спірного договору купівлі-продажу, відчужене особою, яка не мала права на його продаж, а також вибуло з володіння Третьої особи поза її волею.

Водночас, Третя особа не подала суду жодних доказів в обґрунтування того, що спірне майно вибуло поза її волею, в той час, як в силу частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, суд критично оцінює обґрунтування Третьої особи на звернення до суду (останній абзац другої сторінки зустрічної позовної заяви; том 2, а.с. 9). В даному абзаці Третя особа вказує на те, що: в Постанові Вищого господарського суду України (том 1, а.с. 135-138) зазначено, що вирішення справи про визнання права власності на будівлі та споруди у будь якому випадку зачіпає інтереси Третьої особи, оскільки остання є власником спірного майна, як такого, що було передано йому до статутного фонду, і, яке вибуло з володіння поза його волею. Дослідивши вищевказану Постанову, господарським судом Рівненської області встановлено, що: у даній Постанові Вищий господарський суд України не вказав про те, що Третя особа є власником спірного майна; Вищий господарський суд України (на третій сторінці Постанови) при обґрунтуванні необґрунтованості вирішення справи без участі Третьої особи зазначив, що Третя особа в касаційній скарзі посилається на те, що Третя особа є власником спірного майна, як такого, що було йому передано до статутного фонду і яке вибуло з володіння Третьої особи поза його волею.

Стаття 392 Цивільного кодексу України передбачає, що власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач звернувся з позовом про визнання права власності до Відповідача, оскільки з 1 січня 2004 року почав діяти новий Цивільний кодекс України, а договір купівлі-продажу об’єктів нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, що перешкоджає Позивачу зареєструвати своє право власності на зазначені об’єкти нерухомого майна. Це пов’язано з тим, що Відповідачем були втрачені оригінали правовстановлюючих документів, які засвідчували його право власності на зазначені об’єкти нерухомого майна на момент встановлення права власності набувачем майна. На сьогодні договір купівлі-продажу не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто нотаріально не посвідчений, а тому не може бути зареєстрований в комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації». Відповідно, відсутність державної реєстрації права власності позбавляє Позивача можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном і відповідно в повному об’ємі проводити господарську діяльність.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до статті 144 Господарського кодексу України майнові права та майнові обов’язки суб’єкта господарювання можуть виникати внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом.

Як вбачається з наведеного вище у даному рішенні, до відчуження комплексу технологічного обладнання Третьою особою було проведено загальні збори акціонерів (протокол-рішення № 2 від 25 травня 2003 року), яким було надано дозвіл директору Третьої особи продати основні засобі підприємства і виручені кошти направити на погашення заборгованості по зарплаті і кредиторську заборгованість Третьої особи. На виконання рішення загальних зборів акціонерів Третя особа уклала договір купівлі-продажу від 23 червня 2003 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Галтехресурс»м. Львів на купівлю-продаж цілісного майнового комплексу «Гранітний кар’єр». В подальшому товариством з обмеженою відповідальністю «Галтехресурс»був укладений договір купівлі-продажу від 24 червня 2003 року з Відповідачем на купівлю-продаж цілісного майнового комплексу «Гранітний кар’єр». За актом приймання-передачі, який є додатком до договору купівлі-продажу, Відповідач отримав у власність як рухоме так і нерухоме майно комплексу «Гранітний кар’єр». В подальшому дане майно було продане належним власником –Відповідачем на користь Позивача, про що свідчить витяг про реєстрацію власності на нерухоме майно від 25 червня 2003 року за реєстраційним № 1535153 підписаний комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації». В свою чергу, Третя особа не подала суду документальних доказiв, якими б пiдтверджувалось його право на нерухоме майно, яке, як встановлено під час нового розгляду даної справи, нею ж було відчужене іншій особі. В подальшому дане майно було набуте Відкритим акціонерним товариством «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»в інтересах Позивача.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, у логічно-смисловому зв’язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об’єктивного і прямо не опосередкований у суб’єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об’єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальнообов’язковим засадам. Згідно з частиною другою статті 150 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України є обов’язковими до виконання на території України і, відповідно, до застосування судами при вирішенні підвідомчих їм спорів. В свою чергу, Третя особа у встановленому законом порядку не володіла, не користувався і не розпоряджався об’єктами нерухомого майна придбаного за договором купівлі-продажу № 34/7 від від 25 червня 2003 року на час його відчуження Відповідачем, а тому названий інтерес за первинним та зустрічним позовом Третьої особи не пов’язаний з його суб’єктивними правами. Відповідно, не може вважатись законним iнтересом. У відповідності до частини третьої статті 16 Цивільного кодексу України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України. Згідно ж з частиною 3 даної статті, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З урахуванням обставин справи, на підставі документальних доказів, що містяться у матеріалах справи, та наданих представниками сторін, господарський суд Рівненської області вважає, що зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управлена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Відповідно до частини 2 статті 202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). Отже, як слідує з аналізу вказаних норм, договір (правочин) є підставою виникнення зобов’язання (в тому числі господарського).

Виходячи з наданих сторонами доказів судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»і Відповідачем було укладено договір № 34/7 купівлі-продажу від 25 червня 2003 року. На виконання договору купівлі-продажу було здійснено передачу комплексу технологічного обладнання «Гранітний кар’єр», про що свідчить акт від 26 червня 2003 року. По накладній № 162 від 26 червня 2003 року від Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», названий комплекс технологічного обладнання, було передано Позивачу. Як вже зазначалося вище, до відчуження комплексу технологічного обладнання Третьою особою було проведено загальні збори акціонерів (протокол-рішення № 2 від 25 травня 2003 року), яким було надано дозвіл директору Третьої особи продати основні засоби підприємства і виручені кошти направити на погашення заборгованості по зарплаті і кредиторську заборгованість. Рішення загальних зборів не визнано недійсним в судовому порядку. Таким чином, на час укладення договору купівлі-продажу між Відкритим акціонерним товариством «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» і Відповідачем, Третя особа, не була власником спірного майна. Третя особа не надала суду документальних доказiв, якими б пiдтверджувалося її право на нерухоме майно, яке ним було відчужене за договором купівлі-продажу від 23 червня 2003 року на користь ТОВ «Галтехресурс» м. Львів і в подальшому було набуте Відповідачем за договором купівлі-продажу від 24 червня 2003 року. Вказані договори купівлі-продажу Третьою особою не оспорювалися і в судовому порядку не були визнані недійсними.

Крім того, відповідно до підпунктів 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2003 р.): правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом; до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно ж до статті 71 Цивільного кодексу УРСР (ст. 257 Цивільного кодексу України), загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до статті 76 Цивільного кодексу УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Третьою особою не доведено, що Третій особі не було відомо і не могло бути відомо про порушення свого права на день укладання договору купівлі-продажу між Третьою особою та товариством з обмеженою відповідальністю «Галтехресурс»–23 червня 2003 року. Водночас, те, що Третій особі не було відомо і не могло бути відомо про порушення свого права спростовується –протоколом-рішенням зборів акціонерів Третьої особи № 2 від 25 травня 2003 року (том 2, а.с. 54) та протоколом зборів Третьої особи № 5-1-26-06 від 26 червня 2003 року (том 2, а.с. 96). Разом з цим, клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності Третьою особою не заявлено. Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу УРСР, пункту 4 статті 267 Цивільного кодексу України закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в позові.

Враховуючи усе вищенаведене, господарський суд Рівненської області відмовляє Третій особі в задоволенні зустрічного позову (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

У відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по зустрічному позову покладаються на Третю особу.

Що ж до первинного позову, то господарський суд, з урахуванням усього вищенаведеного, вважає що:

Стаття 392 Цивільного кодексу України передбачає, що власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач звернувся з позовом про визнання права власності до продавця спірного майна –Відповідача, оскільки з 1 січня 2004 року почав діяти новий Цивільний кодекс України, а договір купівлі-продажу об’єктів нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, що перешкоджає Позивачу зареєструвати своє право власності на зазначені об’єкти нерухомого майна. Так як продавцем були втрачені оригінали правовстановлюючих документів, які засвідчували його право власності на зазначені об’єкти нерухомого майна на момент встановлення права власності набувачем майна. Договір купівлі-продажу не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто нотаріально не посвідчений, а тому не може бути зареєстрований в комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації». Відповідно, відсутність державної реєстрації права власності позбавляє Позивача можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном і відповідно в повному об’ємі проводити господарську діяльність.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до статті 144 Господарського кодексу України майнові права та майнові обов’язки суб’єкта господарювання можуть виникати внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом.

Третя особа, у відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не довела ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, належними та допустимими доказами (незаконне вибуття поза її волею спірного майна), та не спростувала законність набуття цього майна іншими особами.

Враховуючі усе вищенаведене, суд вбачає достатньо правових підстав для задоволення первинного позову і, відповідно, визнання права власності на спірні об’єкти нерухомого майна за Позивачем.

Позивач у позовній заяві не просить покласти судові витрати на Відповідача, а тому господарський суд залишає за ним судові витрати по справі.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ :

1. Первинний позов Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання права власності на будівлі та споруди –задоволити.

2. Визнати за Державою Україна в особі Державної служби автомобільних доріг України, майно якої передано до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та знаходиться в господарському віданні Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»на наступні об’єкти нерухомого майна:

·          адміністративний будинок (трьохповерховий), позначений на плані земельної ділянки літерою «А-3», загальною площею 833,8 кв.м.;

·          ремонтно-механічну дільницю (трьохповерхова), позначену на плані земельної ділянки літерою «Б-3», загальною площею 1578,2 кв.м.;

·          диспетчерську, позначену на плані земельної ділянки літерою «В-1», загальною площею 46,6 кв.м.;

·          каналізаційну споруду, позначену на плані земельної ділянки літерою «Г-1», загальною площею 10,6 кв.м.;

·          бокси для автотранспорту, позначені на плані земельної ділянки літерою «Е-1», загальною площею 496,4 кв.м.;

·          масляну станцію, позначену на плані земельної ділянки літерою «Є-1», загальною площею 16,5 кв.м.;

·          масляну станцію, позначену на плані земельної ділянки літерою «Ж-1», загальною площею 60,0 кв.м.;

·          трансформаторну підстанцію, позначену на плані земельної ділянки літерою «З-1», загальною площею 308,7 кв.м.;

·          погрузочний пункт, позначений на плані земельної ділянки літерою «И-1», загальною площею 98,3 кв.м.;

·          погрузочний пункт, позначений на плані земельної ділянки літерою «Й-1», загальною площею 98,8 кв.м.;

·          вагову, позначену на плані земельної ділянки літерою «І-1», загальною площею 12,2 кв.м.;

·          котельню, позначену на плані земельної ділянки літерою «Л-1», загальною площею 160,6 кв.м.;

·          склад паливно-мастильних матеріалів, позначений на плані земельної ділянки літерою «О-1», загальною площею 22,7 кв.м.;

·          склад, позначений на плані земельної ділянки літерою «Р-1», загальною площею 540,4 кв.м., –

які знаходяться за адресою: Рівненська область, Рокитнівський район, смт. Томашгород, вул. Зелена, 70.

3. В задоволенні зустрічного позову Закритого акціонерного товариства «Ярівський гранкар’єр»про визнання договору купівлі-продажу № 34/7 від 25 червня 2003 року недійсним та витребування цілісного майнового комплексу «Гранітний кар’єр»–відмовити.

Повний текст рішення оголошено та підписано 01.08.2008р.

Суддя