СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

22 вересня 2008 року

Справа № 2-31/17001-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Ласкова Сергія Геннадійовича, довіреність № 1165/9/10-0 від 05.09.07;

відповідача: Прокопець Ігоря Святославовича, довіреність № 7 від 07.05.07;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства фірми "Родник" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Привалова А.В.) від 3 липня 2008 року у справі № 2-31/17001-2007А

за позовом Державної податкової інспекції в Білогірському районі в Автономній Республіці Крим (вул. Мира, 1, Білогірськ, 97600)

до приватного підприємства фірми "Родник" (вул. Мирошніченка, 92, Білогірськ, Автономна Республіка Крим, 97600)

про стягнення 4455,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2008 у справі № 2-31/17001-2007А позов задоволено.

Стягнуто з приватного підприємства фірми “Родник” в дохід державного бюджету Білогірського району Автономної Республіки Крим фінансові санкції в розмірі 4455,00 грн.

Суд першої інстанції виходив з того факту, що податкові повідомлення-рішення про застосування до відповідача штрафних санкцій на загальну суму 4455,00 грн. не скасовані, а також не визнані нечинними у встановленому законом порядку, є узгодженими і тому є належним доказом наявності заборгованості відповідача.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову, якою у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з’ясуванні всіх обставин справи.

Так, відповідач наводить доводи, які стосуються легітимності прийнятих рішень, а також посилається на відповідь податкового органу, відповідно до якої нарахування за рішеннями № 716-23-3/21 від 13.08.2003 та № 717-23-3/22 від 13.08.2003 буде зняте з особового рахунку приватного підприємства фірми "Родник".

Крім того, відповідач зазначає, що Державною податковою інспекцією в Білогірському районі в Автономній Республіці Крим був пропущений строк позовної давності.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає постанову господарського суду Автономної Республіки Крим законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.09.2008 суддів Волкова К.В. та Плута В.М. замінено на суддів Голика В.С. та Борисову Ю.В.

Розглянувши справу у порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга приватного підприємства фірми "Родник" підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що приватне підприємство фірма “Родник” зареєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності розпорядженням Білогірської районної держадміністрації 27.01.1998, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію та перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Білогірському районі Автономної Республіки Крим.

За результатами перевірки, яка була здійснена Державною податковою адміністрацією в Автономній Республіці Крим щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу, господарської одиниці –бару, розташованого за адресою: м. Білогірськ, вул. Луначарського, 92, що є господарською одиницею суб’єкта підприємницької діяльності приватного підприємства фірми “Родник”, складений відповідний акт перевірки № 000576/301 від 29.07.2003.

На підставі вказаного акту перевірки, за місцем знаходження платника податків Сімферопольською МДПІ в Автономній Республіці Крим, правонаступником якої є Державна податкова інспекція в Білогірському районі Автономної Республіки Крим, були винесені податкове повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій від 13.08.2003 № 716-23-3/21 на суму 715,00 грн., рішення про застування фінансових санкцій від 13.08.2003 № 717-23-3/22 на суму 3400,00 грн.

Обставини справи також свідчать про те, що на підставі акту перевірки № 0143710 від 12.11.2003 Сімферопольською МДПІ в Автономній Республіці Крим винесено податкове повідомлення-рішення № 1133-23-3/08 від 28.11.2003 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 340,00 грн.

Суд першої інстанції прийняв до уваги наявність іншого судового рішення у справі № 2-27/94-2008А, яким було відмовлено у задоволенні позову про визнання нечинними податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з цим, місцевий суд дійшов висновку про узгодженість податкового повідомлення-рішення в день набрання чинності рішення суду.

Проте, судова колегія вважає такі посилання місцевого суду помилковими.

Так, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.03.2008 у справі № 2-27/94-2008А мотивовано пропуском платником податків строку позовної давності. Отже, господарський суд Автономної Республіки Крим у вказаній справі спір по суті не вирішував.

Слід зазначити, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження зобов'язання платника податків.

Таким чином, такі обставини вказують на те, що рішення податкової інспекції № 716-23-3/21 від 13.08.2003 та № 717-23-3/22 від 13.08.2003 були фактично узгоджені після адміністративного оскарження у 2003 році. Крім того, апеляційна інстанція вважає необхідним зазначити, що у даній справі колегія суддів не вирішує питання про те, чи були скасовані вищенаведені спірні податкові рішення в порядку адміністративного оскарження, оскільки переважним для правомірного вирішення спору по суті у даній справі є факт узгодження вищенаведених рішень у 2003 році.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що приватне підприємство фірма "Родник" наполягає на застосуванні наслідків пропуску строків позовної давності.

При таких обставинах адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія вважає, що постанова господарського суду Автономної Республіки Крим прийнята з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з тим підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства фірми "Родник" задовольнити.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 3 липня 2008 року у справі № 2-31/17001-2007А скасувати.

3. Прийняти нову постанову.

4. У позові Державної податкової інспекції в Білогірському районі в Автономній Республіці Крим до приватного підприємства фірми "Родник" про стягнення 4455,00 грн. – відмовити.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді