ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.06.08
р.
Справа № 44/72

Господарський
суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі
Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за
позовною заявою суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
(представник до судового засідання не з'явився) до суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 (представляє інтереси особисто, паспорт
НОМЕР_1, та через представника ОСОБА_3., довіреність від 07.04.08 року) про
стягнення з відповідача суми безпідставно придбаних коштів 6'000 грн. та
відшкодування завданої шкоди 11'090 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі - Орендар) звернулася
до суду з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2
(далі - Підприємець) про стягнення попередньої оплати 6'000 грн., внесеної за
договором оренди нежитлового приміщення від 24.10.07 року (далі - Договір) та
стягнення суми матеріальної шкоди, заподіяної протиправним вивезенням належного
Орендарю торгівельного устаткування (стелажі, прилавки) та світлової вивіски
„Продукти” загальною вартістю 11'090 грн. Позовні вимоги Орендаря ґрунтуються
на незаконності дій Підприємця щодо самовільного позбавлення позивача належного
йому торгового устаткування та вивіски, а також на нездійсненні відповідачем
дій щодо належної передачі предмету оренди за Договором, відсутності
нотаріального посвідчення Договору та безпідставному утриманні Підприємцем суми
6'000 грн., перерахованої згідно умов Договору.

Представник
Товариства в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та в порядку
статті 22 ГПК України змінив підстави позову в частині стягнення 6'000 грн.,
остаточно вимагаючи стягнення безпідставно отриманих коштів в цій частині на
підставі статей 1212-1213 ЦК України.

Представник
Підприємця заперечив проти позову, вважаючи що неможливість користування
предметом оренди за Договором є наслідком невиконання Орендарем умов Договору
щодо підтримання предмету оренди у відповідності до санітарних та протипожежних
норм, а також наслідком відсутності у Орендаря дозволу на торгівлю та
відповідних обігових коштів. Відповідач просив стягнути з позивача суму витрат
на послуги адвоката у розмірі 1'800 грн.

В
судовому засіданні Підприємець особисто усно підтвердила суду факт вивезення
відповідачем з приміщення АДРЕСА_1площею 48,3 м2 (далі - Приміщення) належного
Орендареві устаткування та факт зняття належної Орендареві світлової вивіски
„Продукти” з Приміщення. Означені дії Підприємець пояснила намаганням спонукати
Орендаря розірвати Договір.

В
судовому засіданні оголошувалась перерва з 27 травня до 02 червня 2008 року для
підготовки процесуального документу. Представник позивача після оголошення
перерви правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Вислухавши
в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши
Договір, з якого могли виникнути цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов
висновку, що підписаний сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою
природою є договором майнового найму (оренди), який підпадає під правове
регулювання норм статей 759-786 ЦК України.

Таким
чином, в силу статті 758 ЦК України, а також пунктів 1 та 4 Договору
Підприємець зобов'язався надати не пізніше одного дня з моменту набрання
Договором сили, а Товариство - прийняти у строкове платне користування
нежитлове Приміщення АДРЕСА_1площею 48,3 м2.

24.10.07
року позивач сплатив Підприємцю 6'000 грн. попередньої оплати за перший місяць,
про що свідчить розписка та пояснення Підприємця. Водночас, суд не вважає
розписку від 24.10.07 року належним та допустимим доказом здійснення оплати за
Договором, оскільки зазначений документ на містить жодних посилань ані на
Договір, ані на відносини оренди.

Строк
дії вищезазначеного правочину визначено пунктом 1.2 Договору - сім років з
25.11.07 року до 25.11.14 року.

Приписи
глави 58 ЦК України (стаття 793) в редакції станом на момент підписання
Договору вимагали письмової форми з нотаріальним посвідченням для правочинів
щодо договорів найму нерухомості строком на три роки і більше. Недотримання
такої форми в силу статей 203, 209, 215 та 220 ЦК України тягне за собою
нікчемність правочину. З огляду на наведене, за висновком суду незасвідчений
нотаріально Договір є недійсним в силу закону (нікчемним), тобто є таким, що не
відбувся, як юридичний факт.

За
правилами статті 216 ЦК України недійсний або нікчемний правочин не створює юридичних
наслідків (у тому числі грошових або якихось інших зобов'язань), крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Таким
чином, суд вважає, що Підприємець з моменту отримання 6'000 грн., які
відповідач вважає отриманими за Договором, безпідставно утримує у себе
зазначену грошову суму, через що у відповідача існує невиконане зобов'язання
повернути Орендареві безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів на
суму 6'000 грн., яке (зобов'язання) виникло 24.10.07 року в силу статей 1212 і
1213 ЦК України.

За
своїм загальноправовим змістом, позовна вимога Орендаря щодо стягнення з
Підприємця безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 6'000 грн. фактично
є засобом захисту цивільного права у вигляді примусового виконання обов'язку в
натурі, визначеним статтею 16 ЦК України, через що позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Згідно
наявних у матеріалах справи пояснень сторін та доказів (квитанція замовлення №
1208 від 24.10.07 року, комерційна пропозиція та акт приймання замовлення №
1208 від 20.11.07 року, рахунок НОМЕР_1 від 05.11.07 року, угода НОМЕР_1 та акт
приймання НОМЕР_1) в Приміщенні перебувало майно Орендаря (світлова вивіска
„Продукти”, стелажі, прилавки) загальною вартістю 11'090 грн.

Факт
відсутності зазначеного майна в Приміщенні на момент розгляду справи по суті
підтверджено як актом огляду приміщення станом на 01.03.08 року, так і
особистими усними поясненнями Підприємця, який вказав на вивезення зазначеного
майна Орендаря з метою спонукання останнього розірвати Договір. Означене є
протиправним позбавленням позивача власного майна з боку відповідача, що може
свідчити про вчинення злочину, передбаченого статтею 185 КК України (крадіжка),
або статтею 356 КК України (самоправство).

Таким
чином, за висновком суду є доведеною наявність завдання Підприємцем
матеріальної шкоди (збитків) Орендареві, причому матеріалами справи доведено
вину та прямий умисел Підприємця у протиправному позбавленні Орендаря власного
майна вартістю 11'090 грн., а також причинно-наслідковий зв'язок між діями винної
особи та завданими матеріальними збитками. Виходячи зі змісту статей 22 та 1166
ЦК України відшкодування збитків є одним з різновидів відшкодування
матеріальної шкоди, тому, оскільки юридичне поняття „шкода” за логічною
конструкцією є більш широким, ніж поняття „збитки”, то суд доходить висновку,
що позивач був вправі заявляти позовні вимоги як „відшкодування матеріального
збитку”, обґрунтовуючи це одночасно нормами статті 1166 ЦК України.

Статтею
1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Неспростованість
відповідачем вартості вивезеного Підприємцем майна Орендаря у розмірі 11'090
грн. є підґрунтям для задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким
чином, причиною виникнення спору протиправність дій Підприємця щодо позбавлення
Орендаря власного майна, а також нікчемність Договору та протиправне утримання
Підприємцем грошової суми 6'000 грн.

Відповідно
до статті 49 ГПК України, витрати на оплату послуг адвоката, державне мито та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються
судом на Підприємця.

На
підставі ст.ст.16, 22, 203, 209, 213, 220, 525, 526, 759-786, 1166, 1212-1214
ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити
позов суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення з відповідача
суми безпідставно придбаних коштів 6'000 грн. та відшкодування завданої шкоди
11'090 грн.

Стягнути
з суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 на користь
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 суму безпідставно
придбаних коштів 6'000 грн. та відшкодування завданої шкоди 11'090 грн., а
також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі
118 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 170,90 грн.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку
протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 3
примірниках:

1 -позивачу

2 -відповідачу

3 -господарському суду
Донецької області